ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2018 Справа № 904/1548/18

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Дармін М.О., Кощеєв І.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2018 у справі №904/1548/18 (суддя Ліпинський О.В.; справу розглянуто без повідомлення (виклику) учасників справи у місті Дніпро, повне рішення складено 25.06.2018)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод", м.Дніпро

про стягнення 28036,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" про стягнення провізної плати та додаткові збори за затримку вагонів для прикордонно-митного догляду з підняттям даху у розмірі 28036,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані затримкою вантажу у зв'язку із митним оглядом на державному кордоні, внаслідок чого відповідачу нараховано позивачем до сплати додаткові витрати (плата за користування вагонами, зберігання вантажу, збір за маневрову роботу та інше).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2018. у справі №904/1548/18 позов задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" провізну плату та додаткові збори за затримку вагонів для прикордонно-митного огляду у розмірі 28036,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Означене рішення суду першої інстанції вмотивоване тим, що як встановлено судом заявлена до стягнення сума 28036,00 грн. є провізною платою та додатковими зборами за затримку вагонів для прикордонно-митного огляду з підняттям даху та що така затримка вагонів внаслідок митного оформлення вантажу не віднесена законодавством до підстав звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами, зберігання вантажу, охорони вантажу та маневрову роботу, оскільки такі дії є митними формальностями, на які розповсюджується обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач (ПАТ "Інтерпайп НТЗ") звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норми матеріального права. Просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2018 у справі №904/1548/18 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" щодо стягнення з ПАТ "Інтерпайп НТЗ" провізної плати та додаткових зборів за затримку вагонів для прикордонно-митного догляду у розмірі 28036,00 грн. відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тими обставинами, що законодавством, зокрема статтею 338 Митного кодексу України, визначений вичерпний перелік підстав для проведення огляду або переогляду товару та транспортних засобів комерційного призначення під час здійснення митного контролю та визначено за чий рахунок в кожному випадку здійснюється огляд (переогляд), а також передбачено, що здійснення огляду або переогляду можливе лише на підставі відповідного рішення керівника органів доходів та зборів. Враховуючи, що позивач не надав суду рішення керівника органу доходів та зборів про огляд вантажу, то у позивача відсутні підстави для затримки вагонів, а отже і відсутні підстави для нарахування провізної плати та додаткових зборів. Вказує, що в акті загальної форми №7101 від 07.10.2017 не зазначено керівник якого компетентного органу прийняв рішення про проведення огляду вантажу та затримку вагонів, а також не зазначено номер та дату такого рішення. Вважає, що оскільки на момент затримки вагону рішення про проведення прикордонно-митного огляду товару було відсутнє, а також враховуючи, що причину затримки вагону в акті загальної форми №7101 від 07.10.2017 було зазначено безпідставно, то затримка залізницею 07.10.2017 вагонів №62606785, №62606546, №62606611, №61738613 на станції Батьово здійснена неправомірно, до того ж, простій вагону за таких обставин відбувся не з вини відповідача. Крім того, повідомлення начальника відділу прикордонної служби "Соловка" ОСОБА_1 №10/946 від 10.10.2017 також не містить посилань на номер та дату рішення керівника компетентного органу про проведення огляду вантажу. Зазначає, що відповідно до акту загальної форми №59 від 13.10.2017, огляд вищевказаних вагонів відбувся 13.10.2017 з 10:00 до 11:30 години, та в цьому акті також відсутні посилання на реквізити прийнятого керівником компетентного органу рішення про огляд вантажу, а також не вказано який саме орган здійснював огляд вантажу. Враховуючи, що позивач не надав суду рішення керівника органу доходів та зборів про огляд вантажу то, на думку скаржника, у позивача відсутні підстави для затримки вагонів, а отже, і відсутні підстави для нарахування провізної плати та додаткових зборів.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.07.2018 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Інтерпайп НТЗ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2018 у справі №904/1548/18; ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Позивач (ПАТ "Українська залізниця") у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що дії проведені з вагонами в пункті пропуску через державний кордон були керовані нормами Митного кодексу України і Закону України "Про прикордонний контроль", учинялись у відповідності до Технологічної схеми пропуску осіб, транспортних засобів та вантажів через державний кордон у міжнародному пункті пропуску для залізничного сполучення "Соловка", а затримання вагонів для прикордонно-митного догляду, при якому проводився прикордонний огляд товарів, зафіксовано у складених залізницею актах загальної форми. Зазначає, що відповідно до Статуту залізниць України, Правил користування вагонами і контейнерами та Правил зберігання вантажів такі обставини стали підставою для нарахування плати за користування вагонами та додаткових зборів. Наголошує на тому, що вартість проведених залізницею розвантажувальних, навантажувальних, звужувальних та інших робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, має в будь-якому випадку оплачуватися вантажовласниками (вантажовідправниками) незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.09.2018 прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2018 у справі №904/1548/18 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Дармін М.О., Кощеєв І.М.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено наступні неоспорені обставини.

У жовтні 2017 року зі станції Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці ПАТ "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" на станцію призначення Захонь МАВ (Угорщина) здійснило відправлення вагонів №№62606785, 62606546, 62606611, 61738613 згідно накладних №№47383427, 47298344, 47289400, 47288899 (а.с.8-11).

По прибуттю вантажу на станцію Батьово Львівської залізниці, спірні вагони затримано для прикордонно-митного догляду з підняттям даху. Вагони затримано з 07.10.2017 о 15 год. 20 хв. та 10.10.2017 о 15 год. 20 хв. випущено та відправлено на станцію Чоп для догляду в зоні митного контролю МЧ Львів. Після догляду, 13.10.2017 об 11 год. 30 хв. вагони відправлені за призначенням, про що складено акти загальної форми №237 від 10.10.2017, №7101 від 07.10.2017, №58 від 12.10.2017, №59 від 13.10.2017, №4791 від 13.10.2017, №4786 від 12.10.2017, №4785 від 12.10.2017, №4792 від 13.10.2017, №4784 від 12.10.2017, №4793 від 13.10.2017, №4787 від 12.10.2017, №4790 від 13.10.2017 (а.с.12-18).

За період затримки спірних вагонів нараховані додаткові збори, а саме:

- з 07.10.2017 - 15 год. 20 хв. до 10.10.2017 - 15 год. 20 хв. нараховані додаткові збори згідно актів загальної форми №237 від 10.10.2017, №7101 від 07.10.2017 станції Батьово Львівської залізниці.

- з 12.10.2017 - 10 год. 30 хв. до 13.10.2017 - 11 год. 30 хв. нараховані додаткові збори згідно актів загальної форми №58 від 12.10.2017, №59 від 13.10.2017, №4791 від 13.10.2017, №4786 від 12.10.2017, №4785 від 12.10.2017, №4792 від 13.10.2017, №4784 від 12.10.2017, №4793 від 13.10.2017, №4787 від 12.10.2017, №4790 від 13.10.2017 по станції Чоп Львівської залізниці.

Відповідні відмітки зроблено в накладних №№47383427, 47298344, 47289400, 47288899.

Після проведення митного догляду з підняттям даху вагони було відправлено за призначенням.

До додаткових зборів згідно розрахунку позивача увійшли:

- плата за користування вагонами, затриманих на станції Батьово - 2938,20 грн., на станції Чоп - 150,80 грн.;

- збір за зберігання вантажу по станції Батьово - 3296,50 грн., по станції Чоп - 1648,30 грн.;

- збір за маневрову роботу по станції Батьово - 1347,10 грн., по станції Чоп - 1347,10 грн.;

- довідка про перевезення телефоном - 122,00 грн.;

- провізна плата від станції Батьово Львівської залізниці до станції Чоп Львівської залізниці у загальній сумі 17186,00 грн.

Всього нараховано додаткових зборів на суму 28036,00 грн.

Зазначені обставини слугували приводом для звернення позивача із вимогами до відповідача про стягнення цих грошових коштів в судовому порядку.

Заперечуючи на задоволенні позовних вимог позивача, відповідач вказував на те, що у позивача відсутні підстави для стягнення з відповідача коштів, зазначених у позовній заяві, оскільки, по-перше, в порушення вимог Митного кодексу України відсутнє рішення керівника компетентного державного органу щодо затримки та проведення огляду вантажу, який переміщувався в означених вагонах, та по-друге, в складених залізницею актах загальної форми не вказані підстави для затримки вагонів та проведення огляду товарів, через що неможливо встановити за чий рахунок повинен здійснюватися огляд. Все це свідчить про неправомірність дій працівників залізниці щодо затримки вагонів та, як наслідок, неправомірність нарахування провізної плати та додаткових зборів за затримку вагонів.

Задовольняючи позовні вимоги позивача повністю суд першої інстанції виходив із того, що судом встановлено, що затримка вагонів внаслідок митного оформлення вантажу до підстав звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами, зберігання вантажу, охорони вантажу та маневрову роботу законодавством не віднесена, такі дії є митними формальностями, на які розповсюджується обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних мотивів.

Причиною спору є питання наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача додаткових зборів, що виникли в ході перевезення вантажів у міжнародному сполученні у зв'язку з виконанням залізницею додаткових робіт з перевезення вантажів під час проведення митного догляду з підняттям даху вагонів, власником вантажу у яких був позивач.

Відповідно до статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 119 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Відповідно до пунктів 2, 13 Правил користування вагонами і контейнерам, затверджених наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999, за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату. Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Пунктами 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, визначено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Згідно з п. 31.5. Розділу ІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ним послуги (Тарифне керівництво №1) встановлено, що в разі виникнення затримки вантажу, що охороняється, на станціях з причин, не залежних від залізниці з відправника (одержувача, експедитора) додатково справляється плата згідно з таблицею 4.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Крім того, частиною першою статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Відповідно до частини першої статті 4 Митного кодексу України митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. При цьому, митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Статтею 318 Митного кодексу України визначено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи. Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 336 Митного кодексу України митний огляд (огляд та переогляд товарів, транспортних засобів комерційного призначення) є формою митного контролю, який здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів.

Частинами 1, 2 статті 325 Митного кодексу України визначено, що за письмовою заявою власника товарів або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів можуть здійснюватися навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування, зважування та визначення інших істотних характеристик товарів, що перебувають під митним контролем, взяття проб та зразків таких товарів, зміна ідентифікаційних знаків чи маркування на цих товарах або їх упаковці, транспортних засобах комерційного призначення, а також заміна транспортного засобу комерційного призначення. Зазначені операції здійснюються за рахунок власника товарів, що переміщуються через митний кордон України, або уповноваженої ним особи. У разі відмови у наданні дозволу на здійснення зазначених операцій орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно письмово повідомити особу, яка звернулася із заявою про надання такого дозволу, про причини і підстави відмови. У встановлених цим Кодексом випадках органи доходів і зборів з власної ініціативи або з ініціативи правоохоронних органів мають право у письмовій формі вимагати від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України, проведення операцій, передбачених частиною першою цієї статті. У такому разі витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються органом, з ініціативи якого вони проводилися. Якщо в результаті проведення таких операцій виявлено порушення законодавства України, витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженими ними особами.

Частиною п'ятою статті 338 Митного кодексу України встановлено, що, зокрема, огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України. З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

З аналізу вказаних положень Митного кодексу України вбачається, що статті 325, 338 Митного кодексу України, включені у глави 47 "Організація митного контролю" та 48 "Зони митного контролю" відповідно, які містять загальні принципи та норми проходження процедури митного контролюю та здійснення огляду (переогляду) транспортних засобів комерційного призначення, тоді як стаття 218 Митного кодексу України включена у главу 32 "Митні формальності на залізничному транспорті", яка містить спеціальні норми проведення митних процедур саме на залізничному транспорті та підлягає застосуванню в даному випадку до спірних правовідносин сторін, як спеціальна норма права.

Оскільки дії щодо здійснення митного огляду є митними формальностями, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що на спірні правовідносини розповсюджуються вимоги статті 218 Митного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Таким чином, виходячи зі змісту статей 218, 325, 338 Митного кодексу України, статей 119, 121 Статуту залізниць, пунктів 2, 3, 8, 10-13, 15. 16 правил користування вагонами, затверджених наказом Міністерства транспорту України №11 від 25.02.1999, пунктів 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, вартість проведених залізницею розвантажувальних, навантажувальних та перевантажувальних робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, має в будь-якому випадку оплачуватись вантажовласниками (вантажовідправниками) або уповноваженими ними особами незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №904/7181/17 та від 03.04.2018 у справі №911/4080/16).

Як зазначено у накладних, відправником вантажу є ПАТ "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод", тобто відповідач у даній справі, що спростовує відповідні доводи відповідача щодо особи, на яку покладається обов'язок сплати операції, які проводять залізниці, та які необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів.

При цьому судом вірно встановлено, що затримка вагону відбулась у зв'язку з проведенням прикордонно-митного догляду з підняттям даху, для чого означені вагони перенаправлялись з одного пункту митного огляду до іншого зважаючи на те, що механізми підняття даху на станції Батьово відсутні, що й спричинило необхідність виконання залізницею додаткових робіт, зокрема: перевезення вантажу зі станції Батьово до станції Чоп та у зворотному напрямку, маневрових робіт на цих станціях та відповідно збільшення часу користування вагонами та зберігання вантажу, додаткових витрат на користування телефоном для складення довідки про перевезення тощо.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не надав суду рішення керівника органу доходів та зборів про огляд вантажу, тому у позивача відсутні підстави для затримки вагонів, а отже і відсутні підстави для нарахування провізної плати та додаткових зборів, то вони відхиляються судом апеляційної інстанції враховуючи на таке.

Як вбачається зі змісту вказаних актів загальної форми, вони дійсно не містять відомостей відносно рішення про проведення прикордонно-митного огляду товару та орган чи особу, яка прийняла таке рішення, на виконання якого залізниця вчинила операції з вагонами, які й спричинили їх затримку на шляху прямування до станції призначення у міжнародному сполученні.

Між тим, колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо неправомірності таких дій позивача, оскільки матеріали справи свідчать, що такі дії залізниці не були самоправними, оскільки учинялись на вимогу органів митного та прикордонного контролю, що підтверджено в матеріалах справи відповідними доказами: зверненням в.о. начальника станції Батьово від 07.10.2017 щодо дій з вагонами через відсутність на станції Батьово механічних засобів для підняття даху з метою проведення митного догляду вантажів, які прямують через державний кордон (а.с. 20), повідомленням начальника Відділу прикордонної служби "Соловка" Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 10.10.2017 №10/946 ОСОБА_1 про надання вагонів №№62606785, 62606546, 62606611, 61738613 для огляду контрольним службам (а.с. 19). Крім того, у листі начальника Чопського прикордонного загону Західного регіонального управлінння Державної прикордонної служби України від 16.06.2018 вих. №23/пд-1 також відзначається, що виходячи з технічних можливостей залізниці з метою дотримання вимог п.10 ч.1 ст.1. п.п. 3 п. 3 та п.п. 3 п. 4 ст. 2, ч. 3 ст. 16 Закону України "Про прикордонний контроль", п. 2.5 розділу ІІ "Технологічної схеми пропуску осіб, транспортних засобів та вантажів через державний кордон у міжнародному пункті пропуску для залізничного сполучення "Соловка", затвердженої наказом Чопського прикордонного загону від 20.06.17 №275було проінформовано начальника станції Батьово Ужгородської дирекції залізничних перевезень про необхідність представлення для огляду зазначених вагонів.

Таким чином, на виконання вимог органів державної прикордонної служби вищевказані вагони були доставлені на залізничну станцію Чоп, де й було здійснено прикордонний та митний догляд вагонів та вантажів, що перевозились в них.

На думку колегії суддів, місцевий господарський суд правомірно не надав оцінки діям посадових осіб органів доходів і зборів та службовим особам прикордонної служби при вчиненні ними митних процедур, дотримання ними митного кодексу та інших нормативних актів, оскільки це не є предметом спору у даній справі. У зв'язку з цим апеляційний господарський суд відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Крім того, шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов'язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом (стаття 30 Митного кодексу України).

Відтак апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що наявні в матеріалах справи акти загальної форми містять достатньо інформації щодо затримки вагонів у зв'язку з проведенням митного огляду, зокрема, щодо часу затримки та розрахунку суми додаткових платежів за період простою вагонів, тому є належними доказами понесення перевізником додаткових витрат, що пов'язані з митними формальностями, оскільки ними в достатній мірі підтверджено облік часу користування вагонами (час перебування вагонів у пунктах навантаження, вивантаження та на під'їзних коліях) та нарахування плати за користування ними.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Тому, передбачених статтями 277-279 Господарського процесуального кодексу України, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2018 у справі №904/1548/18 - залишити без змін.

Судові витрати у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14.09.2018.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв