РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.09.2018Справа № 910/8578/18
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Амос"

до Аграрного фонду

про стягнення 1388464,14 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Гукун Н.В.

Представники сторін:

від позивача - Гринь Ю.П. (представник за довіреністю);

від відповідача - Делявська Г.М. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення з відповідача заборгованості за фактичне зберігання майна, передане раніше на зберігання на підставі договору №1ц від 30.01.2017. Вимоги позову мотивовані невиконанням відповідачем обов'язку оплатити послуги зберігання з жовтня 2017 року по березень 2018 року включно.

Відповідач вимоги позову не визнав, пославшись на те, що за даними Відповідача на зберіганні в Позивача зберігається на 22 тонни цукру менше. Крім того, частина цукру визнана речовими доказами в межах кримінального провадження, та наразі не є можливими встановити фактичну кількість цукру, що зберігається в Позивача, а тому позовні вимоги є безпідставними.

У судовому засіданні 20.08.2018 судом оголошувалася перерва до 03.09.2018.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі укладеного 30.01.2014 між Відповідачем, як поклажодавцем, та Позивачем, як зберігачем, Договору складського зберігання цукру № 1Ц (далі - Договір) та акту від 31.01.2014, останній прийняв цукор на відповідальне відокремлене зберігання згідно ДСТУ 4245:2003 за фактичною вагою в кількості 59278 тонн 655кг, якість якого відповідає ДСТУ 4623:2006, упакованого в поліпропіленові мішки з поліетиленовими або поліпропіленовими мішками-вкладками, у кількості 1185573 штук, а також 1 неповний мішок, в якому 5 кг.

Відповідно до п. 1.3. Договору фактичне зберігання цукру: Київська область, м. Бровари, вул. Підприємницька, 22.

Згідно з п. 3.6. Договору Відповідач зобов'язаний своєчасно відшкодовувати витрати за наданні йому послуги на підставі актів, зміст та форма яких відповідають чинному законодавству України, в межах коштів, передбачених Законом України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік.

Відшкодування витрат зі зберігання цукру здійснюється на підставі актів, підписаних уповноваженими представниками сторін та скріплених печатками, та становить 12,50 грн. за 1 тонну в місяць (п.п. 4.2. та 4.3. Договору)

Розділом 5 Договору закріплено строки зберігання цукру - до пред'явлення вимоги поклажодавцем.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2014., але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань у повному обсязі (п. 8.1. Договору).

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, строк дії Договору закінчився та пролонгований не був, однак вимогу про повернення переданого на зберігання цукру Відповідач не пред'являв, у зв'язку з чим цукор залишається на відповідальному зберіганні в Позивача.

Приписами ст. 938 ЦК України визначено, що якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Відповідно до ст. 946 Цивільного кодексу України, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Спір щодо сплати Відповідачем вартості послуг за фактичне зберігання цукру за Договором за період з 01.01.2017 по 30.06.2017 був предметом розгляду справи № 910/13771/17, в якій рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2017 стягнуто з Відповідача на користь Позивача 2129089,02 грн. за зберігання 28387,855 тонн цукру. У зазначеному рішенні суд дійшов висновку про надання Позивачем послуг по зберіганню на вказану суму відповідно до листа Аграрного фонду щодо проданих об'ємів цукру з складських приміщень ТОВ «ВКФ «Амос» від 23.08.2016 № 40-07/781, листа Генеральної прокуратури України щодо вилученої кількості цукру від 24.06.2016 № 17/1/4-28229-16, актів виконаних робіт та розрахунків обсягів коштів за зберігання. Дане рішення набрало законної сили, а тому в силу ст. 75 ГПК України встановлені в ньому обставини не потребують доказування.

Таким чином, вказаним рішенням суду встановлено, що на відповідальному зберіганні Позивача станом на 30.06.2017 знаходився цукор у кількості 28387,855 тонн.

При цьому, обидві сторони визнають (Позивач у позові та Відповідач у відзиві), що за період з серпня 2017 року по вересень 2017 року на підставі біржових контрактів Відповідачем реалізовано 9875 тонн цукру.

Отже, з урахуванням викладених вище обставин, на відповідальному зберіганні Позивача станом на жовтень 2017 року знаходилося 18512,855 тонн цукру, доказів іншого матеріали справи не містять. При цьому, посилання Відповідача на розбіжності в 22 тонни із даними Позивача через відсутність одного протоколу приймання-передачі речових доказів під час вилучення цукру в межах кримінального провадження, та що кількість вилученого цукру відображена в листі Генеральної прокуратури України від 24.06.2016 № 17/1/4-28229-16, судом відхиляються, оскільки вказаний лист був предметом дослідження судом при розгляді справи № 910/13771/17, рішенням в якій встановлено надання Позивачем послуг по зберіганню саме 28387,855 тонн цукру.

У той же час, Відповідач не позбавлений права в разі встановлення інших фактів у рамках кримінального провадження № 0000211 від 22.01.2016 щодо кількості цукру, наявного на відповідальному зберіганні Позивача, звернутися до останнього з вимогою щодо відшкодування збитків чи подати заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Відтак, борг Відповідача за період з жовтня 2017 року по березень 2017 року за надані Позивачем фактичні послуги по зберіганню 18512,855 тонн цукру становить 1388464,14 грн., підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а також відсутністю спростувань з боку Відповідача, та є на даний час не погашеним.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, які підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями ст. 129 ГПК України судові витрати, в які Позивачем включено витрати на сплату судового збору, покладаються на Відповідача.

Ураховуючи викладене та керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Аграрного фонду (м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1; ідентифікаційний код 33642855) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Амос" (Київська обл., м. Бровари, вул. Підприємницька, 22; ідентифікаційний код 34899 (один мільйон триста вісімдесят вісім тисяч чотириста шістдесят чотири) грн. 14 коп. заборгованості, а також 20826 (двадцять тисяч вісімсот двадцять шість) грн. 96 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 13.09.2018.

Суддя Р.Б. Сташків