КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2018 р. Справа№ 925/521/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Остапенка О.М.

Сотнікова С.В.

За участю секретаря судового засідання Берегової Н.М.

та представників сторін:

від ПО "Українська ліга авторських і суміжних прав": Хлєбніков С.Г. довіреність № б/н від 11.01.18.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.06.2018

у справі № 925/521/18 (суддя Єфіменко В.В.)

за позовом Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав"

до Фізичної особи - підприємця Кокуашвілі Теймураза Бідзіновича

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Приватна організація "Українська ліга авторських і суміжних прав" звернулась до Господарського суду Черкаської області з позовом про стягнення з відповідача - Фізичної особи - підприємця Кокуашвілі Теймураза Бідзіновича на користь позивача - Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" (далі - ПП "УЛАСП"; УЛАСП) 5 100 грн. боргу, 463 грн. 81 коп. втрат внаслідок інфляції, 101 грн. 85 коп. 3% річних, 3 900 грн. штрафу та 2 100 грн. дострокової сплати винагороди (Роялті) за неналежне виконання зобов'язань по грошових розрахунках за договором від 01.01.2017 № КБР-06/01/17.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.06.2018 (повне рішення складено 03.07.2018) у позові Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не подано до суду належних і допустимих доказів, що підтверджують заявлені ним вимоги, зокрема, - не подано докази виконання Договору № КБР-06.01.2017 відповідно до п. 3.5; - не надано доказів того, що відповідачем використовувались інші музичні твори, крім творів грузинської народної творчості (фольклор).

Не погодившись з даним рішенням Приватна організація "Українська ліга авторських і суміжних прав" 20.07.2018 (згідно вхідного штампу суду першої інстанції) звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 12.07.2018 в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 26.06.2018 і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи вимоги викладені в апеляційній скарзі скаржник відмічає, що оскаржуване рішення господарського суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає наступне:

- для стягнення заборгованості за договором позивач не повинен доказувати чи користувався відповідач наданою ліцензією; питання про користування музичними творами не відноситься до даної справи, оскільки предметом розгляду даної справи є невиконання зобов'язань, а не порушення авторського права;

- суд першої інстанції дійшов хибного висновку відносно того, що сторонами не надано доказів виконання Договору відповідно до п. 3.5. Даний пункт передбачає підписання щоквартального акту про виплату роялті, при цьому посилання на зазначені акти є неможливим без здійснення оплати.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2018 апеляційну скаргу Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" у справі № 925/521/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Верховець А.А., судді: Остапенко О.М., Сотніков С.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.06.2018 у справі № 925/521/18; розгляд апеляційної скарги призначено на 11.09.2018.

10.09.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) від Кокуашвілі Т.Б. надійшов відзив на апеляційну скаргу згідно якого останній просить суд залишити рішення Господарського суду Черкаської області від 26.06.2018 у справі № 925/521/18 без змін, апеляційну скаргу ПО "Українська ліга авторських і суміжних прав" - без задоволення.

Відповідач у призначене судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення № 09.2-04/65562/18 від 03.09.2018.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Застосовуючи, згідно з частиною 1 статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Відтак, враховуючи, що явка сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, участь в судовому засіданні є правом, а не обов'язком сторін, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу ПО "Українська ліга авторських і суміжних прав" без представника відповідача, який повідомлений належним чином про час та місце судового засідання за наявними матеріалами справи.

В судовому засіданні 11.09.2018 представник скаржника вимоги викладені в апеляційній скарзі підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Черкаської області від 26.06.2018 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні 11.09.2018, згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу (далі за текстом - ГПК) України, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" підлягають частковому задоволенню, рішення Господарського суду Черкаської області від 26.06.2018 підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.01.2017 між Приватною організацією "Українська ліга авторських і суміжних прав" та Фізичною особою - підприємцем Кокуашвілі Теймуразом Бідзіновичем (Користувач) укладено договір № КБР-06/01/17, за умовами якого користувач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів шляхом їх публічного виконання, а позивач надає відповідачу на умовах, визначених Договором, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів. Користувач, в свою чергу, зобов'язується виплатити винагороду (роялті) на поточний рахунок позивача відповідно до умов Договору та закону (п. 3.1 Договору).

Розділом 2 Договору передбачено, що Твори - це перелік музичних творів та каталогів творів, що розміщений на сайті УЛАСП www.ulasp.org. Враховуючи те, що УЛАСП має в управлінні твори, що входять до великих каталогів видавників, то посилання на такий каталог означатиме можливість знайти конкретний твір на сайті відповідного видавника.

Пунктом 3.3 Договору визначено, що відповідач зобов'язується перерахувати на поточний рахунок позивача винагороду (роялті), узгоджену сторонами у відповідних додатках до Договору. Відповідний загальний платіж, що є складовою частиною винагороди (роялті) має перераховуватись не пізніше ніж за п'ять днів до початку місяця, за який він здійснюється.

Згідно з п. 1.2. додатку № 2 від 01.01.2017 до Договору, загальна сума щомісячного платежу з дня набуття чинності договором (тобто з 01.01.2017) складає 300 гривень.

Пунктом 6.1. Договору сторонами визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 01.01.2018, а в частині невиконаних фінансових зобовязань, фінансових санкцій, та будь-яких інших зобовязань - до їх повного виконання.

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання зазначеної в п. 6.1. дати, дія договору вважається подовженою на той самий строк і на тих же умовах.

Позивач зазначає, що за весь час з моменту підписання договору відповідач мав право здійснювати комерційне використання музичних творів, разом з тим, відповідач не дотримувався належним чином зустрічного обов'язку сплати винагороди, у звязку з чим позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути основний борг з урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних, штрафу та суму дострокової сплати винагороди.

Відповідач заперечує проти позову та зауважує, що не підписував Договір у повному обсязі, оскільки не має повного тексту договору. Також, в якості доводів правомірності невиконання умов Договору № КБР-06/01/17 відповідач повідомив, що з 15.04.2017 припинив свою господарську діяльність за адресою: м. Черкаси, вул. Гагаріна, буд. 106, що підтверджується угодою про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 15.04.2017 та актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 15.04.2017. Крім того, відповідач стверджує, що в ресторані грузинської кухні «Білий дім» в якості музичного супроводу використовувались аудіозаписи грузинських національних народних (фольклорних) музичних творів.

Судова колегія, повторно розглянувши справу в апеляційному порядку, перевіривши законність та обґрунтованість рішення першої інстанції, встановила наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зі змісту укладеного між сторонами договору № КБР-06/01/17 від 01.01.2017 вбачається, що за своєю правовою природою він є ліцензійним договором, який є одним з видів договорів щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності.

Відповідно до частини першої статті 1109 ЦК України, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір (ч. 3 ст. 1109 ЦК України).

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства ( ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зі змісту Договору №КБР-06/01/17 від 01.01.2017 вбачається, що сторони досягли згоди стосовно всіх істотних умов договору, а отже Договір є укладеним.

В свою чергу, стосовно повноважень організацій колективного управління з надання дозволів на використання об'єктів авторського права (зокрема, музичних творів) необхідно враховувати таке.

Статтею 45 Закону № 3792 передбачено, що суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами особисто, через свого повіреного або через організацію колективного управління.

Як вбачається зі Свідоцтва про облік організації колективного управління № 19/2011 від 24.01.2011 (видане Міністерством освіти і науки України Державного департаменту інтелектуальної власності), позивач здійснює управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 48 Закону № 3792 повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі; організації колективного управління можуть управляти на території України майновими правами іноземних суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями, в тому числі й про взаємне представництво інтересів.

Разом з тим за змістом пункту "в" частини сьомої статті 48 Закону № 3792 наявною є можливість певного управління організацією колективного управління майновими правами й осіб, які не передали організації повноважень відповідно до частини третьої цієї статті.

Згідно з приписами пункту "в" частини першої статті 49 цього Закону до функцій організацій колективного управління належать збір, розподіл і виплата зібраної винагороди за використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єктам авторського права і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють, а також іншим суб'єктам прав відповідно до цього Закону.

Відповідно до приписів частини другої цієї статті суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав, які не передали організаціям колективного управління повноважень на управління своїми правами, в тому числі щодо збирання винагороди, мають право вимагати від організацій колективного управління, які таку винагороду за використання їхніх творів і об'єктів суміжних прав зібрали, виплати цієї винагороди, а також вимагати вилучення своїх творів і об'єктів суміжних прав із дозволів на використання, які надаються організаціями колективного управління шляхом укладання договорів з особами, які використовують ці об'єкти.

Отже, надавши організаціям колективного управління можливість дозволяти використання об'єктів авторського права, які й не перебувають в їх управлінні (але не вилучені з нього в установленому порядку), законодавець врахував специфіку діяльності суб'єктів господарювання, які здійснюють постійне використання великої кількості різноманітних об'єктів авторського права, завчасне визначення переліку яких (із встановленням правовласників та одержанням необхідного дозволу від кожного з них) є надмірно складним або взагалі неможливим (телерадіоорганізації; особи, що здійснюють ретрансляцію телерадіопрограм; власники закладів, де відбувається публічне виконання творів, тощо).

При цьому саме такий підхід, з одного боку, забезпечує дотримання прав суб'єктів авторського права (як щодо дозволу на використання творів, так і стосовно отримання винагороди), а, з іншого - дозволяє суб'єктам господарювання здійснювати використання необмеженого переліку творів (зокрема, музичних) без порушення майнових авторських прав, уклавши відповідний договір з однією організацією колективного управління.

За таких обставин, позивач мав право укладати Договір № КБР-06/01/17. Відтак, враховуючи положення ст. 204 ЦК України стосовно правомірності правочину та беручи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів того, що договір № КБР-06/01/17 визнано недійсним, доводи відповідача про те, що він не підписував договір в повному обсязі є неспроможними у зв'язку з їх необгрунованістю.

Разом з тим, колегія суддів критично сприймає твердження місцевого господарського суду стосовно ненадання позивачем доказів того, що відповідач використовував у своєму закладі інші музичні твори, крім творів грузинської народної творчості, оскільки доводити належність авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, позивач повинен при вирішенні спорів, пов'язаних із захистом авторського права і суміжних прав, тоді як, в даному випадку, предметом спору є стягнення заборгованості за договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, відповідач з моменту підписання Договору мав право легально здійснювати комерційне використання музичних творів сплачуючи при цьому відповідну винагороду. Однак, доказів сплати винагороди за користування музичними творами останнім не надано у зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 5 100 грн. за період з 04.01.2017 по 26.04.2018 (17 місяців*300грн.).

Суд апеляційної інстанції дослідивши всі матеріали справи у їх сукупності дійшов висновку, що дана вимога позивача підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, укладений між сторонами Договір № КБР-06/01/17 від 01.01.2017 за своєю правовою природою є ліцензійним договором.

При цьому, відповідно до п. 3 ст. 1109 ЦК України у ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Частиною 2 Договору визначено, що Територія - це площа закладу, визначеного Сторонами у відповідному додатку до цього Договору, стосовно якої надається право (невиключна ліцензія).

Так, відповідно до п. 1 додатку № 1 до Договору, Користувач здійснює використання творів у закладі «Белый дом», що розташований за адресою: м. Черкаси, вул. Гагаріна, 106.

Разом з тим, відповідно до п. 3.2 Договору, Користувач не має права передавати отримане за цим Договором право на використання Творів, крім тих, які здійснюють комерційну діяльність у приміщеннях закладів, що зазначені у відповідному додатку до Договору.

Відтак, Приватна організація "Українська ліга авторських і суміжних прав" надала ФОП Кокуашвілі Т.Б. право (невиключну ліцензію) на використання у господарській діяльності, а саме, виключно у закладі «Белый дом» (розташований за адресою: м. Черкаси, вул. Гагаріна, 106) музичних творів, з чого слідує неможливість використання Творів у будь-якому іншому місці.

Суд звертає увагу скаржника, що згідно матеріалам справи, у зв'язку із збитковістю ресторану «Белый дом» (розташований за адресою: м. Черкаси, вул. Гагаріна, 106) його було закрито та повернуто приміщення орендодавцю (згідно угоди про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 15.04.2017 та акту приймання-передачі нежитлового приміщення від 15.04.2017 (а.с. 42-46, т.1)).

Отже, враховуючи специфіку ліцензійних договорів стосовно передачі у користування не матеріального об'єкту, а винятково права (невиключну ліцензію), беручи до уваги припинення господарської діяльності відповідача у приміщенні, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Гагаріна, 106, та як наслідок неможливість подальшого публічного виконання Творів, оскільки в Договорі вказана Територія стосовно якої надається невиключна ліцензія, колегія суддів дійшла висновку про припинення ліцензійного Договору № КБР-06/01/17 з 15.04.2017.

Статтею 607 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Таким чином, враховуючи припинення дії Договору № КБР-06/01/17 з 15.04.2017, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за використання невиключної ліцензії у період з 01.01.2017 по 14.04.2017 (період діяльності ресторану «Белый дом») у розмірі 1 040 грн. (3*300+140), оскільки відсутність території на якій відповідач може реалізувати своє право за ліцензійним договором відповідно звільняє його від обов'язків по сплаті коштів за використання цього права.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача розміру дострокової сплати роялті в сумі 2 100 грн. та 3 900 грн. штрафу, які передбачені п. 3.6 Договору, а також відповідальності на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України шляхом стягнення 3 % річних у сумі 101 грн. 85 коп. та інфляційних втрат у сумі 463 грн. 81 коп.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Пунктом 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 3.6 Договору, якщо користувач прострочить платіж стосовно одного місяця на строк більший ніж 4-ри (чотири) місяці, то Користувач повинен буде сплатити УЛАСП штраф, що складає 100% розміру простроченого платежу. Крім цього, в разі зазначеної прострочки УЛАСП набуває право на дострокове отримання Винагороди (Роялті) за Строк в повному обсязі.

Враховуючи встановлений судом період прострочення платежу відповідачем, а саме з 01.01.2017 по 14.04.2017, вимога позивача про стягнення з відповідача розміру дострокової сплати роялті в сумі 2 100 грн. та 3 900 грн. штрафу не підлягає задоволенню, оскільки з моменту прострочення цих щомісячних платежів не минув строк більше ніж 4-ри (чотири) місяці, як те передбачає п. 3.6 Договору.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 101 грн. 85 коп. та інфляційних втрат у сумі 463 грн. 81 коп., суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за Договором (ст. 610 Цивільного кодексу України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Таким чином, оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов'язання у строк, встановлений Договором, виходячи з періоду, в який відповідач є таким, що прострочив, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, а саме, 3% річних у сумі 43,30 грн. та інфляційних втрат у сумі 198,85 грн.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене в постанові, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.06.2018 підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Черкаської області від 26.06.2018 у справі № 925/521/18 підлягає скасуванню, як таке, що прийняте без належного з'ясування усіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову з підстав, викладених у мотивувальній частині постанови.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" судові витрати розподіляються між скаржником та відповідачем пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.06.2018 у справі № 925/521/18 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 26.06.2018 у справі № 925/521/18 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Кокуашвілі Теймураза Бідзіновича (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) на користь Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 23, оф. 1016; , п/р 2452 в АТ "Укрексімбанк" в м. Києві, МФО 322313) суму основного боргу у розмірі 1 040 (одна тисяча сорок) грн. 00 коп.; 3% річних в сумі 43 (сорок три) грн. 30 коп.; інфляційні втрати у сумі 198 (сто дев'яносто вісім) грн. 85 коп.; витрати по сплаті судового збору за розгляд справи судом першої інстанції в сумі 193 (сто дев'яносто три) грн. 64 коп.

5. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Кокуашвілі Теймураза Бідзіновича (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) на користь Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 23, оф. 1016; , п/р 2452 в АТ "Укрексімбанк" в м. Києві, МФО 322313) 290 (двісті дев'яносто) грн. 46 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Видачу наказу доручити Господарському суду Черкаської області.

7. Матеріали справи № 925/521/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.09.2018.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді О.М. Остапенко

С.В. Сотніков