ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.09.2018 Справа № 905/1100/18

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Поліщук А.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Товариства з обмеженою відповідальністю Азовгаз про стягнення трьох відсотків річних та пені у загальному розмірі 4730582 грн.55 коп.,-

За участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_1В.(за довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовгаз» про стягнення 4 730 582,55 грн., у тому числі 4 424 565,04 грн. пені, 3% річних у розмірі 306 017,51грн..

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору купівлі-продажу природного газу №16-153-Н від 30.12.2015 із відповідачем, несвоєчасне виконання останнім своїх зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу, внаслідок чого виникли підстави для нарахування пені, 3% річних за зобовязаннями січня по березень 2016 року.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано: розрахунок позовних вимог, сальдо та операції по підприємству відповідача з 01.12.2015 по 31.12.2016, а також у копіях: договір на купівлю-продаж природного газу №16-153-Н від 30.12.2015 разом із додатковими угодами.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.525, 526, 599, 611, ст.625 Цивільного кодексу України, ст.174, 193,216, 218 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.06.2018 відкрито провадження справі. Підготовче судове засідання призначено на 03.07.2018.

02.07.2018 відповідачем через канцелярію господарського суду Донецької області подано відзив №578 на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 4 424 565,04 грн. він не визнає у повному обсязі.

Так, згідно Постанови Кабінету Міністрів України №758 від 01.10.2015 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обовязків на субєктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)» на ТОВ «Азовгаз», як на постачальника природного газу покладено обовязок постачати природний газ побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 11-14 цього Положення (Додаток №1 до Положення).

Посилаючись на приписи Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" просить відмовити у позові в частині стягнення пені.

Щодо нарахування 3 % річних, то Відповідач не погоджується із проведеним Позивачем розрахунком 3% річних за договором купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015 року № 16-153-Н, оскільки Позивачем не враховано, що окрім розрахунків безпосередньо за договором, сторони проводили остаточні розрахунки за послуги надані за договором також і відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» № 20 від 11.01.2005, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України № 493/688 від 03.08.2015 «Про затвердження Порядку розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію». Здійснивши контрозрахунок 3 % річних Відповідач вважає, що обґрунтованими є вимога про стягнення з ТОВ «Азовгаз» лише за січень 2016 10743,16 грн. та за лютий 2016 92263,74 грн.

Ухвалою від 16.07.2018 продовжено строк розгляду справи на стадії підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче судове засідання на 21.08.2018.

У відповіді на відзив від 21.08.2018 ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» зазначив, що Компанія не погоджується з твердженням Відповідача з огляду на те, що між сторонами укладено договір 16-153-Н купівлі - продажу природного газу. На виконання умов Договору, Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 340 232 473,60 грн.

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Додатковою угодою №2 від 02.03.2016 до Договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.15 року № 16-153-Н сторони в пункт 6.1 Договору додали останній абзац в наступній редакції: «Сторони погодили, що з урахуванням п. 10.2 цього договору укладання договорів про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання Сторонами відповідно до постанови КМУ №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків, термінів та умов розрахунків за цим. Договором. Не звільняють Покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобовязань за договором, включаючи, але не обмежуючись обовязком покупця сплатити на користь Продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до ст. 625 ЦК України»

Дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання Сторонами і поширює свою дію на відносини Сторін, що фактично склалися з дати укладання цього Договору і діє протягом дії Договору.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 21.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 11.09.2018.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.09.2018 заперечував проти задоволення позову в частині стягнення пені та не погоджувався із проведеним Позивачем розрахунком 3% річних.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Статтями 42 та 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У пункті 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розяснено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку ст.ст.80, 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Згідно ст. 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

30.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Азовгаз» (Покупець), керуючись Законом України «Про ринок природного газу» та Постановою КМУ №758 від 01.10.2015р. України №758 від 01.10.2015р. «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обовязків на субєктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)», укладено договір на купівлю-продаж природного газу №16-153-Н від 30.12.2015, згідно з яким Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2016 природний газ, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору, газ, що продається за договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам.

За визначеннями п.2.1 договору Продавець передає Покупцеві в з 01.01.2016 по 31.03.2016 газ в обсязі до 53000,000 тис.куб.м.

Відповідно до п.3.2 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

У розумінні п.3.3 договору, підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 25-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Оплата за газ здійснюється з поточного з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП. За наявності заборгованості за попередні періоди Покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця (п.6.2 договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін і діє в частині реалізації газу до 31 березня 2016, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення (п.11.1 договору).

Додатковою угодою №2 від 02.03.2016 до Договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.15 року № 16-153-Н сторони в пункт 6.1 Договору додали останній абзац в наступній редакції: «Сторони погодили, що з урахуванням п. 10.2 цього договору укладання договорів про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання Сторонами відповідно до постанови КМУ №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків, термінів та умов розрахунків за цим. Договором. Не звільняють Покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобовязань за договором, включаючи, але не обмежуючись обовязком покупця сплатити на користь Продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до ст. 625 ЦК України».

Дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання Сторонами і поширює свою дію на відносини Сторін, що фактично склалися з дати укладання цього Договору і діє протягом дії Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу у 2016 році, які підписані сторонами та скріплені печатками підприємств, зокрема:

від 31.01.2016 в обсязі 21793,952 тис.куб.м на суму 82007485,69 грн.,

від 29.02.2016 в обсязі 15742,029 тис.куб.м на суму 72541944,59грн.,

від 31.03.2016 в обсязі 14101,616 тис.куб.м на суму 74345911,48 грн.,

від 30.04.2016 в обсязі 6474,388 тис.куб.м на суму 40542358,68 грн.,

від 31.05.2016 в обсязі 2812,871 тис.куб.м на суму 16744908,55 грн.,

від 31.06.2016 в обсязі 1989,507 тис.куб.м на суму 11843455,60 грн.,

від 31.07.2016 в обсязі 2117,778 тис.куб.м на суму 12607047,72 грн.,

від 31.08.2016 в обсязі 2041,649 тис.куб.м на суму 12153854,83 грн.,

від 31.09.2016 в обсязі 2930,560 тис.куб.м на суму 17445506,46 грн.,

Доказів наявності заперечень відповідача щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Предметом розгляду у даній справі є стягнення нарахованих пені та 3% річних за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобовязань з оплати вартості поставленого позивачем газу за період січень 2016 березень 2016.

Як було зазначено вище, п.6.1 договору визначено, що у разі неповної сплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 25-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений до 25-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

За твердженнями позивача, що не заперечуються відповідачем, останній розрахувався за спірними зобовязаннями у повному обсязі, проте з порушенням строків встановлених договором.

Щодо вимоги позивача, про стягнення пені за прострочення основного зрбовязання.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 424 565,04 грн. за прострочення основного зобовязання у загальній сумі 340232473,60 грн. за період січень 2016 березень 2016. Зокрема:

за січень 2,54 грн.

за лютий 2,27 грн.

за березень 2016 231569,23 грн.

Пунктом 7.2 договору сторони передбачили, у разі якщо до 25 числа місяця (п.6.1 договору), наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу, Покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, Покупець зобовязується сплатити Продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Дослідивши підстави та порядок нарахування заявлених позовних вимог суд виходив з наступного.

Законом України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ від 13.01.2015р. встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Як свідчать статутні документи відповідача, останній є товариством, яке створено з метою надання послуг з газопостачання населенню, бюджетним установам та організаціям, релігійним організаціям, комунально-побутовим установам, підприємствам ТКЕ, промисловим підприємствам.

За визначеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Матеріали справи містять виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та витяг 184 з реєстру платників податку на додатну вартість, за даними яких місцезнаходженням підприємства відповідача є м.Маріуполь Донецької області на території якого безпосередньо останній проводить господарську діяльність означену статутом.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014р. затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, яке втратило чинність у звязку із прийняттям розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. № 1275-р, відповідно до якого, м.Маріуполь віднесено до таких територій.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Азовгаз» - підприємство виконавець житлово-комунальних послуг, які надає на території проведення антитерористичної операції, з огляду на що є субєктом, на якого розповсюджуються вищенаведені приписи ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ від 13.01.2015р.

В свою чергу, за видом господарської діяльності, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є енергопостачальною компанією, враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, гарантованим постачальником якого є підприємство позивача, згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» №705 від 25.07.2012р.

Відтак, у спірних господарських правовідносинах між позивачем та відповідачем встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції.

Закон України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ прийнято 13.01.2015.

Статтею 3 цього Закону передбачено набрання ним чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Офіційне опублікування відбулось у офіційному виданні газета «Голос України» №21 від 06.02.2015.

Отже, початком строку дії означеного нормативного акту є 07.02.2015.

Таким чином, мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції встановлено з 07.02.2015. На попередні періоди положення вказаного акту не розповсюджуються в силу приписів ст.58 Конституції України.

Виходячи з наведеного, нарахування пені за спірним договором не здійснюється з 07.02.2015.

Враховуючи вищевикладене, поширення приписів ч.2 ст. 2 Закону України №85-VIII від 13.01.2015 на правовідносини сторін, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовгаз» пені у розмірі 4 424 565,04 грн. нарахованої за зобовязаннями за період січень 2016 березень 2016 підлягають залишенню без задоволення.

Крім вимоги про стягнення пені, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період січень 2016 березень 2016 на загальну суму 306 017,51 грн. за прострочення сплати грошового зобовязання у загальній сумі 340232473,60 грн. Зокрема:

за січень 2016 145306,12 грн.

за лютий 2016 142429,61 грн.

за березень 2016 18281,78 грн.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як було встановлено судом та підтверджується матеріали справи, на виконання умов договору Позивачем за період з січня 2016 по вересень 2016 (включно) поставлено, а Відповідачем прийнятно природного газу на загальну суму 340232473,60 грн., що підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу:

від 31.01.2016 в обсязі 21793,952 тис.куб.м на суму 82 007 485,69 грн.,

від 29.02.2016 в обсязі 15742,029 тис.куб.м на суму 72 541 944,59 грн.,

від 31.03.2016 в обсязі 14101,616 тис.куб.м на суму 74345911,48 грн.,

від 30.04.2016 в обсязі 6474,388 тис.куб.м на суму 40542358,68 грн.,

від 31.05.2016 в обсязі 2812,871 тис.куб.м на суму 16744908,55 грн.,

від 31.06.2016 в обсязі 1989,507 тис.куб.м на суму 11843455,60 грн.,

від 31.07.2016 в обсязі 2117,778 тис.куб.м на суму 12607047,72 грн.,

від 31.08.2016 в обсязі 2041,649 тис.куб.м на суму 12153854,83 грн.,

від 31.09.2016 в обсязі 2930,560 тис.куб.м на суму 17445506,46 грн.

Означені акти підписані представниками сторін без зауважень та заперечень.

Своєю чергою, між Головним управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Департаментом фінансів Донецької області державної адміністрації, Товариством з обмеженою відповідальністю «Азовгаз» та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», з метою погашення заборгованості за природний газ поставлений у 2016 році за договором №16-153-Н від 30.12.2015 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» від 11.01.2005 №20 із відповідними змінами, були укладені (підписані) наступні спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального Фонду Державного бюджету України (а.с.56-67, а.с. 68-73):

- від 18.02.2018 № 618 на суму 32 039 532,51 грн. Оплачено 29.03.2016 платіжним дорученням № 20 у сумі 32 039 532,51 грн. з призначенням платежу - Постанова уряду № 20 від 11.01.2005, спільне протокольне рішення № 618 за природний газ у 2016 за договором від 30.12.2015 року № 16-153-Н;

- від 18.02.2018 № 619 на суму 2 769 631,76 грн. Оплачено 29.03.2016 платіжним дорученням № 21 у сумі 2 769 631,76 грн. з призначенням платежу - Постанова уряду № 20 від 11.01.2005, спільне протокольне рішення № 619 за природний газ у 2016 за договором від 30.12.2015 № 16-153-Н;

- від 18.02.2018 № 620 на суму 16 617 790,63 грн. Оплачено 29.03.2016 платіжним дорученням № 22 у сумі 16 617 790,63,76 грн. з призначенням платежу - Постанова уряду № 20 від 11.01.2005, спільне протокольне рішення № 620 за природний газу 2016 за договором від 30.12.2015 року № 16-153-Н;

- від 16.03.2018 № 881 на суму 22 490 447,81 грн. Оплачено 15.04.2016 платіжним дорученням № 24 у сумі 22 490 447,81 грн. з призначенням платежу - Постанова уряду № 20 від 11.01.2005, спільне протокольне рішення № 881 за природний газу 2016 за договором від 30.12.2015 № 16-153-Н;

- від 20.04.2018 № 1314 на суму 51 718 347,28 грн. Оплачено 29.04.2016 платіжним дорученням № 26 у сумі 51 718 347,28 грн., з призначенням платежу - Постанова уряду № 20 від 11.01.2005, спільне протокольне рішення № 1314 за природний газ у 2016 за договором від 30.12.2015 року № 16-153-Н;

- від 20.04.2018 № 1316 на суму 48 835 049,42 грн. Оплачено 29.04.2016 платіжним дорученням № 27 у сумі 48 835 049,42 грн. з призначенням платежу - Постанова уряду № 20 від 11.01.2005, спільне протокольне рішення № 1314 за природний газ у 2016 за договором від 30.12.2015 року № 16-153-Н;

Спільні протокольні рішення підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.

Відповідно до п.п.5.2, 5.3 спільних протокольних рішень передбачено, що вони набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами і діють до повного виконання сторонами зобов'язань за цими спільними протокольними рішеннями. Спільні протокольні рішення є чинними лише у разі проведення відповідного фінансування.

Вказані в обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не оспорюються.

Так, судом встановлено, що частина заборгованості в сумі 174 470 799,41 грн. за поставлений Позивачем у 2016 році природний газ на суму 340 232 473,60 грн. за договором купівлі-продажу природного газу №16-153-Н від 30.12.2015, була погашена Відповідачем протягом березня квітня 2016 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України, у відповідності до укладених спільних протокольних рішень, зазначених в п.32 постанови. Означене підтверджується даними наявних в матеріалах справи спільних протокольних рішень, а також копіями платіжних доручень, долучених Відповідачем на підтвердження виконання умов протокольних рішень.

Сума заборгованості в спірний період січень 2016 березень 2016 не охоплена вищевказаними спільними протокольними рішеннями була погашена Відповідачем самостійно за рахунок здійснених часткових оплат, що було враховано Позивачем у розрахунку заборгованості за підприємством Відповідача. Та підтверджується випискою здійснених операцій за підприємством Відповідача за період з 01.12.2015 по 31.12.2016.

Звернувшись до суду за захистом своїх порушених прав Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період січень 2016 березень 2016 на загальну суму 306 017,51 грн., в тому числі:

за січень 2016 145306,12 грн.

за лютий 2016 142429,61 грн.

за березень 2016 18281,78 грн.

З проведеного відповідачем контррозрахунку 3% річних вбачається, що підлягала до сплати вартість газу отриманого у січні 25,69 грн. Гранична дата оплати 25.02.2016. Підписано сторонами протокольні рішення за січень 2016 на загальну суму 51 426 954,90 грн. (Протоколи №№ 618, 619, 620).

Підлягає до сплати 30580530,79 грн. (82007485,69 - 51 426 954,90).

Сума заборгованості 30580530,79 грн. була погашена відповідачем шляхом перерахування грошових коштів протягом 26.02.2016 14.03.2016. Крім того, переплата за січень 2016 склала 460673,32 грн.

Сума 3% річних за прострочення за прострочення грошових зобовязань за січень 2016 складає 10743,16 грн.

Підлягала до сплати вартість газу отриманого у лютому 24,59 грн. Гранична дата оплати 25.03.2016. Підписано сторонами протокольні рішення за лютий 2016 на загальну суму 22490447,81 грн. (Протокол №620).

Підлягає до сплати 49590823,46 грн. (72541944,59 - 22490447,81 - 460673,32 грн.).

Сума заборгованості 49590823,46 грн. була погашена відповідачем шляхом перерахування грошових коштів протягом періоду 15.03.2016 29.04.2016.

Сума 3% річних за прострочення за прострочення грошових зобовязань за лютий 2016 складає 92263,74 грн.

Підлягала до сплати вартість газу отриманого у березні 2016 74 345 911,48 грн., Гранична дати оплати 25.04.2016.

Підписано сторонами протокольні рішення за березень 2016 на загальну суму 100 553 396,70 грн. (Протоколи від 20.04.2016 № 1314 на суму 51718347,28 грн. та № 1316 на суму 48835049,42 грн.).

Таким чином вартість газу отриманого у березні 2016 була погашена на підставі Протоколів № 1314 та № 1316 у повному обсязі в строк до 25.04.3016.

Заперечуючи проти доводів відповідача щодо необґрунтованості контррозрахунку 3% річних Позивач зазначив, що відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Додатковою угодою №2 від 02.03.2016 до Договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.15 року № 16-153-Н сторони в пункт 6.1 Договору додали останній абзац в наступній редакції: «Сторони погодили, що з урахуванням п. 10.2 цього договору укладання договорів про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання Сторонами відповідно до постанови КМУ №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків, термінів та умов розрахунків за цим. Договором. Не звільняють Покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобовязань за договором, включаючи, але не обмежуючись обовязком покупця сплатити на користь Продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до ст. 625 ЦК України».

Позивач вважає, що керуючись умовами п.6.1 Договору він обґрунтовано проводив нарахування 3% річних за порушення грошових зобовязань не до дати складення спільних протокольних рішень, а до дати отримання грошових коштів на свій рахунок, перерахованих на підставі вищевказаних Протоколів.

Сутність розглядуваного спору в цій частині полягає у примусовому стягненні з Відповідача 3% річних нарахованих відповідно до ст.ст.611, 625 Цивільного кодексу України на суму порушених (прострочених у виконанні) грошових зобов'язань з оплати поставленого Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» природного газу у 2016 передбаченої п.6.1 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 02.03.2016).

Субєктивне право вимоги виконання спірного грошового зобовязання, на захист якого спрямовано заявлений позов, ґрунтується на договорі купівлі-продажу природного газу №16-153-Н від 31.12.2015. Враховуючи встановлену ст.204 Цивільного кодексу України та не спростовану в межах цієї справи та в порядку ст.215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, суд вважає його належною у розумінні ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов'язків сторін.

Так, приймаючи до уваги дати поставок та умови оплати природного газу (п. 7.2, п.6.1 договору в редакції додаткової угоди №2 від 02.03.2016), остаточний розрахунок за природний газ поставлений Позивачем у січні - вересні 2016, мав бути здійснений Відповідачем не пізніше 25-го числа кожного місяця, наступного за місяцем реалізації газу. Своєю чергою, останній (Відповідач) у повному обсязі розрахувався за отриманий природний газ з порушенням строків встановлених договором купівлі-продажу природного газу №16-153-Н від 31.12.2015, що сторонами не заперечується та свідчить про неналежне (із допущеним простроченням) виконання такого грошового зобовязання у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України, а сам Відповідач вважає таким, що прострочив виконання такого грошового зобовязання у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу.

За змістом ст.ст.549, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст.216-218 Господарського кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов'язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати 3% річних, інфляційної індексації та пені, передбаченої п.6.1 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 02.03.2016).

Суд вважає, що наслідком підписання спільних протокольних рішень на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 (які за своєї сутністю цілком відповідають визначенню угоди у розумінні ст.202 Цивільного кодексу України, що регламентує розглядувані правовідносини між сторонами через їх участь в узгоджені і підписанні таких рішень (п.7 Порядку потребує згоди учасників), що фіксує відповідне волевиявлення, яке має цивільно-правові наслідки) є фактична зміна визначеного у договорі №16-153-Н від 31.12.2015 порядку і строку проведення розрахунків за природний газ відносно сум, які охоплюються такими рішеннями.

Наслідки узгодження та фактичного виконання спільних протокольних рішень, з урахуванням кваліфікації їх в частині участі Позивача та Відповідача як відповідних правочинів між ними, узгоджується із приписами ч.ч.1, 3 ст.653 Цивільного кодексу України.

Така зміна умов грошового зобовязання, на що вказують положення протокольних рішень, що запроваджують відповідальність їх сторін саме за їх невиконання, унеможливлює визначення моменту прострочення відносно відповідної суми грошових коштів, охоплених цими рішеннями, в порядку п.6.1. договору купівлі-продажу природного газу №16-153-Н від 31.12.2015. Відносно оплати природного газу в межах визначених сум прострочення та порушення грошових зобовязань з боку Відповідача у розумінні ст.610 та ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України у такому випадку має встановлюватися відносно умов, встановлених цими спільними протокольними рішеннями.

Означений висновок суду узгоджується з позицією Верховного суду, викладених у справі №904/1858/16 від 14.02.2018р. та у справі №926/2733/16 від 22.05.2018р., а також із правовою позицією Верховного суду України, викладеній у постанові №3-322гс15 від 01.07.2015р. щодо відсутності в аналогічному випадку підстав для стягнення штрафних санкцій, передбачених умовами договору поставки природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Між тим, з приводу доводів позивача щодо безпідставного залишення відповідачем поза увагою умов додаткової угодою №2 від 02.03.2016, в якій п.6.1 договору викладено в наступній редакції та зазначено, зокрема, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, суд зазначає про наступне.

Механізм розрахунків, запроваджений спільними протокольними рішеннями, узгоджений сторонами фактом їх підписання та передбачений Постановою КМУ №20 від 11.01.2005р., яка не покладає можливість і правомірність проведення розрахунків між сторонами в залежність від наявності/відсутності відповідного застереження про це в договорі постачання природного газу, адже такий механізм опосередковує саме грошову форму виконання грошових зобовязань, визначаючи для цього лише джерело необхідних фінансових ресурсів.

Зважаючи на вищевикладені висновки суду щодо можливості кваліфікації участі Позивача і Відповідача в узгодженні та виконанні спільних протокольних рішень за своєю формою і наслідками як правочин, суд вважає, що позиція Позивача про пріоритетність застосування положень п.6.1. договору по відношенню до таких окремих правочинів не ґрунтується на чинному законодавстві та не відповідає меті запровадження розрахунків, передбачених Постановою КМУ №20 від 11.01.2005, опосередковане виконанням цього рішення Уряду втручання в законні (обумовлені ст.ст.611, 625 Цивільного кодексу України) очікування на отримання спірних нарахувань на суму заборгованості, відносно якої державою вжито спеціальних механізм погашення, виправдовується легітимною метою такого втручання фінансування пільг та субсидій населення, здійснюваного за рахунок джерел Держави, у тому числі і Позивача, зважаючи на приналежність останнього до державного сектору економіки.

Співставлення розрахунку відповідача з розрахунком позовних вимог Позивача вказує на те, що існує розбіжність у підходах до визначення бази нарахування. Проте, ця розбіжність,зумовлена помилковим не врахуванням позивачем для цієї мети дат погашення заборгованості, яка була сплачена Відповідачем на підставі спільних протокольних рішень, встановлених Постановою КМУ №20 від 11.01.2005.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних в межах періоду, визначеного позивачем, та контррозрахунок проведений відповідачем, суд вважає, що обґрунтованими є періоди та суми заборгованості відображені у розрахунку проведеному ТОВ «Азовгаз». Отже стягненню з відповідача підлягає сума 3% річних у розмірі 103006,90 грн. (за січень 2016 року 10743,16 грн. та за лютий 2016 року 92263,74 грн.)

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Усупереч вказаним нормам, відповідач не надав господарському суду доказів, які спростовують доводи позивача повному обсязі, отже позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовгаз» про стягнення трьох відсотків річних та пені підлягають частковому задоволенню.

З урахуванням норм ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Товариства з обмеженою відповідальністю Азовгаз про стягнення трьох відсотків річних та пені у загальному розмірі 4730582 грн.55 коп. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Азовгаз (87515, м.Маріуполь, вул.. Миколаївська, 16, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м.Київ, вул..Б.Хмельницького, 6 ) три відсотки річних у сумі 103006 (сто три тисячі шість) грн. 90 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1545 (одна тисяча пятсот сорок пять) грн. 10 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 11 вересня 2018 року.

Повний текст рішення складено та підписано 14 вересня 2018 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов