ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.09.2018 Справа № 908/1811/18

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя господарського суду Запорізької області Зінченко Н.Г. розглянувши заяву Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" від 21.06.2018 про видачу судового наказу

Заявник: Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; адреса для листування: 49027, м. Дніпро, а/с 1800, )

Боржник: Фізична особа-підприємець Шевченко Артур Анатолійович (71100, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

про стягнення заборгованості в розмірі 26721, 66грн.

ВСТАНОВИВ:

10.09.2018 р. до господарського суду Запорізької області звернулось Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" із заявою від 21.06.2018 про видачу судового наказу щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця Шевченко Артура Анатолійовича заборгованості за договором банківського обслуговування №б/н від 16.01.2014 у розмірі 26721, 66 грн.

10.09.2018 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, заяву розподілено судді Носівець В.В.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2018 р., враховуючи перебування на лікарняному судді-доповідача у цій справі Носівець В.В. з 11.09.2018 р., заяву про видачу судового наказу передано для розгляду судді Зінченко Н.Г.

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Втім, у заяві Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про видачу судового наказу, яка підписана 21.06.2018 року, не зазначено:

- офіційна електронна адреса та інші дані, які ідентифікують боржника;

- місце проживання представника, яким підписана заява про видачу судового наказу (Савіхіної Анастасії Миколаївни). Натомість у вказаній заяві зазначена адреса місцезнаходження відділення АТ КБ "Приватбанка" у м. Дніпро - вул. Набережна Перемоги, буд. 50.

Відтак, заявником порушено вимоги п. 2, п. 3 ч. 2 ст. 150 ГПК України.

Заявник в заяві про видачу судового наказу від 21.06.2018 зазначає, що 16.01.2014 ФОП Шевченко Артур Анатолійович підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Відповідно до цієї заяви Боржник приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті https://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування №б/н від 16.01.2014 та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору. Відповідно до вказаного договору Боржнику встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок № 6721 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта, що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг". Заявник свої зобов'язання за вказаним договором виконав в повному обсязі надавши Боржнику кредитний ліміт в розмірі 12000,00 грн. Однак, у зв'язку з порушенням Боржником зобов'язань за договором обслуговування кредитних лімітів на поточному рахунку станом на 28.0.2018 у ФОП Шевченко Артура Анатолійовича виникла заборгованість у розмірі 26721, 66 грн., яка складається з: 4995,50,00 грн. - заборгованість за кредитом; 8819,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 26.08.2014 по 28.03.2018; 3694,58 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом за період з 22.07.2015 по 28.03.2018; 9212,03 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором за період з 04.03.2014 по 28.03.2018.

В обґрунтування вказаних вимог заявник надав наступні документи: копію заяви ФОП Шевченко Артура Анатолійовича №б/н від 16.01.2014 на відкриття банківського рахунку, копію витягу з "Умов та Правил надання банківських послуг", копію "Тарифів Банку", копію довідки від 21.06.2018 №08.7.0.0.0/53 про розміри встановлених кредитних лімітів, розрахунок заборгованості, копії виписок по рахунках.

Згідно з ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У пунктів 3, 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

З вказаної заяви вбачається, що заявник обґрунтовує свої вимоги посилаючись на договір банківського обслуговування №б/н від 16.01.2014.

Проте, судом встановлено, що фактично вказаний договір складається з заяви ФОП Шевченко Артура Анатолійовича від 16.01.2014 про відкриття поточного рахунку та "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті https://privatbank.ua.

При цьому, заявником не надано належних та допустимих доказів видачі боржнику коштів за договором банківського обслуговування б/н від 16.01.2014.

Письмова заява від 16.01.2014. за підписом ФОП Шевченко Артура Анатолійовича про відкриття банківського рахунку, "Умови та правила надання банківських послуг" та "Тарифи банку" не підтверджують наявність у ФОП Шевченко Артура Анатолійовича заборгованості перед Банком станом саме на загальну суму в розмірі 26721, 66грн. Вказані документи лише складають договір банківського обслуговування б/н від 16.01.2014, однак не підтверджують наявність боргу перед Банком.

Також судом було досліджено довідку ПАТ "КБ "Приватбанк" 21.06.2018 №08.7.0.0.0/53 про розміри встановлених кредитних лімітів по поточному рахунку боржника № 6721, та встановлено, що вказаний доказ підтверджує лише розмір ліміту кредитних коштів, проте не свідчить ані про наявність боргу, ані про періоди прострочення.

Крім того, заявником не надано належних та допустимих доказів повідомлення боржника у письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв'язку Банка та Клієнта про розмір встановленого кредитного ліміту відповідно до п. 3.2.1.1.1 Умов.

Суд зазначає, що розрахунок заборгованості за договором б/н від 16.01.2014 станом на 28.03.2018 не є документом, що підтверджує наявність у ФОП Шевченко Артура Анатолійовича заборгованості перед АТ КБ "ПРИВАТБАНК", а є за своїм юридичним значенням лише односторонніми арифметичним розрахунком працівників Банку, який не відображає фактичних і правових підстав для стягнення відповідних сум.

Отже, заявником не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76 - 79 ГПК України, а саме первинних документів на підтвердження дати отримання позичальником вказаних у заяві суми коштів, отримання ним будь-яких інших грошових сум, доказів сплати або несплати боржником Банку платежів у період з моменту укладення договору і до 28.03.2018.

Таким чином, заявником не повністю зазначено обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, не додано та не вказано переліку доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги щодо видачі судового наказу в частині стягнення суми основного боргу (за кредитом, процентами та комісією), яка становить 4995,50,00 грн., що є порушенням приписів п. п. 4, 5 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України.

Відповідно до п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу, із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказ.

Щодо видачі судового наказу в частині вимог про стягнення з боржника пені в сумі 9212,03 грн. за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором № б/н від 16.01.2014 року, слід зазначити наступне.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу приписів ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Нормами ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Таким чином, пеня за своєю правовою природою не є заборгованістю за договором, а являється видом штрафних санкцій, яку сторона зобов'язання сплачує у разі невиконання/неналежного виконання зобов'язань та у випадку, якщо відповідальність у вигляді пені була передбачена договором.

Відтак, пеня не є заборгованістю за договором, а являється штрафною санкцією, вимоги про сплату пені у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто вимога заявника в цій частині не відповідає ч. 1 ст. 148 ГПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Приписами ч. ч. 2, 3 ст. 152 ГПК України визначено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Згідно ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу в частині вимог щодо стягнення з боржника суми основного боргу в розмірі 4995,50,00 грн. на підставі п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України, а щодо стягнення з боржника пені в сумі 9212,03 грн. - на підставі п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Крім того суд зазначає, що оскільки відсутні підстави для відмови в задоволенні вимоги щодо стягнення з боржника суми основного боргу в розмірі 4995,50,00 грн., то відсутні і підстави для стягнення з ФОП Шевченко Артура Анатолійовича заборгованості за процентами та комісією за користування кредитом.

Також, суд звертає увагу заявника на те, що до поданої заяви про видачу судового наказу не додано її копію (примірник) з доданими до неї документами для боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Разом з тим частиною 2 ст. 153 ГПК України передбачено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ч. 1 ст. 148, п.п. 1,3, 8 ч. 1, ч.ч. 2, 3 ст. 152, ст.ст. 153, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Акціонерному товариству комерційний банк "ПРИВАТБАНК" у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Шевченко Артура Анатолійовича суми основного боргу за кредитом в розмірі 4995,50,00 грн., 8819,55 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3694,58 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом; 9212,03 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

2. Звернути увагу учасників судового процесу, що з судовим рішенням можливо ознайомитися в Єдиному державному реєстрі судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади: http://court.gov.ua/fair/sud5009/. Електронна адреса господарського суду Запорізької області: inbох@zp.arbitr.gov.ua.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її підписання (ст.ст. 235, 255 ГПК України).

4. Ухвала підписана 17.09.2018.

Суддя Н.Г. Зінченко