РІШЕННЯ

Іменем України

14 вересня 2018 року м. Чернігівсправа № 927/1149/17
Господарський суд Чернігівської області, у складі судді Фесюри М.В. за участю секретаря Скороход А.О., у судовій справі

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ Преміум, вул. Бастіонна, 1/36, м. Київ, 01014

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Маяк»,

вул. Шевченка, буд. 6, с. Лихачів, Носівський район, Чернігівська область, 17111

предмет спору: про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1520843,91 доларів США (по курсу НБУ станом на 13.12.27,02 грн.)

Представники: від позивача ОСОБА_1;

від відповідача- Кривошей Є.В.

В судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Преміум», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Преміум» ОСОБА_2, подано у порядку загального позовного провадження позов, датований 13.12.2017 за № 01304/545, до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Маяк» про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1520843,91 доларів США (по курсу НБУ станом на 13.12.2017 - 41332127,02 грн.), з яких 1300000,00 доларів США сума боргу по кредиту та 220843,91 грн. сума прострочених відсотків за користування кредитними коштами.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем умов кредитного договору від 15.10.2014 за № 92/КЛ/14 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії та додаткових угод до нього.

Ухвалою суду від 17.01.2018 за клопотанням відповідача, задоволеного судом, провадження по справі було зупинено до вирішення та набуття чинності рішення по справі № 910/23455/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Маяк» до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» про визнання недійсними пунктів 1, 2 додаткового договору № 9 від 16.06.2017 до кредитного договору № 92/КЛ/14 від 15.10.2014 на відкриття відновлювальної кредитної лінії, а також пункту 4 в частині внесення змін до пункту 1.1.3 кредитного договору від 15.10.2014 за № 92/КЛ/14.

16 квітня 2018 року Господарським судом міста Києва було винесено рішення по справі № 910/23455/17, яким відмовлено в повному обсязі в задоволенні позову ТОВ Агрофірма «Маяк» до ПАТ «КБ «Преміум». Київським апеляційним господарським судом рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 по справі № 910/23455/17 залишено без змін, про що винесено постанову від 25 липня 2018 року.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 по справі № 910/23455/17 набуло законної сили 25 липня 2018 року.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 14.08.2018 поновлено провадження у справі, підготовче засідання призначено на 21.08.2018.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду № 02-01/58/18 від 20.08.2018 справу призначено до повторного автоматичного розподілу. Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 20.08.2018 справу розподілено судді Фесюрі М.В.

03.09.2018 на адресу суду надійшло доповнення до відзиву відповідача від 31.08.2018 в якому відповідач посилаючись на ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Доповнення прийнято судом та долучено до матеріалів справи.

03.09.2018 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог №01304/203 від 30.08.2018 в якій позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 1336722,90 доларів США.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд прийняв заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог №01304/203 від 30.08.2018 до розгляду та долучив її до матеріалів справи.

07.09.2018 відповідачем подано письмове заперечення від 06.09.2018 в якому відповідач зазначив, що з огляду на обраний позивачем позасудовий спосіб врегулювання шляхом набуття предмета іпотеки у власність, посилання позивача на п.3.2.8. кредитного договору не може бути належним обґрунтуванням правомірності заявлених позовних вимог. Посилання позивача на наявність договорів застави №92/КЛ/13-З/4 від 14.01.2016 та №92/КЛ/13-З/5 від 14.01.2016 вважає безпідставним, оскільки, на думку відповідача такі договори не стосуються предмету позову та не впливають на розгляд справи.

Заперечення відповідача прийнято судом та долучено до матеріалів справи.

Позивачем подано відповідь на доповнення до відзиву №01304/211 від 06.09.2018 в якому позивач зазначає, що на забезпечення повернення кредиту за договором на відкриття відновлювальної кредитної лінії №92/КЛ/14 від 15.10.2014 між сторонами було укладено договори забезпечення №92/КЛ/14-З/4 від 14.01.2016, №92/КЛ/13-З/5 від 14.01.2016 та іпотечний договір від 16.06.2017 де загальна вартість всього майна переданого в забезпечення майна забезпечує виконання зобовязань відповідача перед банком. Також, посилаючись на умови п.3.2.8. кредитного договору позивач зазначає, що банк має право одержувати відшкодування з іншого майна позивальника, що не виступає предметом застави, у разі недостатності одержаних від реалізації заставленого майна грошових коштів для погашення в повному обсязі майнових вимог кредитодавця, а відтак просить суд задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі.

Крім того, позивачем 07.09.2018 подано заяву №01304/212 від 06.09.2018 про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 07.09.2018 позивачу відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 14.09.2018.

До початку судового засідання 14.09.2018р. позивач подав заяву про забезпечення позову, яка того ж дня ухвалою повернута без розгляду.

В судовому засіданні до початку судових дебатів відповідач заявив клопотання про долучення до матеріалів справи доказів оплати правничої допомоги.

Відповідач заперечив, вказуючи, що після початку розгляду справи по суті суд не може приймати докази.

Відповідач не погодився із заявленою сумою до відшкодування, оскільки адвокатом не надано детального опису виконаних дій по справі, справа не є надмірно складною, а також на те, що за законодавством витрати на правничу допомогу покладаються на обидві сторони.

Клопотання підлягає задоволенню в силу ч.8 ст.129 ГПК України, відповідно до якої докази понесення судових витрат можуть бути подані до судових дебатів.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників, суд

ВСТАНОВИВ

Розгляд справи відбувається з урахуванням поданої позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог №01304/203 від 30.08.2018 в якій позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 1336722,90 доларів США.

15.10.2014 між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Преміум», (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Маяк», (позичальник), було укладено договір № 92/КЛ/14 про відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії (далі - договір), відповідно до якого Банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов'язується отримати Кредит/Транш кредиту, використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування Кредитом/Траншем кредиту, комісії та інші платежі, встановлені цим договором.

Сторони неодноразово змінювали умови договору шляхом укладення додаткових угод.

Пунктами 1.1.1, 1.1.2 договору (в редакції додаткового договору №9 від 16.06.2017) встановлено, що ліміт кредитної лінії встановлюється в розмірі 1300000,00 дол. США. Термін (дата) остаточного повернення кредиту 14.06.2018, якщо такий термін (строк) не наступить раніше з підстав, що передбачені умовами цього договору або чинним законодавством України.

Пунктом 1.1.3 договору плата за користування Кредитом/Траншем кредиту (процентна ставка) встановлюється у розмірі 16% річних, якщо інший розмір не застосовується відповідно до умов цього договору. Плата за користування Кредитом/Траншем кредиту може змінюватися в порядку встановленому умовами цього договору. Вид процентної ставки фіксована.

Пунктом 4 додаткового договору №9 від 16.06.2017 сторони погодили, що плата за користування Кредитом/Траншем кредиту (процентна ставка) встановлюється у розмірі 12,4% річних починаючи з 01.06.2017.

В силу положень ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК), якою визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з положеннями п.2.1. договору кредитодавець відкриває позичковий рахунок №6043 на якому буде обліковуватись Кредит/Транш кредиту, наданий за цим договором, погашення Кредиту/Траншу кредиту, якщо таке буде. Позичковий рахунок є для позичальника обовязковим для обліку руху сум, які позичальник повинен повернути кредитодавця.

Видача позичальнику кредиту підтверджується наданою позивачем випискою по особовим рахункам з 15.10.2014 по 30.11.2017 за рахунком №6043.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За замістом положень ст. ст. 572, 575 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

В силу положень ст. 3 Закону «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Так, з метою забезпечення виконання відповідачем перед позивачем своїх зобов'язань за договором, 16.06.2017 року було укладено іпотечний договір між ПАТ «Комерційний банк «Преміум» (іпотекодержатель) та ТОВ Агрофірма «Маяк» (іпотекодавець), відповідно до положень п. 1.1.1 якого цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №92/КЛ/14 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 15.10.2014 та всіх додаткових договорів до нього укладеного між іпотекодержателем та ТОВ Агррофірма «Маяк», а також договорів про внесення змін та доповнень, що можуть бути укладені до нього в майбутньому (в тому числі але не виключено, стосовно збільшення розміру процентів за користування кредитом, збільшення строку повернення кредиту, збільшення розміру (суми) кредиту).

Сторони домовились про те, що за рахунок предмета іпотеки, зазначеного в п. 2.1. цього договору іпотекодержатель має право задовольнити вимоги та відшкодувати витрати в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені умовами кредитного договору, включаючи: вимоги за кредитним договором, включаючи сплату (повернення) основної суми боргу (кредиту), процентів за користування кредитом, комісійних винагород, неустойки, інших платежів, а також будь-якого збільшення цих сум, передбачених умовами кредитного договору. При цьому сторони домовились, що іпотека розповсюджується на будь-яке збільшення основного зобовязання, встановленого кредитним договором, в тому числі ,але не виключно, у випадку збільшення розміру процентів за користування кредитом, збільшення строку повернення кредиту, та інших платежів; вимоги щодо відшкодування витрат на утримання та збереження предмета іпотеки, що зазначені в п.2.1. цього договору, якщо таке збереження або утримання проводилось за рахунок іпотекодержателя, збитки завдані порушенням основного зобовязання за кредитним договором та умов цього договору, за умови їх документального підтвердження, витрати повязані з предявленням вимоги за основним зобовязанням за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, що зазначений в п.2.1. цього договору, та його реалізацією, включаючи судові витрати, судовий збір, державне мито, господарські витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам (оцінювачам, юристам); інші документально підтверджені витрати іпотекодержателя, якщо вони будуть мати місце (п.1.3. іпотечного договору).

Предметом іпотеки згідно з положеннями п. 2.1. іпотечного договору є:

- Комплекс для очистки і сушки зерна, загальною площею 430,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Носівський район, місто Носівка, вулиця Мринський шлях, будинок № 191-Б (предмет іпотеки 1);

- Нежитлова будівля реммайстерня, загальною площею 612,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Носівський район, місто Носівка, вулиця Мринський шлях, будинок № 190 (предмет іпотеки 2);

- Адмінбудівля, склад, загальною площею 2350,90 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Носівський район, місто Носівка, вулиця Мринський шлях, будинок № 191-Г. Адмінбудівля, склад - складається з: адмінбудівля - літ. «В»; склад літ. «Г» (предмет іпотеки 3);

- Склад, загальною площею 2466,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Носівський район, місто Носівка, вулиця Мринський шлях, будинок № 191. Склад - складається з: склад - літ. «А» (предмет іпотеки 4).

Сторони оцінили (визначили загальну заставну вартість) предмета іпотеки в сумі 55275967,91 грн, з яких заставна вартість предмету іпотеки 1 складає 4059928,77 грн (без ПДВ), предмету іпотеки 2 складає 5777663,50 грн (без ПДВ), предмету іпотеки 3 22175851,63 грн (без ПДВ), предмету іпотеки 4 23262524,01 грн (без ПДВ) (п.2.4. іпотечного договору).

Пунктом 6.2. іпотечного договору сторони погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки (як в цілому так і на будь-яку його частину) здійснюється за вибором іпотекодержателя на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в розділі 7 цього договору, або шляхом укладання окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 7.1.2 розділу 7 іпотечного договору передбачено набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязання по кредитному договору у порядку передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку». При цьому ціною придбання іпотекодержателем у власність предмету іпотеки є ринкова вартість предмету іпотеки, яка визначається незалежним субєктом оціночної діяльності, визначеної за вибором іпотекодержателя. Задоволення вимог іпотекодержателя при цьому відбувається в порядку та розмірі визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Підписанням цього договору іпотекодавець та іпотекодержатель дійшли згоди про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя після спливу 40-денного строку з моменту надсилання письмової вимоги на адресу іпотекодавця попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. В даному випадку цей договір буде виступати правовстановлювальним документом та правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки №01304/62 від 11.04.2018, в якій позивач, вимагає в тридцятиденний строк погасити у повному обсязі всю заборгованість за кредитним договором, що утворилась станом на 23.03.2018 та зазначає, що у разі невиконання зазначеної вимоги у встановлені строки буде вимушений скористатись своїм правом, зокрема, позасудовим способом звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязання по кредитному договору.

У визначений у вимозі позивача №01304/62 від 11.04.2018 строк заборгованість відповідачем погашена не була.

Листом-повідомленням від 16.07.2018 вих.01304/147 позивач повідомив відповідача про проведення реєстрації за банком права власності на нерухоме іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитом на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке зазначено в договорі.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, а також витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за ПАТ «КБ «Преміум» зареєстровано:

- комплекс для очистки і сушки зерна, загальною площею 430,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Носівський район, місто Носівка, вулиця Мринський шлях, будинок № 191-Б (20.06.2018, номер запису про право власності 26707430, індексний номер витягу 128269570);

- нежитлова будівля реммайстерня, загальною площею 612,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Носівський район, місто Носівка, вулиця Мринський шлях, будинок № 190 (20.06.2018, номер запису про право власності 26710459, індексний номер витягу 128293429);

- адмінбудівля, склад, загальною площею 2350,9 кв.м., Опис: «В» - адмінбудівля, «Г» - склад, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Носівський район, місто Носівка, вулиця Мринський шлях, будинок № 191-Г (20.06.2018, номер запису про право власності 26713064, індексний номер витягу 128312817);

- склад, загальною площею 2466,1 кв.м., Опис: «А» - склад, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Носівський район, місто Носівка, вулиця Мринський шлях, будинок № 191. (20.06.2018, номер запису про право власності 26714741, індексний номер витягу 128325712).

Між тим, судом встановлено, що Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Преміум» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 10.02.2016 №134 розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» та призначено уповноважену особу ОСОБА_3 та делеговано йому строком на два роки з 11.02.2016 по 10.02.2018 включно всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Преміум», визначені статтями 37, 38, 47-52, 52(1), 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, визначених ч.3 ст. 47 Закону.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про заміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Преміум» від 09.10.2017 №4678 починаючи з 10.10.2017 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Преміум» призначено ОСОБА_2.

Субєктом оціночної діяльності - Фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 за договором на проведення оцінки майна №0204-01 від 02.04.2018, укладеним з ПАТ «КБ «Преміум», проведено оцінку нерухомості та визначено ринкову вартість предметів іпотеки, зокрема визначено, що:

- ринкова вартість комплексу для очистки і сушки зерна, загальною площею 430,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Носівський район, місто Носівка, вулиця Мринський шлях, будинок № 191-Б становить 633923,25 грн без врахування ПДВ;

- ринкова вартість нежитлової будівлі реммайстерні, загальною площею 612,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Носівський район, місто Носівка, вулиця Мринський шлях, будинок № 190 становить 902132,88 грн без врахування ПДВ;

- ринкова вартість адмінбудівлі, складу, загальною площею 2350,9 кв.м., Опис: «В» - адмінбудівля, «Г» - склад, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Носівський район, місто Носівка, вулиця Мринський шлях, будинок № 191-Г становить 3462570,09 грн без врахування ПДВ;

- ринкова вартість складу, загальною площею 2466,1 кв.м., Опис: «А» - склад, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Носівський район, місто Носівка, вулиця Мринський шлях, будинок № 191 становить 3632244,71 грн без врахування ПДВ.

Загальна ринкова вартість майна, без врахування ПДВ, склала 8630870,93 грн.

Таким чином, відповідач задовольнив вимоги позивача за договором № 92/КЛ/14 про відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 15.10.2014 на загальну суму 8630870,93 грн.

14.01. 2016р. сторони того ж кредитного договору також уклади договори застави № 92/КЛ/14-3/4 , № 92/КЛ/14-3/5, за умовами яких забезпечили виконання зобовязання боржника за договором № 92/КЛ/14 від 15.10.2014р.

Предметами застави за вказаними договорами сторони передбачили рухоме майно (сільськогосподарську та автомобільну техніку) заставною вартістю 540 114,61 грн. та інше рухоме майно у кількості 46 одиниць заставною вартістю 10 252 194,99 грн.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Нормами ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

1. передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

2. право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними (ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку»).

Виходячи з аналізу наведених вище положень Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням на підставі, зокрема, відповідного застереження в іпотечному договорі.

Цей спосіб реалізується шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що можливо здійснити, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

З аналізу ст.36 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що після завершення позасудового врегулювання (після передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання або продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу) будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником (іпотекодавцем або іншою особою, відповідальною перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання (зобов'язання боржника за договором кредиту) є недійсними. Таким чином, ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення зобов'язань щодо виконання основного зобов'язання, яке було забезпечено іпотечним договором, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на іпотечне майно.

При цьому як слідує з вищенаведеної норми ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку», законодавець врахував можливість існування після позасудового врегулювання заборгованості щодо основного зобовязання, вказавши «наступні вимоги іпотекодержателя». Крім того, вказана норма не передбачає будь-яких умов або застережень щодо можливої дійсності наступних вимог кредитора в залежності, зокрема, від існування заставного майна, за рахунок якого заставодержатель міг задовольнити свої вимоги до використання свого права на позасудове врегулювання.

Суд не приймає з цього приводу доводи позивача щодо існування заставного майна, на яке на час судового розгляду не звернене стягнення для погашення решти вимог банку, оскільки позивач самостійно обрав спосіб задоволення вимог , який передбачає припинення решти зобовязань відповідача.

Також суд, не приймає посилання позивача на існування проекту закону, який передбачає продовження процедури стягнення боргу після застосування процедури позасудового врегулювання заборгованості, оскільки проект не є нормативно-правовим актом.

Юридичним наслідком виконання зобов'язання відповідно до ст. ст. 598, 599 Цивільного кодексу України є припинення зобов'язання. Таким чином, з моменту виконання боржником/третьою особою зобов'язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення.

Дослідивши обставини справи, з урахуванням наведених норм, суд дійшов висновку, що з моменту звернення стягнення на предмети іпотеки в позасудовому порядку шляхом їх передачі у власність Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» зобов'язання за договором № 92/КЛ/14 про відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 15.10.2014, в тому числі зобов'язання з погашення заборгованості за кредитом та плати за користування Кредитом/Траншем кредиту (процентної ставки), припинилися в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 593 Цивільного кодексу України з припиненням основного зобов'язання, забезпеченого заставою, припиняється і право застави.

При цьому, позивач не був позбавлений права та мав можливість обрати інший спосіб захисту права, такий як звернення стягнення на предмет іпотеки за рішення суду, однак, ним самостійно було обрано позасудовий спосіб врегулювання спору, наслідком якого є припинення зобов'язання.

Таким чином, іпотечний договір від 16.06.2017, є припиненими у зв'язку з припиненням основного зобов'язання за договором № 92/КЛ/14 про відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 15.10.2014.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи зокрема відносяться витрати понесені учасником справи на отримання професійної правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Крім цього п.2 ч. 2 ст.126 ГПК України встановлено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Як визначено у п.6.3 постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013 № 7 відшкодування витрат, повязаних з оплатою ними послуг адвоката з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським обєднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно ч.3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Виходячи з аналізу вказаних статей для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу суд повинен виходити з критеріїв складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта, а також виходити з принципів розумності з врахуванням витраченого адвокатом часу за для надання такої допомоги.

Як вбачається з договору про надання правничої допомоги укладеного між Адвокатським Бюро «Євгенія Кривошея» та ТОВ Агрофірма «Маяк» від 15.12.2017, бюро зобовязується надавати ТОВ Агрофірма «Маяк» професійну правничу допомогу та послуги з питань предмета цього договору, а відповідач зобовязується своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість отриманих послуг за договором.

Додатковою угодою №4 до договору про надання правничої допомоги від 15.12.2017 бюро та відповідач визначили, що у звязку з представництвом інтересів клієнта в суді у справі №927/1149/17 та необхідністю в наданні повного спектру професійної правничої допомоги у цій справі сторони погодили гонорар відповідно до умов додатку №1 до договору в розмірі 413321,27грн (п.1 додаткової угоди). Пунктом 2 додаткової угоди сторони погодили, що в незалежності від умов договору гонорар згідно пункту 1 цієї додаткової угоди оплачується клієнтом на умовах 100% попередньої оплати протягом 20 днів з дати підписання цієї додаткової угоди.

Відповідно до п.6.5 постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013 № 7, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Водночас в порушення ч. 3 ст. 126 ГПК України, відповідачем, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрату звязку з наданням ним професійної правової допомоги відповідачем не надано, також суду не надано доказів оплати відповідачем правничої допомоги, доказів залучення до такої робіт помічника, тощо.

Як зазначає позивач відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрату звязку з наданням ним професійної правової допомоги свідчать про необґрунтованість та недоведеність вимог відповідача щодо понесених ним витрат на правову допомогу, а тому такі вимоги відповідача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з цим, як встановлено матеріалами справи, ТОВ Агрофірма «Маяк» дійсно надавалась професійна правнича допомога, що підтверджується здійсненням представництва відповідача у судових засіданнях по справі, а також наявними в матеріалах справи відзивом та іншими процесуальними документами поданими в інтересах відповідача.

Зазначене підтверджується договором про надання правничої допомоги від 15.12.2017р., додатками №1,2 , додатковими угодами від 22.12.2017р., 28.12.2017р.

Адвокатом відповідача надано платіжне доручення №198 від 08.05.018р. про сплату відповідачем на рахунок адвокатського бюро гонорару в сумі 125 000,00 грн.

Європейський суд з прав людини у справі "East/WestAllianceLimited" проти України" зазначив , що угода щодо гонорару адвоката не може бути обовязковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Господарський суд, враховуючи складність справи, а також предмет позову, виходячи з принципу розумності, з огляду на відсутність у матеріалах справи детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом доказів залучення інших фахівців в юридичній галузі, та здійснених ним витрату звязку з наданням ним професійної правової допомоги, беручи до уваги пояснення позивача , виходячи з ч. 5 ст. 126 ГПК України, дійшов висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають стягненню з позивача на користь ТОВ Агрофірма «Маяк» до 15000грн..

Керуючись ст.ст. 126, 129, 237-241, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» (вул. Бастіонна, 1/36, м. Київ, 01014, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Маяк» (вул. Шевченка, 6, с. Лихачів, Носівський район, Чернігівська область, 17111, ) витрати, повязані з правничою допомогою адвоката у розмірі 15000,00 (пятнадцяти тисяч) грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 24 вересня 2018 року

Суддя М.В. Фесюра

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/