РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.09.2018Справа № 905/950/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи - підприємця Селівьорстова Костянтина Васильовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Золотий

урожай»

про стягнення 38.165,86 грн.

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

07.06.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи - підприємця Селівьорстова Костянтина Васильовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Золотий урожай» про стягнення 38.165,86 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між сторонами було укладено договір на виконання робіт № 02/15 від 02.02.2015. Згідно п. 3.2 договору оплата виконання робіт проводиться після приймання робіт замовником, на підставі рахунків фактур виконавця в строк не пізніше 10 банківських днів з моменту підписання сторонами акта виконаних робіт. На виконання умов договору позивачем було виконано роботи, що підтверджується актами, що підписані обома сторонами, а саме: № 154 від 12.01.2017, № 157 від 17.01.2017, №№ 163, 165 від 06.02.2017, № 169 від 14.03.2017, № 172 від 06.04.2017, № 182 від 27.06.2017, №№ 183, 184 від 18.07.2017, 185 від 25.07.2017, №№ 192, 193 від 11.09.2017. Також позивачем виконано роботи за актами №№ 186, 187, 188 від 03.08.2017, які замовником не підписані. Позивачем було надіслано відповідачу заяву-претензію щодо оплати робіт за договором. Проте відповідач письмових заперечень відносно виконаних робіт та підписання актів №№ 186-188 від 03.08.2017 не надав. Враховуючи викладене позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 38.165,86 грн., з яких: 28.982,00 грн. становить сума основного боргу, 5.092,09 грн. пені та 4.091,77 грн. інфляційних втрат за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору на виконання робіт № 02/15 від 02.02.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 905/950/18 від 11.06.2018 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п'ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

22.06.2018 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2018 відкрито провадження у справі № 905/950/18 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Даною ухвалою зобов'язано відповідачів протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 26.06.2018 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 766 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 02099, м. Київ, вул. Зрощувальна, 5, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 26.06.2018, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 25.07.2018, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 766, а отже відповідач мав подати відзив до 09.08.2018 включно.

Відповідач вимог ухвали про відкриття виконавчого провадження у справі від 26.06.2018 станом на 06.09.2018 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.02.2015 між Фізичною особою - підприємця Селівьорстовим Костянтином Васильовичем (далі - виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Золотий урожай» (далі - замовник, відповідач) укладено договір на виконання робіт № 02/15 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання, в порядку та на умовах, передбачених договором, виконати роботи, далі - роботи, з поточного ремонту легкового та вантажного автотранспорту та частин автотранспорту: система живлення допливом ТНВД й форсунки, а замовник прийняти та сплатити виконанні виконавцем роботи. Ремонт поводиться з запасних частин та матеріалів виконавця, якщо інше не буде узгоджено сторонами додатково.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання по сплаті за виконані роботи повністю не здійснив, в зв'язку з чим виник борг.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з п. 9.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2015 та автоматично продовжується на наступний рік та далі, до тих пір, доки одна з сторін письмово не повідомила іншій стороні про намір розірвати даний договір.

Сторонами доказів в підтвердження виявлення небажання продовжувати договірні відносини не подано.

Згідно з п. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна або способи її визначення.

Відповідно до п. 2.2 договору загальна вартість робіт за договором складається з вартості робіт, виконаних в рамках всього терміну дії договору, на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт.

Згідно з п. 4.2 договору роботи вважаються виконаними виконавцем та прийнятими замовником з моменту підписання сторонами акта виконаних робіт.

Матеріали справи свідчать, що позивачем виконано роботи на загальну суму 38.137,00 грн., а саме підписані та скріплені печатками обох сторін наступні акти виконаних робіт:

№ 154 від 12.01.2017 на суму 3.613,00 грн.,

№ 157 від 17.01.2017 на суму 350,00 грн.,

№ 163 від 06.02.2017 на суму 2.711,00 грн.,

№ 165 від 06.02.2017 на суму 9.400,00 грн.,

№ 169 від 14.03.2017 на суму 2.700,00 грн.,

№ 172 від 06.04.2017 на суму 2.400,00 грн.,

№ 182 від 27.06.2017 на суму 3.021,00 грн.,

№ 183 від 18.07.2017 на суму 1.900,00 грн.,

№ 184 від 18.07.2017 на суму 1.900,00 грн.,

№ 185 від 25.07.2017 на суму 5.542,00 грн.,

№ 192 від 11.09.2017 на суму 1.900,00 грн.,

№ 193 від 11.09.2017 на суму 2.700,00 грн.,

Окрім цього, в матеріалах справи наявні акти виконаних робіт на загальну суму 5.550,00 грн., які з боку відповідача не підписані, а саме: № 186 від 03.08.2017 на суму 1.850,00 грн., № 187 від 03.08.2017 на суму 1.850,00 грн. та № 188 від 03.08.2017 на суму 1.850,00 грн.

Позивач супровідним листом від 22.03.2018 надіслав відповідачу (за адресою 02099, м. Київ, вул. Зрощувальна, 5) акти виконаних робіт №№ 186, 187, 188 від 03.08.2017 для підписання.

Даний лист з актами направлений позивачем 23.03.2018, що підтверджується поштовою квитанцією № 0050 та описом вкладення у цінний лист за № 519.

Проте, згідно інформації з офіційного сайту УДППЗ «Укрпошта» (відправлення 519) не вручено відповідачу та повернуто позивачу за закінченням встановленого терміну зберігання.

Оскільки ухвалу суду від 26.06.2018, надіслану за вказаною вище адресою, відповідачем отримано суд приходить до висновку, що відповідач отримує кореспонденцію вибірково.

Згідно з п. 3 ст. 212 Цивільного кодексу України якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Згідно зі ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Тобто, обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

З огляду на викладене суд вважає, що за відсутності будь-яких зауважень з боку відповідача щодо обсягів та якості виконаних позивачем робіт за актами виконаних робіт №№ 186, 187, 188 від 03.08.2017, роботи за цими актами є прийнятими відповідачем.

Згідно з ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Пунктом 3.2 договору визначено, що оплата виконаних робіт проводиться після приймання робіт замовником, на підставі рахунків фактур виконавця в строк не пізніше 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання сторонами акта виконаних робіт.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, матеріали справи свідчать, що відповідач не виконав зобов'язання по сплаті виконаних робіт у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка не оспорена відповідачем та складає 28.982,00 грн.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором в розмірі 28.982,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за виконані роботи не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Так, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розділом 5 договору, який визначає відповідальність сторін у разі порушення умов цього договору не визначено відповідальність у вигляді пені в разі порушення умов договору замовником в частині строків оплати коштів за виконані роботи.

Враховуючи те, що неустойка, в даному випадку пеня, є договірною, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 5.092,09 грн. безпідставні та задоволенню не підлягають.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті виконаних робіт, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 4.091,77 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 4.091,77 грн. інфляційних втрат (за обґрунтованими розрахунками).

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Селівьорстова Костянтина Васильовича є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стосовно розподілу витрат позивача по оплаті послуг адвоката в розмірі 1.500,00 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

23.03.2018 між позивачем (клієнт) та адвокатом Дементьєвою Наталією Володимирівною був укладений договір про надання правових послуг адвоката № 128, за умовами якого клієнт доручив, а адвокат прийняв на себе зобов'язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, визначених цим договором.

Згідно акту виконаних робіт від 04.04.2018 адвокатом надано клієнту юридичні послуги зі складання позовної заяви вартістю 1.500,00 грн.

Позивач сплатив на користь адвоката Дементьєвої Н.В. грошові кошти в розмірі 1.500,00 грн., що підтверджується квитанцією № 158680 від 04.04.2018 (форма № ПО-Д2).

Дементьєва Н.В. є адвокатом згідно свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 3192 від 25.03.2009 (згідно інформації з Єдиного реєстру адвокатів України).

Враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, господарський суд дійшов висновку, що у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1.299,87 грн.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Золотий урожай» (02099, м. Київ, вул. Зрощувальна, 5, ) на користь Фізичної особи - підприємця Селівьорстова Костянтина Васильовича (87537, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 28.982 (двадцять вісім тисяч дев'ятсот вісімдесят дві) грн. 00 коп. основного боргу, 4.091 (чотири тисячі дев'яносто одна) грн. 77 коп. інфляційних втрат, 1.526 (одна тисяча п'ятсот двадцять шість) грн. 91 коп. витрат по сплаті судового збору, 1.299 (одна тисяча двісті дев'яносто дев'ять) грн. 87 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В.Сівакова