ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1406/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, м. Ізюм в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області
до 1. Ізюмської міської ради, м. Ізюм , Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні першого відповідача - Відділ державної реєстрації виконавчого комітету Ізюмської міської ради, м. Ізюм; 2. Фізичної особи-підприємця Максименка Тараса Леонідовича, м. Ізюм
про визнання незаконним рішення
за участю представників сторін:

прокурор - Чирик В.П., службове посв. № 036688 від 11.12.2015;

позивача - Загурська А.В., дов. № 32-20-0.14,1-89/62-18 від 22.08.2018;

першого відповідача - Садковий І.А., дов. від 01.03.2018;

другого відповідача - Максименко Т.Л. (особисто);

третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, м. Ізюм, в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (позивач) звернувся до господарського суду з позовом до Ізюмської міської ради, м. Ізюм (перший відповідач), Фізичної особи-підприємця Миксименка Тараса Леонідовича, м. Ізюм (другий відповідач), в якому просить суд:

1. Визнати незаконними та скасувати п. п.2, 3, 4, 5, 6 рішення 49 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання №1237 від 03.10.2017 "Про розгляд звернення фізичної особи - підприємця Максименка Тараса Леонідовича".

2. Визнати недійсним договір особистого строкового сервітуту, який укладений 03.11.2017 між Ізюмською міською радою Харківської області та ФО-П Максименком Т.Л.

3. Зобов'язати фізичну особу - підприємця Максименка Т.Л. повернути, а ізюмську міську раду Харківської області прийняти земельну ділянку кадастровий номер :31:001:0008 площею 0,0030 га, вартістю 25025 грн. 70 коп., розташовану за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Залікарняна, 2-"Д", шляхом внесення відомостей до земельно-кадастрової документації.

4. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38198199 від 17.11.2017, державного реєстратора виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області Мітіної В.В.

5. Стягнути з Ізюмської міської ради Харківської області та ФО-П Максименка Т.Л. сплачений судовий збір у розмірі 7048 грн. на користь прокуратури Харківської області, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок 7171, код класифікації видатків бюджету - 2800."

Ухвалою господарського суду від 04.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено підготовче засідання на 25.06.2018 об 11:30 год.

14.06.2018 другим відповідачем, через канцелярію суду, надано відзив на позов (вх. № 17217), в якому відповідач проти позову заперечував, зазначив, що договір особистого строкового сервітуту відповідачем виконується. Станом на 06.06.2018 ФОП Максименко Т.Л. не приступив до використання земельної ділянки і тимчасову споруду не встановив, але сплачує платежі на підставі договору до місцевого бюджету. Таким чином другий відповідач зауважив, що ним не порушувались норми чинного законодавства, з приводу порушення яких прокурор звернувся до господарського суду.

20.06.2018 третьою особою, через канцелярію суду, надано пояснення (вх. № 17948) щодо предмету позову, з яких, зокрема вбачається, що Відділом державної реєстрації виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області було проведено державну реєстрацію іншого речового права, а саме: зареєстрований договір особистого строкового сервітуту між Територіальною громадою міста Ізюма в особі Ізюмської міської ради (праводавач) та ФО-П Максименко Тарас Леонідович (сервітуарій) строком 5 років з чітко визначеним розміром плати за сервітутне користування земельною ділянкою за кадастровим номером: :31:001: 0008, площею: 0,003 га. Крім перелічених умов, які були зазначені в договорі також були вказані: цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, адреса розташування: вулиця Залікарняна, 2-Д міста Ізюма Харківської області, тобто, в договорі були вказані всі істотні умови, які встановлені чинним законодавством України ( Закон України «Про оренду землі»). До договору було додане рішення Ізюмської міської ради за № 1237 від 03 жовтня 2017 року у відповідності до якого було дозволено укласти договір особистого строкового сервітуту. Будь-які підстави щодо відмови в проведенні державної реєстрації в наданому пакеті документів були відсутні. А, отже, скасувати державну реєстрацію речового права - договіру особистого строкового сервітуту можливо на підставі рішення суду.

25.06.2018 Ізюмською міською радою, через канцелярію суду, надано відзив на позов (вх. № 18363), в якому зазначено, що спірна земельна ділянка належить Ізюмській міській раді на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» 5245-VI від 06.09.2012 згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: індексний номер: 90757984, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна - земельної ділянки: 104. Земельна ділянка сформована. Ізюмська міська рада приймала рішення у відповідності до норм чинного законодавства. Умови договору ФО-П Максименко Т.Л. виконує. Вважає, що вищевказане рішення Ізюмської міської ради ніяким чином не суперечить вимогам норм чинного законодавства. Також зауважив, що державний контроль за дотриманням вимог законодавства України про охорону земель здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Контроль за охороною та використанням земель, згідно вищевказаного Закону України, здійснюють державні інспектори. Станом на час розгляду справи відсутня інформація щодо проведеної перевірки державними інспекторами порядку використання земельної ділянки площею 0,0030 гектара, що розташована за адресою: місто Ізюм, вулиця Залікарняна, 2-Д кадастровий номер - :31:001:0008, щодо якої укладено договір особистого строкового сервітуту. Також відсутня інформація про виявлені порушення законодавства України.

05.07.2018 через канцелярію суду, позивачем надано відповідь на відзив (вх. № 19377), в якій позивач зазначив, що на підставі інформації, наданої Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, зі сторони ФО-ГІ Максименка T.Л. були відсутні ознаки самовільного використання землі, тому Управлінням заходи контролю щодо законності використання земельної ділянки з кадастровим номером :31:001:0008 ФОП Максименком T.Л. не здійснювались. А отже, виходячи з системного аналізу змісту ст. 188 Земельного кодексу; ст.ст.16, 17 Закону України "Про охорону земель", ст.ст. 5, 6, 7 ,9 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" та ст. 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" у прокурора відсутні повноваження у спірних земельних правовідносинах, які фактично пов'язані з набуттям і реалізацією права на землю, оскільки стаття 6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" покладає здійснення контролю за додержанням юридичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю саме на Держгеокадастр та його територіальні органи. Окрім цього, зауважив, що Ізюмська міська рада мала право на укладання договору особистого строкового сервітуту як власник земельної ділянки, а строковість та платність користування земельною ділянкою притаманна не тільки договору оренди земельною ділянкою, але і праву сервітуту. Посилання прокурора на ст. 116, 124, 134 Земельного кодексу України, які визначають конкурентні засади (земельні торги) для передачі земельних ділянок, що перебувають у державній та комунальній власності, в орендне користування, з приводу наведеного є, на думку позивача, хибними, оскільки у даному випадку земельна ділянка в оренду не передавалася, а було встановлено особистий строковий сервітут. Таким чином, позивач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Протокольними ухвалами від 25.06.2018, 09.07.2018 розгляд підготовчого провадження відкладався, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України.

23.07.2018 прокурором, через канцелярію суду, надано відповідь на відзив (вх. № 21230), в якій прокурор зазначив, що порушення вимог чинного законодавства, допущені Ізюмською міською радою Харківської області під час надання у користування земельної ділянки комунальної власності, порушують інтереси власника землі - територіальної громади щодо розпорядження земельними ділянками, що в свою чергу призводить до порушень інтересів держави. Вказані порушення інтересів держави та інтересів територіальної громади свідчать про наявність "порушень інтересів держави" у розумінні ст.23 Закону України "Про прокуратуру" та підстав для представництва. Окрім цього, зауважив, що що договір особистого строкового сервітуту може бути укладений лише після прийняття рішення органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про затвердження технічної документації землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права сервітуту. У розумінні приписів норм права вбачається, що встановлення сервітуту виникає лише у власника або землекористувача випадках, коли особа не може задовольнити свої потреби будь-яким способом, окрім встановлення сервітуту. Прокурор зазначає, що земельна ділянка спірним рішенням та Договором надавалась Максименку Т.Л. для розміщення тимчасової споруди, при цьому ця земельна ділянка належить територіальній громаді м. Ізюм. З матеріалів справи не вбачається, що прокурором до позовної заяви, не вбачається, що сервітут встановлений радою для ФО-П Максименка Т.Л., як для власника або користувача земель ділянкою. За вказаних обставин, відсутня основна та єдина підстава встановлення сервітуту - коли потреби особи «не можуть бути задоволені іншим способом» (ч. 1 ст.401 ЦК), оскільки, потреби ФО-П Максименка Т.Л. у розміщенні тимчасових споруд могли бути задоволені шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Отже прокурор вважає, що вимоги прокурора є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою господарського суду від 23.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/1406/18 до судового розгляду по суті на 02.08.2018 об 12:45 год.

Протокольними ухвалами від 02.08.2018, 27.08.2018 у судових засіданнях оголошувалась перерва, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.

у судовому засіданні 03.09.2018 прокурор позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник позивача, першого відповідача та другий відповідач у судовому засідання 03.09.2018 проти позову заперечували.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив.

Застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

З'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Пунктом 1 рішення 49 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання № 1237 від 03.10.2017 р. «Про розгляд звернення фізичної особи-підприємця Максименка Тараса Леонідовича» (далі - рішення) затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою формування земельної ділянки комунальної власності площею 0,0030 га, що розташована за адресою: Харківська обл., м. Ізюм, вул. Залікарняна, кадастровий номер :31:001:0008, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, цільове призначення: 03.03.07.

Пунктами 2, 3 рішенням дозволено ФОП Максименку Т.Л. укласти договір особистого строкового сервітуту терміном на 5 років відносно земельної ділянки площею 0,0030 га, що розташована за адресою: Харківська обл., м. Ізюм, вул. Залікарняна, кадастровий номер :31:001:0008, для встановлення тимчасової споруди - стаціонарного металевого павільйону з продажу запасних частин сільськогосподарської техніки та промислових товарів з визначенням плати за право користування вказаною земельною ділянкою на умовах особистого строкового сервітуту у сумі, що дорівнює 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно п. 4.1, 4.2, 4.3 рішення зобов'язано ФОП Максименка Т.Л.. виконувати обов'язки землекористувача, відповідно до вимог земельного законодавства України. У місячний термін укласти договір особистого строкового сервітуту щодо вказаної земельної ділянки.

03.11.2017 на виконання рішення Ізюмської міської ради між територіальною громадою міста Ізюм в особі Ізюмської міської ради та ФОП Максименко Т.Л. укладено договір особистого строкового сервітуту (надалі - Договір).

Згідно з Договором, особистий строковий сервітут встановлюється відносно земельної ділянки площею 0,0030 га, що становить 30 кв.м., кадастровий номер :31:001:0008, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, правовий режим: комунальна власність територіальної громади міста Ізюм, яка розташована за адресою: м. Ізюм, вул. Залікарняна, 2-Д. Земельна ділянка належить правонадавачу в інтересах сервітуарія для встановлення тимчасової споруди - стаціонарного металевого павільйону з продажу запчастин до сільськогосподарської техніки та промислових товарів, згідно з кадастровим планом сервітуту (додаток до договору, який є невід'ємною частиною цього Договору (п. 1.1 Договору).

Договором встановлюється строковий особистий сервітут терміном на 5 (п'ять) років, з 03.11.2017 по 03.11.2022 (п.2.1 Договору).

Пунктом 3.1. Договору передбачений розмір плати за сервітутне користування земельною ділянкою, яка дорівнює розміру орендної плати, що становить 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік і складає 3003,08 грн. на рік. Розмір плати за користування земельною ділянкою підлягає щорічній індексації без внесення змін до даного договору.

Згідно з актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ФО-П Ставицька С.І. визначила, а ФО-П Максименко Т.Л. прийняв межі земельної ділянки.

17.11.2017 відповідно до Витягу договір особистого строкового сервітуту державним реєстратором виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області Мітіною В.В. внесений до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, який наданий міськрайонним управлінням в Ізюмському району та м. Ізюмі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 21.03.2018 за №10-20-0.23,021-194/122-18 нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :31:001:0008, що розташована за адресою: м. Ізюм, вул. Залікарняна, 2-Д, станом на 21.03.2018 становить 25025,70 грн.

Ізюмською місцевою прокуратурою Харківської області за результатами проведеного вивчення стану законності у сфері земельних відносин та містобудування на території м.Ізюм Харківської області, було встановлено, що надання у користування зазначеної земельної ділянки здійснено з порушенням вимог чинного законодавства. Прокуратура зазначає, що внаслідок прийняття спірного рішення та укладення згаданого договору, було порушено інтереси держави у сфері земельних відносин, застосовано невірний механізм надання та одержання в користування земельної ділянки. Договір особистого строкового сервітуту може бути укладений лише після прийняття рішення органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про затвердження технічної документації із землеустрою щодо становлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права сервітуту.

Прокурор наголошував, що рішення першого відповідача та укладений договір суперечать вимогам законодавства, а їх відносини відповідають правовідносинам оренди земельної ділянки, а не особистого строкового сервітуту. Ящо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили, тому, на думку прокуратури, до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство про оренду землі, а рішення Ізюмської міської ради та укладений Договір сервітуту підлягають оцінці на предмет відповідності відповідних норм, що регулюють орендні відносини. Однак, в порушення ч. 2 ст. 124 ЗК України, при укладенні сторонами Договору земельні торги щодо передачі зазначеної земельної ділянки комунальної власності в оренду не проводилися. Вказані дії Ізюмської міської ради обмежують права інших учасників господарсько-правових відносин на отримання вказаної земельної ділянки в оренду чи власність на оплатних умовах та на підставі конкурсу.

Таким чином, рішення 49 сесії Ізюмської міської ради № 1237 від 03.10.2017 прийняте з порушенням норм чинного земельного законодавства, передача земельної ділянки для встановлення тимчасової споруди повинна була проводитись на умовах оренди в порядку, визначеному ст.ст. 124, 134 ЗК України та згідно положень ЗУ «Про оренду землі».

З огляду на викладене, прокурор просить суд визнати незаконним та скасувати п.п. 2, 3, 4, 5, 6 рішення Ізюмської міської ради 7 скликання № 1237 від 03.10.2017, визнати недійсним Договір, укладений на виконання незаконного рішення ради, з підстав передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України, зобов'язати другого відповідача повернути отриману земельну ділянку та скасувати відповідне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Прокуратурою було направлено повідомлення ГУ Держгеокадастру Харківської області в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» про виявлені прокуратурою порушення вимог законодавства при наданні земельної ділянки за рішенням Ізюмської міської ради 7 скликання №1237 від 03.10.2017, однак жодних заходів на усунення вказаних порушень ГУ Держгеокадастру Харківської області не було вжито. Матеріали справи містять копію відповіді ГУ Держгеокадастру у Харківській області на зазначене повідомлення прокуратури, в якому вказується про відсутність ознак порушення вимог земельного законодавства зі сторони ФОП Максименка Т.Л. та Ізюмської міської ради.

Враховуючи викладене, розглянувши доводи прокурора щодо наявності порушення інтересів територіальної громади і держави та необхідність їх захисту, суд визнає належними визначені підстави для звернення до суду в інтересах вказаного в позовній заяві органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Тому суд не вбачає обґрунтованими заперечення Ізюмської міської ради та третьої особи щодо відсутності підстав для звернення прокурора до суду з даним позовом.

Розглядаючи вимоги прокурора по суті з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.ст.13, 19 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу і права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, в порядок та спосіб визначений Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Організація та діяльність органів місцевого самоврядування регулюється Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» (розділ II). Тому ненормативні правові акти органів місцевого самоврядування правозастосовного та юрисдикційного змісту приймаються на основі Конституції і законів України, а самі ці органи як носії публічної влади є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами (частина перша статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

За змістом пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

Так, у зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акту виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Зокрема, у сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт є підставою для виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Таким чином, позов у тій частині, в якій предметом є визнання незаконним пункту рішення органу місцевого самоврядування, яким передбачено укладення договору особистого строкового сервітуту, не може бути задоволено, з огляду на те, що таке рішення є ненормативним актом, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Крім того, вказане рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію внаслідок виконання, а відтак його скасування не породжує наслідків для користувачів земельних ділянок.

Відповідна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі №916/187/15-г.

Таким чином, п.п.2, 3, 4, 5, 6 рішення 49 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання № 1237 від 03.10.2017 "Про розгляд звернення фізичної особи-підприємця Максименка Тараса Леонідовича", щодо укладення з ФОП Максименко Т.Л. договору особистого строкового сервітуту, вичерпали свою дію фактом їх реалізації, відтак, їх недійсність не є засобом поновлення інтересів держави.

З огляду на вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовної вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування п.п. 2, 3, 4, 5, 6 рішення 49 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання № 1237 від 03.10.2017 "Про розгляд звернення фізичної особи-підприємця Максименка Тараса Леонідовича".

Щодо позовних вимог в іншій частині, суд зазначає наступне.

За змістом ст.ст. 395, 401, 402 ЦК України, ст.98 ЗК України сервітутом є встановлене договором чи законом речове право користування чужим майном (сервітут) яке може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, при цьому земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

Види права земельного сервітуту обумовлено статтею 99 Кодексу. Власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів (в редакції вказаної статті на час прийняття спірного рішення та укладення Договору):

а) право проходу та проїзду на велосипеді;

б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху;

в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм);

г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку;

ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку;

д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми;

е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми;

є) право прогону худоби по наявному шляху;

ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд;

з) інші земельні сервітути.

Право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатацію ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації, тощо (ч.1 ст.404 ЦК України).

Су зауважує, що за своєю правовою природою сервітутне користування відрізняється від користування на правах оренди, оренда землі та сервітут є різними інститутами земельного права. З правового аналізу вказаних вище норм можна дійти висновку, що потреба у встановленні сервітуту виникає у тих випадках, коли особа не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом.

Сторонами не надано до матеріалів справи інформації про те, що другий відповідач є власником або користувачем сусідніх земельних ділянок, матеріали справи не містять і доказів того, що потреби другого відповідача в розміщенні тимчасової споруди не могли бути задоволені іншим способом.

З п. 2 спірного рішення та п. 1.1 Договору вбачається, що земельна ділянка передається не для задоволення перелічених потреб, обумовлених ст. 404 ЦК України, а для встановлення павільйону з продажу запасних частин сільськогосподарської техніки та промислових товарів, тобто для ведення торгової діяльності.

Таким чином, укладанням договору строкового особистого сервітуту Ізюмська міська рада фактично надала ділянку у користування на умовах оренди.

В силу положень ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Комплексний аналіз укладеного між відповідачами правочину дає підстави вважати, що договір сервітуту від 03.11.2017 за своєю правовою природою є договором оренди землі, що зумовлює застосування до нього положень законодавства, яке регулює саме правовідносини пов'язані із орендою земельних ділянок державної та комунальної форм власності.

Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

За умовами п. 2 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 134 ЗК України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Матеріали справи не містять рішення Ізюмської міської ради щодо проведення земельних торгів з метою продажу права оренди земельної ділянки площею 0,0030 га, кадастровий номер :31:001:0008 або договори на проведення торгів, а тому фактичний договір оренди земельної ділянки від 03.11.2017, яка належить до земель комунальної власності, укладений за відсутності рішення Ізюмської міської ради про укладення договору оренди землі, прийнятого у порядку, передбаченому чинним законодавством, або за результатами проведення аукціону.

За приписами ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

Встановлені обставини дають підстави вважать, що оскаржуваний правочин не відповідає вимогам законодавства щодо надання в орендне користування земельної ділянки. Другому відповідачу фактично було надано в користування земельну ділянку поза процедурою торгів, за відсутності відповідного рішення власника земельної ділянки з цього приводу.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 р. по справі №905/3280/16.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК передбачено, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу, є підставою для визнання правочину недійсним. При цьому, за змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Договір особистого строкового сервітуту, який укладений 03.11.2017 між Ізюмською міською радою Харківської області та ФОП Максименком Т.Л. суперечить вимогам законодавства, внаслідок чого підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України та в силу ст. 216 ЦК України правовим наслідком недійсності даного договору має бути повернення ФОП Максименком Т.Л. на користь Ізюмської міської ради отриманої за недійсним договором земельної ділянки, кадастровий номер :31:001:0008 площею 0,0030 га, вартістю 25025,70 грн., розташовану за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Залікарняна, 2-"Д", шляхом внесення відомостей до земельно-кадастрової документації.

Щодо вимоги прокурора про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38198199 від 17.11.2017, державного реєстратора виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області Мітіної В.В., суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 45 ГПК України визначено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Статтею 121 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 4 ГПК України передбачає право відповідних осіб звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Як свідчать матеріали справи, прокурор звернувся до господарського суду з даним позовом до відповідачів: Ізюмської міської ради та ФОП Максименка Т.Л., натомість вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38198199 від 17.11.2017, державного реєстратора виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області Мітіної В.В. пред'явлена до Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Ізюмської міської ради, який не є відповідачем у даній справи, а є третьою особою.

Виходячи з викладеного, вимога прокурора про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38198199 від 17.11.2017, державного реєстратора виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області Мітіної В.В., не підлягає задоволенню.

Згідно статті 73 ГГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області підлягають частковому задоволенню

З урахуванням приписів ст. 129 ГПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору по даній справі в розмірі 5286,00 грн. покладаються солідарно на Ізюмську міську раду Харківської області та Фізичну особу-підприємця Максименка Тараса Леонідовича.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити частково.

Визнати недійсним договір особистого строкового сервітуту, який укладений 03.11.2017 між Ізюмською міською радою Харківської області (64300, Харківська область, м. Ізюм, вул. Центральна, 1, ) та Фізичною особою-підприємцем Максименком Тарасом Леонідовичем (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1).

Зобов'язати фізичну особу - підприємця Максименка Тараса Леонідовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) повернути, а Ізюмську міську раду Харківської області (64300, Харківська область, м. Ізюм, вул. Центральна, 1, ) прийняти земельну ділянку кадастровий номер :31:001:0008 площею 0,0030 га, вартістю 25025,70 грн., розташовану за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Залікарняна, 2-"Д", шляхом внесення відомостей до земельно-кадастрової документації.

Стягнути солідарно з Ізюмської міської ради Харківської області (64300, Харківська область, м. Ізюм, вул. Центральна, 1, ) та Фізичної особи - підприємця Максименка Тараса Леонідовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул. Б. Хмельницького, 4, , банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок 7171, код класифікації видатків бюджету - 2800). суму судового збору в розмірі 5286,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Прокурор - Заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області (64300, Харківська область, м. Ізюм, вул. Донця-Захаржевського, 4);

Позивач - Головне управління Держгеокадастру в Харківській області (61022, м, Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 1 під., 7 пов., );

Відповідач - Ізюмська міська рада Харківської області (64300, Харківська область, м. Ізюм, вул. Центральна, 1, );

Відповідач - Фізична особа - підприємець Максименко Тарас Леонідович (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1);

Третя особа - Відділ державної реєстрації виконавчого комітету Ізюмської міської ради (64300, Харківська область, м. Ізюм, вул. Соборна, 50).

Повне рішення складено 13 вересня 2018 року.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/1406/18