ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2018

Справа № 904/3463/18

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтобаз України», м. Київ

До: Радушненське житлово-комунального підприємства, смт. Радушне

Про: стягнення 39 836, 40 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ : не викликалися

СУТЬ СПОРУ:

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (позивач) звернулось з позовною заявою до Радушненського ЖКП (відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 39 836,40 грн. ( в т.ч.: основна заборгованість у розмірі 0,05грн., пеня у розмірі 17 013,63грн., 3% річних у розмірі 2 525,82 грн., інфляційні втрати у розмірі 20 296, 90грн.) заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №2479/14-БО-5. (укладеному між сторонами). Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов’язань за вищезазначеним договором в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого на протязі дії договору

Ухвалою від 14.08.18р. було відкрите провадження у справі №904/3463/18 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України , без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами.

Радушненське ЖКП (відповідач) у відзиві на позов (а.с.55-59) проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи наступне : згідно платного доручення від 30.11.15р. №145 відповідачем було перераховано плату за спожитий газ відповідачу в ромзіір 58 229, 27 грн. (призначення платежу: «Оплата за природний газ за листопад 2015 року згідно договору 28.01.14р. №2479/14-БО-5»); таким чином, відповідач зазначає, що ним було повністю сплачено заборгованість перед позивачем; неналежне введення ПАТ «НАК «Нафтобаз України» бухгалтерського обліку та фінансової звітності не може свідчити про наявність у Радушневського ЖКП зобов’язань щодо сплати стягувачу суми пені, інфляційних втрат , 3% річних . Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає неправомірним застосування позивачем у своїх розрахунках періодів прострочення зобов’язання відповідача з 30.11.2015-24.04.2018р., 01.01.2016-24.04.2018р. та з 01.1.2015р. – 31.03.18р.

Окрім того – відповідач зазначає, що оскільки ним 30.11.2015р. було у повному обсязі погашено заборгованість перед позивачем за вищезазначеним договором, тобто до 30.11.16р. ( дата набрання чинності ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організації та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.16р. №1730-VIII) , то в сили ч.3. ст. 7 цього Закону будь-які дії позивача щодо нарахування та стягнення з відповідача неустойки, інфляційних втрат та 3% річних за не належне виконання грошових зобов’язань, є такими щодо суперечить ч.3. ст. 7 Закону, оскільки дана заборгованість підлягає списанню.

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (позивач) у відповіді на відзив заперечував проти обставин викладених у відзиві на позов, зазначаючи, що відповідач не надав жодного доказу включення його до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу; позивач недоведеними та необґрунтованими посилання відповідача на оплату заборгованості за договором в сумі 58 229, 27 грн. ( за платіжними дорученням №145 від 30.11.15р.).

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

28.01.14р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз» (продавець) та Радушненським ЖКП (покупець) укладено договіркупівлі-продажу природного газу постачання природного газу №2479/14-БО-5, відповідно до умов якого, продавець зобов'язується передати у власність покуплю у 2014 природний газ, ввезений на митну територію України НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору (п.1.1. договору). Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає покупцю в період з 01 січня 2014 по 31 грудня 2014 газ обсягом до 127, 2 тис.куб.м., в тому числі по місяцях кварталів визначених в графіку, що міститься в договорі (а.с. 12).

За розрахункову одиницю переданого газу приймається один кубічний метр (куб. м), приведений до стандартних умов (t)=20 градусів Цельсія, тиск газу (Р) = 760 мм ртутного стовпчика)(101,325 кПа). (п. 2.3. договору).

Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу у розмірі +/-5% від узгодженого сторонами згідно з пунктом 2.1. цього договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу (пп. 2.1.2 договору).

Пунктом 4.1 договору встановлено, що кількість газу, яка продається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу.

Згідно з пунктом 5.2. договору (з урахуванням додаткової угоди № 6 від 15.12.2014р., а.с.23), ціна за 1000 куб. м. газу становить 5 900,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ – 2%;           податок на додану вартість за ставкою – 20%; крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 366, 70 грн., крім того ПДВ -20% - 73, 34 грн., всього, з ПДВ – 440, 04 грн.; до сплати за 1000 куб.м. природного газу – 6 384, 70 грн. , крім того ПДВ -20% - 1 276, 94 грн., всього з ПДВ – 7 661, 64 грн.».

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газ; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу. В платіжних дорученнях покупець повинен обов’язково зазначити номер договору , дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду , за який здійснюється оплата; за наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли вад покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоду по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості; кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як предоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором. (п.6.3. договору). У разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені , штрафів , інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються , що грошова сума , яка надійшла від покупця , погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного покупцем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов’язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;3) у третю чергу погашається основана сума боргу. (п.6.4. договору).

В п.7.2. договору сторони погодили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. (а.с.12-17).

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 465 324, 55 грн. , що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі, які містяться в матеріалах справи (а.с. 24-28).

Як зазначає позивач, оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, чим порушив вимоги п. 6.1 договору. За твердженням позивача відповідач на протязі дії договору допустив порушення строків оплати спожитого природного газу; у зв’язку з чим, згідно наданого позивачем розрахунку станом на 24.04.18р. за відповідачем рахується заборгованість з оплати поставленого газу в розмірі 0, 50 грн. (а.с.9-11),

При цьому, позивач у своїх розрахунках зазначає, що у період з 30.11.15р. по 24.04.2018р. за відповідачем рахувалась заборгованість за цим договором в розмірі 18 208, 36 грн. та за період з 01.01.16р. по 24.04.18р. в розмірі 0, 05 грн.

Окрім того – позивач відповідно до приписів п.7.2. договору та приписів ст. 625 ЦК України нарахував та просить стягнути з відповідача: пеня у розмірі 17 013, 63грн., три проценти річних у розмірі 2 525,82 грн., інфляційні втрати у розмірі 20 296, 90грн (а.с.9-11).

На час винесення рішення у справі відповідачем було надано докази погашення основної заборгованості перед позивачем в розмірі 58 229, 27 грн. , що підтверджується відповідним платіжним дорученням №145 від 30.11.15р., а.с.68. При цьому, в графі призначення платежу цього платіжного доручення, зазначено « Оплата за природний газ за листопад 2015 згід. Дог. №1323/15-БО-5 від 25.12.14р. та погаш. Остаточного боргу згідно дог.№2479/14БО-5 від 28.01.14р. заг. сум. дог. не передбачена». Але, ці оплати не були враховані позивачем під час розрахунку заборгованості відповідача у цій справі . Таким чином, слід дійти висновку, що станом на 30.11.15р. заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 0, 5 грн. була погашена.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно, ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що у якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляд обов’язку сплатити неустойку.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

30.11.2016 набрав чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас, частиною третьою статті 7 Закону передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту наведених норм матеріального закону, слід дійти висновку, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії, застосування приписів якої не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічні висновки щодо застосування відповідної норми права, викладені в постанові Верховного Суду по справі № 927/1152/16 від 07.02.2018 року.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 0, 50 грн. основної заборгованості слід відмовити у повному обсязі ( оскільки до часу звернення позивача з позовом до суду заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 0, 50 грн. була погашена у повному обсязі ). А з огляду на те, що інші позовні вимоги у даній справі складаються з стягнення з відповідача пені, трьох процентів річних та втрат від інфляції, нарахованих у зв'язку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості поставленого природного газу, який використовувався виключно для виробництва теплової енергії, і така заборгованість була погашена відповідачем до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», заявлені до стягнення нарахування підлягають списанню в силу приписів статті 7 названого Закону, а отже, у суду також відсутні підстави для задоволення заявлених цих вимог.

Відповідно до ч.3-4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов’язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 178,191, 233, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, господарський суд , -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення складено та підписано без його проголошення 13.09.2018р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення . Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції .

Суддя                                                                                            Васильєв О.Ю.