ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року

м. Київ

Справа № Б-39/187-08

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пєскова В.Г. - головуючий, Катеринчук Л.Й., Погребняка В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Анісімової М.О.;

представники учасників справи не скористалися правом участі у судовому засіданні,

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі регіонального відділення АТ «ОТП Банк» у м. Харкові

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.02.2018

у складі колегії суддів: Пуль О.А. (головуючий), Фоміна В.О., Шевель О.В.

за заявою ліквідатора про визнання недійсним аукціону з продажу майна банкрута та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1

у межах справи за заявою Фізичної особи-підприємця Місюри Віктора Васильовича

про визнання банкрутом.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Розгляд справи відбувається відповідно до положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-ХІІ у редакції Закону до 19.01.2013 (далі - Закон про банкрутство).

Хронологія подій та опис фактів, встановлених судами першої та апеляційної інстанції

1. Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.12.2008 порушено провадження у справі про банкрутство Фізичної особи-підприємця Місюри В.В. у порядку статей 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції Закону від 30.06.1999 № 784-ХІV).

2. Постановою господарського суду Харківської області від 22.12.2008 Фізичну особу-підприємця Місюру В.В. визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Родзинського А.А.

3. Арбітражним керуючим Родзинським А.А. на виконання вимог постанови господарського суду Харківської області від 22.12.2008 за результатами інвентаризації майна боржника включено до складу ліквідаційної маси майно, що належить Місюрі В.В., зокрема, квартиру АДРЕСА_1, про що був складений акт від 24.12.2008.

4. Вищезазначене майно перебувало в іпотеці АТ «ОТП Банк» на підставі договору іпотеки від 17.04.2008 № PM-SME-702/137/2008/3, укладеного на виконання умов кредитного договору від 17.04.2008 № CrL-SME 702/137/2008.

5. 08.02.2010 між суб'єктом оціночної діяльності Фізичною особою-підприємцем Ачкасовим О.М. та Фізичною особою-підприємцем Місюрою В.В. в особі ліквідатора Родзинського А.А. укладена угода про виконання робіт з незалежної оцінки майна, а саме: чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1.

6. 26.02.2010 між арбітражним керуючим Родзинським А.А. та Українсько-Російською товарною біржею був укладений договір на проведення аукціону з продажу нерухомого майна - вказаної вище квартири, початковою вартістю 85 100 грн.

7. 01.03.2010 здійснено оголошення про аукціон з продажу спірного майна в газеті «Еженедельная рекламно-інформационная газета Місто+» Українсько-Російської товарної біржі № 7.

8. Відповідно до протоколу аукціону від 23.04.2010 переможцем аукціону став ОСОБА_10, ціна продажу - 93 610 грн.

9. 24.06.2010 між ліквідатором боржника Родзинським А.А. та ОСОБА_10 підписано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, житловою площею 57, 6 кв.м, загальною площею 78, 0 кв.м, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Мусієнко О.І. та зареєстровано у реєстрі за № 2154.

10. Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.05.2011 звільнено арбітражного керуючого Родзинського А.А. від виконання обов'язків ліквідатора боржника, призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Телитченка А.О.

11. Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.03.2012 звільнено арбітражного керуючого Телитченка А.О. від виконання обов'язків ліквідатора боржника, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Карелкіна І.О.

12. Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.08.2012 усунуто арбітражного керуючого Карелкіна І.О. від виконання обов'язків ліквідатора боржника, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Тищенко О.І.

Обґрунтування заяви

13. 18.07.2013 ліквідатор звернувся до Господарського суду Харківської області із заявою про визнання недійсним аукціону з продажу майна банкрута, а саме: квартири АДРЕСА_1; визнання недійсним договору купівлі-продажу зазначеного майна від 24.06.2010, укладеного між арбітражним керуючим Родзинським А.А. (який на дату укладання договору виконував обов'язки ліквідатора боржника) та ОСОБА_10, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Мусієнко О.І. та зареєстрований у реєстрі за № 2145.

Також, у заяві ліквідатор (заявник) просив господарський суд з метою забезпечення вимог, до розгляду справи по суті, накласти арешт на майно, що є предметом спору та заборонити будь-яким особам здійснювати будь-які дії щодо відчуження (продажу, дарування, обміну, тощо) зазначеного майна.

14. Заява ліквідатора обґрунтована тим, що внаслідок відчуження майна боржника з порушенням порядку реалізації ліквідаційної маси, передбаченого статті 30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції Закону від 30.06.1999 № 784-ХІV), боржнику завдано значних збитків та порушено права кредитора на одержання задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами. Ліквідатор посилається на те, що реалізація спірного майна, яке перебувало в іпотеці АТ «ОТП Банку», відбулася без згоди іпотекодержателя; оголошення про проведення аукціону з продажу спірної квартири було опубліковано в газеті «Еженедельная рекламно-інформационная газета Місто+», яка за посиланнями заявника, стосується лише регіону м. Харкова, її тираж обмежений, що не привело до виявлення належної кількості потенційних покупців; відсутні докази направлення грошових коштів, отриманих від продажу спірного майна, іпотекодержателю - АТ «ОТП Банк».

15. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.07.2013 вищезазначена заява ліквідатора прийнята до розгляду; залучено до участі у справі Українсько-Російську товарну біржу (організатора проведення торгів майна банкрута), ОСОБА_10 (покупця) та арбітражного керуючого Родзинського А.А. (колишнього ліквідатора).

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

16. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.03.2017 задоволено заяву ліквідатора про визнання недійсним аукціону з продажу майна банкрута, а саме: квартири АДРЕСА_1, та визнання недійсним договору купівлі-продажу зазначеного майна від 24.06.2010, укладеного між арбітражним керуючим Родзинським А.А. (який на дату укладання договору виконував обов'язки ліквідатора боржника) та ОСОБА_10, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Мусієнко О.І. та зареєстрований у реєстрі за № 2145. Визнано недійсними результати аукціону з продажу спірного майна банкрута, оформлені протоколом від 23.04.2010. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 24.06.2010 спірної квартири, укладений між арбітражним керуючим Родзинським А.А. (який на дату укладання договору виконував обов'язки ліквідатора боржника) та ОСОБА_10, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Мусієнко О.І. та зареєстрований у реєстрі за № 2145. Зобов'язано громадянина ОСОБА_10 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) повернути майно, що було предметом договору купівлі-продажу від 24.06.2010, до ліквідаційної маси Фізичної особи-підприємця Місюри В.В., а ліквідатора - арбітражного керуючого Родзинського А.А. - зобов'язано повернути грошові кошти громадянину ОСОБА_10, що були сплачені останнім за придбання цього майна у розмірі 93 610 грн.

17. Суд першої інстанції виходив з того, що першим ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Родзинським А.А. не здійснено заходів щодо залучення як можна більшої кількості зацікавлених осіб для виявлення потенційного покупця майна банкрута, який би запропонував найкращі умови його придбання, що призвело до порушення інтересів кредиторів. Ліквідатор як особа, яка виконує функції з розпорядження майном банкрута і діє від імені банкрута, при реалізації заставного майна, враховуючи вимоги частини третьої статті 9 Закону України «Про іпотеку», статті 5 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з метою дотримання прав та інтересів заставного кредитора зобов'язаний повідомляти останнього про умови та порядок продажу заставного майна. Господарським судом зазначено, що ліквідатор Родзинський А.А. на власний розсуд визначив вартість майна, визначену суб'єктом оцінювання, погодився з завідомо заниженою вартістю, не повідомляючи про результати оцінки кредиторів, та здійснив відчуження майна банкрута за ціною, значно меншою, ніж ціна за аналогічне майно. Оскільки ринок даної групи товарів є досить розвинутий і поширений, у тому числі у засобах масової інформації, ліквідатор не мав жодних об'єктивних перешкод для встановлення розумної та справедливої ціни, а також мав усі підстави сумніватися щодо об'єктивності зробленої оцінки. Ліквідатор Родзинський А.А. діяв несумлінно, нерозумно, без урахування інтересів боржника та кредиторів. З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що укладений договір купівлі-продажу суперечить актам цивільного законодавства, інтересам кредиторів та банкрута, оскільки за наслідками реалізації майна банкрута за відверто заниженою ціною, яка не була справедливою та розумною, кредитори, у тому числі АТ «ОТП Банк», не змогли задовольнити власні вимоги до божника у розмірі, який міг отримати від реалізації майна у випадку продажу вищезазначеного майна у суворій відповідності до вимог Закону. Порушення частини шостої статті 3-1, частини другої статті 30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», які допущені ліквідатором Родзинським А.А. під час реалізації спірного майна, є підставами вважати аукціон з продажу майна банкрута та договір купівлі-продажу майна банкрута (спірної квартири) недійсними.

18. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 апеляційну скаргу особи, що не була залучена до участі у справі - ОСОБА_15, задоволено, ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.03.2017 скасовано та прийнято нове рішення - у задоволенні заяви ліквідатора про визнання недійсним аукціону з продажу майна банкрута, а саме: квартири АДРЕСА_1, та визнання недійсним договору купівлі-продажу зазначеного майна від 24.06.2010, укладеного між арбітражним керуючим Родзинським А.А. (який на дату укладання договору виконував обов'язки ліквідатора боржника) та ОСОБА_10, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Мусієнко О.І. та зареєстрований у реєстрі за № 2145, відмовлено.

19. Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення положеннями пункту 4 частини третьої статті 277 ГПК України та вказав, що суд першої інстанції вирішив питання про права, інтереси та обов'язки ОСОБА_15, проте до участі у справі її не залучив, а це є порушенням норм процесуального права, що є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції. Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_15 заявлено заяву про застосування строку позовної давності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що у задоволенні заяви ліквідатора у частині визнання недійсним аукціону з продажу спірного майна банкрута, оформленого протоколом від 23.04.2010, слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Оскільки підставами для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири визначено лише порушення, допущені ліквідатором Родзинським А.А. при проведенні аукціону з продажу майна банкрута, а інших підстав, визначених ЦК України або Законом про банкрутство, заявником не зазначено, та, враховуючи те, що у задоволенні заяви ліквідатора у частині визнання недійсним аукціону з продажу майна банкрута відмовлено, то у задоволенні заяви у частині визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного майна від 24.06.2010, укладеного між арбітражним керуючим Родзинським А.А. (який на дату укладання договору виконував обов'язки ліквідатора ФОП Місюри В.В.) та ОСОБА_10, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Мусієнко О.І. та зареєстрований у реєстрі за № 2145, теж слід відмовити.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

20. ПАТ «ОТП Банк» в особі регіонального відділення АТ «ОТП Банк» у м. Харкові подано касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 з проханням про скасування цього рішення суду апеляційної інстанції та залишення без змін ухвали Господарського суду Харківської області від 20.03.2017.

21. Посилання зроблені на незначний пропуск ліквідатором строку позовної давності, що зумовлено обставинами стосовно з'ясування підстав та необхідності оскарження оспорюваного правочину. Також зазначено, що ОСОБА_15 не має статусу сторони у справі про банкрутство, тому відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України вона не могла подавати заяву про застосування строків позовної давності. Крім того, вказано про заниження вартості продажу спірної квартири, що є підставою для задоволення заяви ліквідатора.

Б. Доводи відзиву на касаційну скаргу

22. 20.08.2018 до Верховного Суду від ОСОБА_15 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому з посиланням на правильність застосування судом апеляційної інстанції норм права наведено прохання залишити без змін постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 у цій справі.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Цивільний кодекс України

Стаття 203. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Стаття 215. Недійсність правочину

1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 256. Поняття позовної давності

1. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257. Загальна позовна давність

1. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Стаття 267 частини третя, четверта. Наслідки спливу позовної давності

3. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

4. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-ХІІ

Стаття 25 частина перша. Повноваження ліквідатора та членів ліквідаційної комісії

1. Ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження:

приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження;

виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута;

здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством;

аналізує фінансове становище банкрута;

виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута;

очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу;

пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення дебіторської заборгованості банкруту;

має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, що звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується в першу чергу згідно зі статтею 31 цього Закону за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута;

з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю.

Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута або отриманого для цієї мети кредиту;

заявляє в установленому порядку заперечення по заявлених до боржника вимогах поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство, і є неоплаченими;

з підстав, передбачених частиною десятою статті 17 цього Закону, подає до господарського суду заяви про визнання недійсними угод боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб;

передає у встановленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових документів підлягають обов'язковому зберіганню;

реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом;

повідомляє про своє призначення державний орган з питань банкрутства в десятиденний строк з дня прийняття рішення господарським судом та надає державному органу з питань банкрутства інформацію для ведення єдиної бази даних щодо підприємств-банкрутів;

здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Стаття 30 частини перша-третя. Продаж майна банкрута

1. Після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута.

2. Ліквідатор забезпечує через засоби масової інформації оповіщення про порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна. Порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна погоджуються з комітетом кредиторів…

3. У разі надходження двох і більше пропозицій щодо придбання майна банкрута ліквідатор проводить конкурс (аукціон). Порядок проведення конкурсу (аукціону) визначається згідно із Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (2171-12).

Закон України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)»

Стаття 15. Інформація про об'єкти, що підлягають продажу на аукціоні, за конкурсом

Інформація про об'єкти, що підлягають продажу на аукціоні, за конкурсом, повинна містити такі відомості:

назву об'єкта приватизації, його місцезнаходження;

обсяг та основну номенклатуру продукції (робіт, послуг), у тому числі експортної;

кількість та склад робочих місць;

баланс активів і пасивів, рентабельність за останні три роки;

відомості про будівлі (споруди, приміщення) та земельну ділянку, на якій розташований об'єкт, умови користування ними;

обсяги викидів та скидів забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище, утворення і розміщення відходів, стан земельної ділянки, стан природоохоронного обладнання та споруд, сплату екологічних зборів та платежів (у разі їх наявності), інші екологічні відомості;

початкову вартість продажу, умови продажу та експлуатації об'єкта;

суму грошових коштів, що має вноситися покупцями, у розмірі 10 відсотків початкової вартості продажу об'єкта;

назву банку, адресу та номер рахунку, відкритого для розрахунків за придбані об'єкти приватизації;

кінцевий термін прийняття заяви на участь в аукціоні, конкурсі;

час та місце особистого ознайомлення з об'єктом;

час та місце проведення аукціону, конкурсу;

адресу, номер телефону, час роботи служби по організації аукціону, конкурсу;

іншу інформацію, яку визначає орган приватизації.

Зазначена інформація публікується не пізніш як за 30 календарних днів до дати проведення аукціону, конкурсу в інформаційних бюлетенях органів приватизації, місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи

і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

А. Щодо суті касаційної скарги

23. Судова колегія відзначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

24. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права особи на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.

25. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

26. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

27. Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

28. Суд першої інстанції, не залучивши до участі у даній справі ОСОБА_15, як особу, про права, інтереси та обов'язки якої вирішив питання, приймаючи рішення, фактично порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

29. Вказане порушення виправлене судом апеляційної інстанції, який згідно з положеннями пункту 4 частини третьої статті 277 ГПК України скасував ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.03.2017, якою вирішено питання про права, інтереси та обов'язки незалученої до участі у справі особи.

При цьому суд апеляційної інстанції розглянув подані ОСОБА_15 докази і доводи, спрямовані на захист її прав та інтересів.

30. Судова колегія констатує правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

31. Разом з тим, слід відмітити, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення статті 267 ЦК України, яка є нормою матеріального права.

32. Так, згідно з частиною третьою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

33. Відповідно до статті 45 ГПК України (в редакції на час розгляду судом апеляційної інстанції даної справи) сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач. При цьому відповідачами є особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

34. Оскільки позовна вимога не пред'являлася до ОСОБА_15, то остання не може бути визначена відповідачем у справі, а відповідно не вправі заявляти про застосування позовної давності.

35. Тому суд апеляційної інстанції безпідставно застосував позовну давність за заявою ОСОБА_15 та відмовив у задоволенні позову про визнання недійсним результатів аукціону з продажу спірного майна банкрута, оформлені протоколом від 23.04.2010, саме з підстав пропуску строку позовної давності.

36. Стосовно суті позовних вимог слід зазначити, що судова колегія погоджується з тим, що при проведенні аукціону з продажу спірного майна були допущені порушення закону, що мають наслідком визнання недійсними результатів аукціону з продажу спірного майна банкрута.

37. Так, частинами першою та третьою статті 30 Закону про банкрутство передбачено, що після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута.

У разі надходження двох і більше пропозицій щодо придбання майна банкрута ліквідатор проводить конкурс (аукціон). Порядок проведення конкурсу (аукціону) визначається згідно із Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

38. Ліквідатор забезпечує через засоби масової інформації оповіщення про порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна (частини друга статті 30 Закону про банкрутство).

39. Згідно з положеннями статті 15 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» інформація про об'єкти, що підлягають продажу на аукціоні, за конкурсом, публікується не пізніш як за 30 календарних днів до дати проведення аукціону, конкурсу в інформаційних бюлетенях органів приватизації, місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації.

40. Як встановлено судами і зазначено вище, 26.02.2010 між арбітражним керуючим Родзинським А.А. та Українсько-Російською товарною біржею укладено договір на проведення аукціону з продажу майна, а саме: чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, початковою вартістю 85 100 грн.

41. 01.03.2010 здійснено оголошення про аукціон з продажу спірного майна в газеті «Еженедельная рекламно-інформационная газета Місто+» Українсько-Російської товарної біржі № 7 (295), що наявна в матеріалах справи.

42. При цьому оригінал даної публікації не містить ані її тиражу (кількості примірників друкованого видання), ані місця розповсюдження газети. Крім того, інформація про вказане друковане видання відсутня у Державному реєстрі друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності.

43. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим посилання заявника на те, що оголошення про проведення аукціону з продажу спірної квартири, яке було опубліковано в газеті «Еженедельная рекламно-інформационная газета Місто+», є неналежним та не могло призвести до виявлення належної кількості потенційних покупців, що є порушенням частини другої статті 30 Закону про банкрутство та статті 15 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», і є підставою для визнання аукціону недійним, і як наслідок - визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного майна, укладеного за результатами проведеного аукціону.

44. Інші підстави позовних вимог (реалізація спірного майна, яке перебувало в іпотеці АТ «ОТП Банк», відбулася без згоди іпотекодержателя; відсутні докази направлення грошових коштів, отриманих від продажу спірного майна, іпотекодержателю - АТ «ОТП Банк»; неналежне здійснення оцінки майна банкрута, що продавалося на аукціоні) не знайшли свого підтвердження.

45. Зокрема, згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладався під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство, положеннями Закону про банкрутство (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) не передбачено.

46. Судова колегія відзначає, що невнесення арбітражним керуючим Родзинським А.А. грошових коштів від продажу спірної квартири на депозитний рахунок нотаріальної контори або нотаріуса не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

47. Згідно зі статтею 29 Закону про банкрутство майно, на яке звертається стягнення у ліквідаційній процедурі, оцінюється арбітражним керуючим у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. У разі продажу майна на аукціоні вартість майна, що визначається шляхом його оцінки, є початковою вартістю.

Для здійснення оцінки майна арбітражний керуючий залучає на підставі договору суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання з оплатою їх послуг за рахунок коштів, одержаних від виробничої діяльності боржника, визнаного банкрутом, або реалізації його майна, якщо інше не встановлено комітетом кредиторів.

48. Ці вимоги Закону про банкрутство дотримані арбітражним керуючим Родзинським А.А.

49. Так, 08.02.2010 між суб'єктом оціночної діяльності Фізичною особою-підприємцем Ачкасовим О.М. та Фізичною особою-підприємцем Місюрою В.В. в особі ліквідатора Родзинського А.А. укладена угода про виконання робіт з незалежної оцінки майна - предмета продажу на оспорюваному аукціоні.

50. Судами попередніх інстанцій зазначено, що матеріали справи містять звіт про оцінку спірної квартири від 12.02.2010, згідно з яким ринкова вартість квартири на дату оцінки складала 85 100 грн.

51. Відповідно до рецензії від 21.09.2012 на зазначений звіт про оцінку майна рецензент зазначив, що звіт про оцінку майна - спірної квартири - у цілому відповідає вимогам нормативно-правових вимог з оцінки майна, має незначні недоліки, які не впливають на достовірність оцінки.

52. Тому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що ліквідатор Родзинський А.А. на власний розсуд встановив вартість майна, визначену суб'єктом оцінювання, мовчазливо погодився з завідомо заниженою вартістю, не повідомляючи про результати оцінки кредиторів, та здійснив відчуження майна банкрута за ціною, значно меншою, ніж ціна за аналогічне майно, а також мав всі підстави сумніватися щодо об'єктивності зробленої оцінки, з огляду на те, що даний звіт проведений суб'єктом оціночної діяльності у встановленому Законом порядку, здійснено його рецензування. Крім того, спірна квартира на аукціоні була продана за ціною вищою, ніж визначено суб'єктом оціночної діяльності, а саме: 93 610 грн.

53. При цьому колегія суддів констатує, що метою аукціону як способу реалізації є, передусім, відчуження майна банкрута за максимальною ціною, яку визначає ринок за умови прозорості та вільної конкуренції, тому початкову чи оціночну вартість майна можна розглядати лише як стартову ціну, яка із першим кроком аукціону втрачає своє значення. При цьому, початкова вартість майна на аукціоні ніяк не впливає на кінцеву ціну реалізації майна, оскільки під час торгів вона може бути як зменшена, так і збільшена. Тобто ціна майна банкрута формується виходячи зі стану майна, попиту та пропозиції, на які ліквідатор банкрута не має жодного впливу.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.05.2015 у справі № 905/3594/15.

54. Таким чином з огляду на мотиви, викладені вище, судова колегія вважає, що суд першої інстанції по суті позовних вимог прийняв правильне рішення в матеріально-правовому аспекті, тобто вірно вирішив спір, задовольнивши позов у цій справі.

55. Незважаючи на здійснене судом першої інстанції процесуальне порушення - незалучення до участі у справі особи, про права, інтереси та обов'язки якої вирішив питання - судова колегія не вбачає підстав передавати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції виправив допущене процесуальне порушення, однак неправильно застосував матеріальний закон, про що описано вище.

Слід відмітити, що за усталеною позицією Європейського суду з прав людини не може здійснюватися перегляд судового рішення за формальними доводами виключно «задля перегляду», а також відповідно до частини другої статті 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Тому ухвала суду першої інстанції від 20.03.2017 у цій справі про задоволення позову підлягає залишенню в силі з мотивів, викладених у постанові суду касаційної інстанції.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

56. Верховний Суд з урахуванням наведених вище доводів вважає, що постанова Харківського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 у справі № Б-39/187-08 підлягає скасуванню, а ухвала Господарського суду Харківської області від 20.03.2017 - залишенню в силі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 300, 301, пунктом 4 частини першої статті 308, статтями 312, 315 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі регіонального відділення АТ «ОТП Банк» у м. Харкові задовольнити.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 у справі № Б-39/187-08 скасувати, а ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.03.2017 залишити в силі.

3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Г. Пєсков

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Я. Погребняк