ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2018 р. Справа № 922/1821/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Білецька А.М., суддя Гребенюк Н.В.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

розглянувши матеріали апеляційної скарги відповідача (вх.1763Х/3-38) на рішення господарського суду Харківської області, ухвалене 26.07.2018 року у приміщенні вказаного суду, суддею Хотенець П.В., у справі №922/1821/18

за позовом Фізичної особи - підприємця Сокульського Володимира Федоровича, с.Олександрівка, Білозерського району, Херсонської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм", м. Мерефа

про стягнення 39053,09 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа - підприємець Сокульський Володимир Федорович, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм", про стягнення з відповідача 29541,25 грн. основного боргу, 8034,78 грн. пені та 1477,06 грн. штрафу за договором постачання №0105-13138 від 06.04.2013.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх зобов'язань з оплати поставленого товару.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.07.2018 у справі №922/1821/18 позов задоволено.

В наведеному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту поставки позивачем відповідачу товару на суму 29541,25 грн. Як зазначено в рішенні суду, відповідачем не виконано свої зобов'язання з оплати поставленого товару, у зв'язку з чим правомірним є стягнення з відповідача 29541,25 грн. основного боргу, а також пені в розмірі 8034,78 грн. та штрафу в розмірі 1477,06 грн. на підставі п.6.2 договору та статті 549 Цивільного кодексу України.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з'ясування всіх обставин справи, просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що місцевий господарський суд, в порушення норм процесуального права, розглянув справу без участі представника відповідача, чим позбавив його можливості скористатись правами, передбаченими ст.42 ГПК України. Також відповідач зазначає, що судом першої інстанції не було витребувано доказів часткової оплати відповідачем поставленого товару. Крім того, відповідач зазначає про те, що 09.01.2018 він сплатив позивачу 3000 грн. платіжним дорученням №23 від 09.01.2018, що не враховано місцевим господарським судом. Копію вказаного платіжного документу відповідач надав суду разом із апеляційною скаргою. Відповідач також зазначає, що поставка товару за видатковими накладними, які додані до позову, відбувалась на виконання іншого договору - №130-Н від 06.04.2013.

Позивач надіслав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів відповідача заперечує та зазначає, що поставка товару здійснювалась на підставі договору №0105-13138 від 06.04.2013, будь-яких інших договорів між позивачем та відповідачем не укладалось. Стосовно посилання в накладних на номер 130-Н, позивач зазначає, що це є внутрішній номер реєстрації договору, який використовується для ведення бухгалтерського обліку на підприємстві позивача. Також позивач зазначає, що сплачені відповідачем 3000 грн. платіжним дорученням №23 від 09.01.2018 враховано позивачем при розрахунку ціни позову, що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить розглядати справу без участі його представника, рішення господарського суду Харківської області від 26.07.2018 у цій справі залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

В судове засідання 12.09.2018 сторони не з'явились.

06.09.2018 та 10.09.2018 відповідачу за двома відомими суду адресами вручено ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 03.09.2018, якою розгляд справи призначено на 12.09.2018, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Отже, відповідач належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив.

Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, а також клопотання позивача від 26.07.2018, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

06.04.2013 року між Фізичною особою - підприємцем Сокульським Володимиром Федоровичем (позивачем, постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм" (відповідачем, покупцем) укладено договір постачання № 0105-13138 (далі - договір) (а.с.19-20).

Згідно п.1.1 договору, постачальник зобов'язується по заявках (замовленнях) покупця в терміни, обумовлені договором, поставляти і передавати у власність покупцеві товари, а покупець зобов'язується прийняти цей товар і своєчасно здійснювати його оплату на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору, найменування товару, його кількість, асортимент, ціна за одиницю товару, вартість товару вказуються в накладних. Накладні оформляються на кожну партію товару та, окрім передавального документу, виконують одночасно функцію специфікації на товар, і є невід'ємною частиною договору.

Загальна вартість товару (ціна договору), продаж якого здійснюється на умовах цього договору, визначається на підставі усіх оформлених і підписаних повноважними представниками сторін накладних (п.1.3 договору).

За умовами п.3.1 договору, покупець оплачує постачальнику кожну партію товару на наступних умовах: відстрочення платежу впродовж тридцяти календарних днів з моменту передачі відповідної партії товару покупцеві.

Згідно п.3.2. договору, оплата проводиться шляхом перерахування коштів покупцем на рахунок постачальника або, за погодженням сторін, в іншому порядку, якщо це не суперечить чинному законодавству України. Зобов'язання покупця з оплати товару вважаються виконаними з моменту надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. За наявності у покупця простроченої заборгованості на момент здійснення платежу, кошти, що поступають, зараховуються в першу чергу на погашення такої заборгованості.

В п. 4.2. договору сторони узгодили, що товар поставляється на умовах DDP - склади (магазини) покупця, розташовані за адресами, вказаними в узгоджених заявках.

Пунктом 4.4. договору визначено, що передача товару оформлюється підписанням відповідної накладної. З моменту підписання товарної накладної покупець придбає право власності на товар.

Відповідно до пункту 5.2.2. договору, покупець зобов'язується у порядку, передбаченому договором, оплачувати вартість товару.

Згідно пункту 6.2 договору, при порушенні покупцем термінів оплати товару, покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, і, крім того, при простроченні оплати товару тривалістю 20 і більше календарних днів покупець зобов'язаний сплатити постачальникові разовий штраф у розмірі 5 відсотків від неоплаченої у встановлений термін вартості товару.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє впродовж одного року (з дати, вказаної у верхньому правому кутку на першій сторінці договору). У разі, якщо після закінчення вказаного в п.8.1 терміну дії договору сторони бажають продовжувати договірні відносини і фактично продовжують виконувати умови договору (якщо впродовж наступних двох місяців фактично відбудеться не менше одного постачання товару), договір вважається продовженим (пролонгованим) наступного року на таких же умовах, що викладені в цьому договорі (п.п.8.1-8.2 договору).

Позивач зазначає, що на виконання умов договору поставив відповідачу товар на загальну суму 32541,25 грн., що підтверджується видатковими накладними: №срн-053557 від 05 травня 2017 року на суму 1676,89 грн.; № срн-063830 від 02 листопада 2017 року на суму 2597,14 грн.; № срн-055154 від 09 червня 2017 року на суму 43,10 грн.; № срн-053820 від 12 травня 2017 року на суму 1348,50 грн.; № срн-053125 від 25 квітня 2017 року на суму 6226,26 грн.; № срн-053968 від 18 травня 2017 року на суму 1389,14 грн.; № срн-054860 від 31 травня 2017 року на суму 7332,74 грн.; № срн-054478 від 25 травня 2017 року на суму 2629,94 грн.; № срн-066827 від 21 грудня 2017 року на суму 1793,14 грн.; № срн-064251 від 09 листопада 2017 року на суму 536,69 грн.; № срн-056259 від 29 червня 2017 року на суму 934,04 грн.; № срн-055420 від 15 червня 2017 року на суму 1011,81 грн.; № срн-064688 від 16 листопада 2017 року на суму 640,20 грн.; № срн-065543 від 30 листопада 2017 року на суму 1381,56 грн. (а.с.21-34).

Як зазначає позивач, відповідач вартість поставленого товару оплатив частково, у зв'язку з чим останньому направлялась претензія №2 від 12.04.2018, з вимогою сплатити заборгованість за договором №130-Нвід 06.04.2013 в розмірі 29541,25 грн. (а.с.50-51).

Відповідач заборгованість в добровільному порядку не сплатив, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач відзив на позов не надав, в судове засідання місцевого господарського суду не з'явився.

Судова колегія враховує наступне.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Правовідносини сторін у даній справі виникли із договору поставки.

В ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України).

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцю у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За положеннями статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", видаткова накладна є первинним документом, що підтверджує здійснення господарської операції та містить відомість про неї.

Як визначено в п.1.2 договору, найменування товару, його кількість, асортимент, ціна за одиницю товару, вартість товару вказуються в накладних. Накладні оформляються на кожну партію товару та, окрім передавального документу виконують одночасно функцію специфікації на товар, і є невід'ємною частиною договору.

Передача товару оформлюється підписанням відповідної накладної. З моменту підписання товарної накладної покупець придбаває право власності на товар (п.4.4 договору).

Поставка позивачем відповідачу товару на загальну суму 32541,25 грн., підтверджується наданими до матеріалів справи накладними (а.с.21-34).

Вказані накладні містять всі обов'язкові реквізити, передбачені ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема, посилання на договір від 06.04.2013, дату складання, найменування, кількість та вартість поставленої продукції, підписані представниками сторін без будь-яких зауважень, скріплені печатками підприємств.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що поставка товару за видатковими накладними, які додані до позову, відбувалась на виконання договору №130-Н від 06.04.2013, а не договору №0105-13138 від 06.04.2013, який додано до позову.

Судова колегія вважає такі доводи відповідача необгрунтованими та не підтвердженими, оскільки матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами 06.04.2013 іншого договору, в тому числі, за №130-Н.

Надані до позову накладні містять посилання на договір від 06.04.2013, стягнення заборгованості за яким є предметом спору у цій справі.

Колегія суддів враховує пояснення позивача про те, що зазначений в накладних номер 130-Н є внутрішнім номером реєстрації договору, який застосовується для ведення бухгалтерського обліку на підприємстві позивача.

З огляду на наведене, доводи відповідача є безпідставними.

Факт поставки товару відповідачем в апеляційній скарзі не заперечується.

Обов'язок покупця здійснити розрахунок за товар на умовах відстрочення платежу впродовж 30 календарних днів з моменту передачі відповідної партії товару передбачено п.3.1, п.5.2.2 договору.

Таким чином, позивач має право вимагати у відповідача належного виконання умов договору поставки, в тому числі, оплатити поставлений відповідачу товар в повному обсязі, згідно підписаних сторонами договору накладних.

Як зазначено в позові позивачем та не спростовано відповідачем, не оплаченим залишився товар на суму 29541,25 грн.

Сума боргу відповідача підтверджується наданим позивачем матеріалами (договором, накладними, розрахунком ціни позову).

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що 09.01.2018 він сплатив позивачу 3000 грн. платіжним дорученням №23 від 09.01.2018, що не враховано місцевим господарським судом.

Однак, такі доводи відповідача є безпідставними, оскільки вказане платіжне доручення не було надано відповідачем місцевому господарському суду під час розгляду справи, та відповідно, не було предметом дослідження суду.

Платіжне доручення №23 від 09.01.2018 відповідач надав лише до апеляційної скарги.

Водночас, відповідно до ч.3 ст.269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідачем не обгрунтовано причини неподання вказаного доказу суду першої інстанції.

Крім того, як вбачається з акту звіряння взаєморозрахунків за період з 01.01.2017 по 30.06.2018, складеного позивачем (а.с.52), грошові кошти в розмірі 3000 грн., сплачені відповідачем 09.01.2018, враховано позивачем при розрахунку ціни позову.

Посилання відповідача на необхідність врахувати представлений ним платіжний документ (платіжне доручення №23 від 09.01.2018 ) про часткову (3000 грн.) оплату свідчить про те, що між сторонами існують зобов'язання саме за цим договором.

Також в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції не було витребувано доказів часткової оплати відповідачем поставленого товару.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Таким чином, саме на відповідача покладено обов'язок подавати докази в підтвердження своїх заперечень проти позову.

Натомість, суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, що закріплено в ч.4 ст.74 ГПК України.

Відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції будь-яких доказів суду не представив, розрахунок заборгованості, виконаний позивачем, не спростував.

Клопотання про витребування доказів, в порядку статті 81 ГПК України, відповідач місцевому господарському суду не заявляв.

За наведених обставин, доводи відповідача є необгрунтованими та не приймаються судом.

Відповідач заборгованість в добровільному порядку не сплатив, не представив суду доказів погашення боргу.

Враховуючи непогашення відповідачем суми основного боргу, вказаної позивачем, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 29541,25 грн.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 8034,78 грн. та штраф в розмірі 1477,06 грн. на підставі п.6.2 договору.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п.2 ст.549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

В 6.2 договору передбачено, що при порушенні покупцем термінів оплати товару, покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, і, крім того, при простроченні оплати товару тривалістю 20 і більше календарних днів покупець зобов'язаний сплатити постачальникові разовий штраф у розмірі 5 відсотків від неоплаченої у встановлений термін вартості товару.

Пунктом 6.4 договору визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання припиняється в день виконання зобов'язання, забезпеченого санкцією.

Таким чином, сторони договору узгодили можливість нарахування пені до дня виконання боржником зобов'язання.

Отже, стягнення штрафу та пені у разі неналежного виконання взятих на себе зобов'язань передбачено умовами укладеного сторонами договору та узгоджується з приписами чинного законодавства.

Відповідачем прострочено виконання зобов'язання з оплати поставленого товару більше ніж на 20 календарних днів.

Враховуючи наведене, судова колегія, перевіривши розрахунок позивача, дійшла висновку про його обгрунтованість та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 8034,78 грн. та штрафу в розмірі 1477,06 грн.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що місцевий господарський суд, в порушення норм процесуального права, розглянув справу без участі представника відповідача, чим позбавив його можливості скористатись правами, передбаченими ст.42 ГПК України.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.07.2018 у цій справі розгляд справи призначено на 26.07.2018 о 11:30 год.

Відповідач отримав вказану ухвалу суду 13.07.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.55).

Отже, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Однак, в судове засідання 26.07.2018 відповідач не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Таким чином, відповідачу були створені належні умови для реалізації своїх процесуальних прав (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомлення із матеріалами справи, подання письмових пояснень, доказів в обгрунтування своїх заперечень тощо).

Поведінка відповідача, а саме неявка в судове засідання та не повідомлення суду причин неявки свідчить про несумлінне ставлення до своїх процесуальних обов'язків, у зв'язку з чим доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не надано відповідачу можливості для реалізації своїх процесуальних прав є необґрунтованими.

Відповідач зазначає про те, що не зміг прибути в судове засідання у зв'язку із терміновим відрядженням представника, у зв'язку з чим, розгляд справи можливо було відкласти судом першої інстанції.

Судова колегія враховує, що відповідач не повідомляв місцевий господарський суд про вказані обставини, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надсилав.

За змістом ч. 3 ст. 56 ГПК України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Враховуючи викладене, відповідач не був позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника, - адвоката або керівника (члена виконавчого органу) підприємства.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

З матеріалів справи не вбачається наявність визначених ч.2 ст.202 ГПК України підстав для відкладення судом першої інстанції розгляду справи.

Відкладення розгляду справи є правом суду, яке реалізується у разі неможливості вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

При цьому, відповідно до п.1 ч.3 статті 202 ГПК України, якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, але не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а також достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, судом першої інстанції прийнято оскаржуване рішення з дотримання норм Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене, доводи відповідача є безпідставними.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 26.07.2018 року у справі №922/1821/18 - без змін.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення

Рішення господарського суду Харківської області від 26.07.2018 року у справі №922/1821/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом 20 днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 17.09.2018р.

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н.В.