УХВАЛА

м. Київ

13.09.2018Справа № 910/16430/14

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Жука В.М., розглянувши матеріали справи №910/16430/14

За заявою Державної адміністрації залізничного транспорту України

про відстрочення виконання рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2017 у справі №910/16430/14

за позовом Антимонопольного комітету України

до Державної адміністрації залізничного транспорту України

про стягнення 100000000 грн.

Представники сторін:

від позивача - Данилов К.О. (представник за довіреністю);

від відповідача - Корсун Ю.Ю. (представник за довіреністю);

Лях К.М. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.07.2015 у справі №910/16430/14, позов Антимонопольного комітету України задоволено, стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України штраф у розмірі 100000000 грн. та пеню в сумі 100000000 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 апеляційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України залишено без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 08.07.2015 року у справі №910/16430/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2016 касаційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниці) задоволено частково, рішення господарського суду міста Києва від 08.07.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 у справі №910/16430/14 скасовано в частині задоволення позову повністю, зокрема, стягнення з Державної адміністрації залізничного транспорту України пені в сумі 100000000 грн. Справу у відповідній частині передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

За наслідками нового розгляду вказаної справи, рішенням господарського суду міста Києва від 10.07.2016 у справі №910/16430/14, позов Антимонопольного комітету України задоволено, стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України пеню в сумі 100000000 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2016 апеляційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України на залишено без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2016 року у справі №910/16430/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.12.2016 касаційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України задоволено частково, рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2016 у справі №910/16430/14 скасовано. Справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

За наслідками нового розгляду вказаної справи, рішенням господарського суду міста Києва від 16.03.2017 у справі №910/16430/14, позов Антимонопольного комітету України задоволено, стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України пеню в сумі 100000000 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 апеляційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України на залишено без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2017 року у справі №910/16430/14 залишено без змін.

06.06.2017 господарським судом міста Києва, на виконання рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2017 у справі №910/16430/14, яке було залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 було видано відповідний наказ.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.08.2017 рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 у справі №910/16430/14 залишено без змін, а касаційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України - без задоволення.

09.02.2018 до господарського суду міста Києва від Державної адміністрації залізничного транспорту України надійшла заява про відстрочення виконання рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2017 у справі №910/16430/14.

В обґрунтування своєї заяви заявник посилається на те, що останній перебуває у скрутному матеріальному становищі, у зв'язку з реорганізацією останнього, а також з урахуванням важкої ситуації на залізниці, яка склалась внаслідок не підконтрольності Донецької залізниці, яка в минулому була найбільшим перевізником вантажів в Україні. Також заявник вказує на відсутність коштів, достатніх для погашення заборгованості перед позивачем єдиним платежем, що в свою чергу може призвести до дестабілізації реформування залізничної галузі в країні, всього перевізного процесу та фінансового стану всіх залізниць, управління та контроль за діяльністю яких здійснює ПАТ «Укрзалізниця».

На підставі викладеного заявник просить відстрочити виконання рішення суду терміном на 6 місяців.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.08.2018 вказану заяву прийнято до розгляду та зупинено провадження щодо розгляду даної заяви до повернення матеріалів справи №910/16430/14 до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.08.2018 поновлено провадження у справі №910/16430/14 щодо розгляду заяви Державної адміністрації залізничного транспорту України про відстрочення виконання рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2017 у справі №910/16430/14.

Представник заявника в судовому засідання підтримав обставини викладені в заяві та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вказаної заяви, зазначивши, що заявником не надано суду жодних доказів на підтвердження скрутного фінансово становища підприємства та неможливості виконання рішення суду.

Розглянувши заяву Державної адміністрації залізничного транспорту України про відстрочення виконання рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2017 у справі №910/16430/14 суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

За приписами ч.1 ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Частиною 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України судове рішення по справі №910/16430/14, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання та має бути виконане.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч.4 ст.331 Господарського процесуального кодексу України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, за змістом наведеної норми, відстрочення є правом, а не обов'язком суду, яке реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв'язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Відповідно до п.7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено судом з матеріалів заяви, заявником не додано до останньої жодних доказів на підтвердження тверджень щодо скрутного становища підприємства та відсутності коштів для виконання рішення суду у даній справі. Також заявником не надано суду доказів, що у майбутньому такі кошти з'являться на рахунках підприємства. Розглядувана заява місить лише доводи та припущення заявника, які жодним належним доказом не підтверджуються.

З огляду на викладені обставини, зокрема на недоведеність та необґрунтованість викладених в заяві обставин, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до ч.7 ст.331 Господарського процесуального кодексу України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Враховуючи викладене та керуючись ч.2 ст.232, 233, 234, 331, Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Державної адміністрації залізничного транспорту України про відстрочення виконання рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2017 у справі №910/16430/14 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню в передбаченому законом порядку.

Дата підписання: 13.09.2018.

Суддя Я.В. Маринченко