УХВАЛА

11 вересня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/9059/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.

за участю секретаря судового засідання Поліщук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк",

представник позивача - Далія С.О. - адвокат (посвідчення від 10.06.2016 №0536),

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарська фірма "Агростар",

представник відповідача - Кузьменко В.С. - адвокат (посвідчення від 06.10.2017 №1033),

розглянув матеріали касаційної скарги акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (далі - Банк)

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2017 (суддя Мельниченко І.Ф.) та

постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 (головуючий суддя - Кузнецова В.О., судді Чус О.В. і Євстигнеєв О.С.)

зі справи №904/9059/17

за позовом Банку

до товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарська фірма "Агростар" (далі - Товариство)

про визнання недійсним договору.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про визнання недійсним договору про внесення змін від 13.12.2016 до кредитного договору від 28.10.2016 № DNHSLON06907 з моменту його укладення.

Позовна заява мотивована тим, що договір про внесення змін від 13.12.2016 до кредитного договору від 28.10.2016 № DNHSLON06907 підписаний представником Банку з перевищенням повноважень, наданих йому довіреністю від 28.09.2015 №3997-К-Н-Н.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2017, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.2018, у позові відмовлено.

Прийняті судові акти мотивовані тим, що: підписуючи договір про внесення змін від 13.12.2016 до кредитного договору від 28.10.2016 № DNHSLON06907, перший заступник Голови Правління Банку ОСОБА_7 не приймав рішення щодо взяття Банком на себе зобов'язань з надання певної суми грошей, оскільки рішення щодо розміру кредиту прийнято під час укладення кредитного договору від 28.10.2016 № DNHSLON06907; зміст спірного договору стосується порядку повернення залишку кредиту боржником, а не суми кредитного договору; ОСОБА_7 станом на день укладення спірного договору від 13.12.2016 мав право вчиняти правочини щодо рухомого та нерухомого майна Банку з лімітом повноважень - 25 861 000 000 грн., що є в межах суми кредитного договору від 28.10.2016 №DNHSLON06907, до якого внесено зміни оспорюваним договором від 13.12.2016.

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами, Банк звернувся з касаційною скаргою, в якій зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій є незаконними, прийнятті з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеності обставин, що мають значення, та невідповідності висновків суду обставинам справи, - і просить: рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 у справі №904/9059/17 скасувати; ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю; визнати недійсним з моменту укладення договір про внесення змін від 13.12.2016 до кредитного договору від 28.10.2016 №DNHSLON06907, укладений між Банком і Товариством; судові витрати покласти на відповідача.

Згідно з доводами, викладеними у касаційній скарзі:

- укладення спірного договору зі встановленим лімітом у розмірі 320 000 000 грн. виходить за межі повноважень ОСОБА_7;

- визначаючи розмір повноважень першого заступника Голови Правління Банку ОСОБА_7 щодо вчинення правочинів (укладення договорів) з розпорядження грошовими коштами, слід враховувати приписи пункту 9.4.6.2 статуту Банку, відповідно до якого перші заступники Голови Правління в межах суми, що еквівалентна 400 000 доларів США, вчиняють правочини (укладають договори, угоди, підписують контракти, у тому числі і зовнішньоекономічні) з розпорядження рухомим та нерухомим майном банку, грошовими коштами, за умови, якщо ця сума складає менше ніж 10 відсотків вартості активів за даними останньої річної звітності і та не перевищує граничну суму, встановленому підпунктом 25 пункту 9.3.3 цього статуту;

- протокол Кредитного комітету від 16.12.2016 не підтверджує правомірність підписання ОСОБА_7 оспорюваного договору;

- висновки судів попередніх інстанцій, про те, що підписаний ОСОБА_7 оспорюваний договір не стосується розміру кредитного ліміту не відповідає обставинам справи, оскільки: до кредитного договору №DNHSLON06907 внесено зміни шляхом викладення його змісту в новій редакції із зазначенням, в тому числі, розміру ліміту цього договору; оспорюваним договором змінено обсяг прав банку шляхом звуження його прав у разі порушення позичальником умов кредитного договору на загальну суму 330 000 000 грн. Тобто, підписуючи спірний договір, ОСОБА_7 прийняв рішення щодо визначення ліміту (розміру) грошових коштів, разом з тим залишивши незмінними умови щодо термінів повернення кредиту, оскільки зазначив про те, що Додаток № 1 до кредитного договору залишається без змін.

У відзиві на касаційну скаргу Товариство не погоджується з доводами, зазначеними в касаційній скарзі, вважає їх безпідставними та просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення судів першої та апеляційної інстанції у цій справі залишити без змін. У письмових поясненнях Товариство також просить Касаційний господарський суд при винесенні постанови з даної справи врахувати висновки Верховного Суду викладені у постановах: від 24.07.2018 у справі №904/9111/17, від 31.07.2018 №904/8992/17, від 15.08.2018 №904/9055/17, від 29.08.2018 №904/9108/17.

Від Банку до Касаційного господарського суду надійшла заява про зупинення касаційного провадження у справі №904/9059/17 до прийняття відповідного рішення об'єднаною палатою Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду у справі №904/9009/17 з подібними правовідносинами.

Касаційним господарським судом з'ясовано, що ухвалою Касаційного господарського суду від 14.08.2018 у справі №904/9009/17 за позовом Банку до товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Альянс" про визнання недійсним договору, справу №904/9009/17 разом із касаційною скаргою Банку на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 передано на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду через необхідність відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного Верховним Судом у справі № 904/9111/17, які розглядалися колегією суддів Касаційного господарського суду, що входять до складу іншої палати.

Передаючи згадану справу №904/9009/17 на розгляд об'єднаної палати, Касаційний господарський суд виходив з такого.

Верховний Суд у постанові від 24.07.2018 у справі №904/9111/17 погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позову Банку до товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Агро-Львів" про визнання недійсним договору від 13.12.2016 про внесення змін до кредитного договору від 28.10.2016 №DNHSLON06921. При цьому суд дійшов висновку про те, що перший заступник Голови Правління Банку ОСОБА_7 уклав від імені Банку договір, спрямований на здійснення розпорядження коштами, що не перевищували ліміт суми угод, на укладення яких його уповноважено, з огляду на те, що рішенням Наглядової ради Банку, оформленим протоколом від 05.08.2016 №43, на період з 05.08.2016 до 31.12.2019 було розширено повноваження Перших Заступників Голови Правління та уповноважено їх на укладання та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном Банку з обмеженням у вигляді граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину) в розмірі, що не перевищує 10 (десяти) відсотків вартості активів Банку за даними останньої річної фінансової звітності, тобто до 0,00 грн.

Оскільки предметом спірних змін до кредитного договору від 13.12.2016 був кредит на суму 14 000 0000 грн., суд дійшов висновку, що предметом угоди є сума, яка не перевищує встановлене обмеження у сумі 25 861 100 000 грн., отже, укладення такої угоди входило до повноважень Першого Заступника Голови Правління Банку ОСОБА_7.

У справі №904/9111/17 суд виходив з того, що: кредитні кошти були надані відповідачу під час укладання кредитного договору; сума кредитного ліміту була перерахована на рахунок відповідача на виконання умов кредитного договору до внесення до нього змін спірним Договором; зміни, що вносилися оспорюваним договором, не є змінами щодо збільшення кредитної лінії, а стосуються лише порядку повернення залишку кредиту боржником.

Передаючи касаційну скаргу у справі №904/9009/17 на розгляд об'єднаної палати, суд мав намір відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного Верховним Судом у справі № 904/9111/17, оскільки вважав, що у справі №904/9009/17 зміна визначених у відповідному договорі умов є, по суті, розпорядженням відповідним майном на інших умовах, ніж було визначено раніше вчиненим правочином. І якщо зазначені зміни не стосуються конкретної частини майна (частини грошових коштів), то вони визначають долю усього майна в сукупності. Також суд вважав, що внесення змін до договору щодо умов розпорядження майном (грошовими коштами) може здійснюватися лише тією особою, яка має повноваження на укладення такого договору, незалежно від того, чи стосується відповідна зміна безпосередньо розміру майна (суми грошових коштів). Крім того, на думку суду, встановлена Протоколом №43 гранична сума має враховуватись (як одна з двох умов) саме при застосуванні ліміту, встановленого пунктом 4.6.2 статуту Банку ліміту (400 000 доларів США), але не замінює зазначений ліміт. Тобто встановлена Протоколом №43 гранична сума має застосовуватися лише в тому разі, якщо вона є меншою за суму, еквівалентну 400 000 доларів США, та одночасно меншою чи рівною 10% вартості активів Банку.

Ухвалою об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018: прийнято до розгляду названою палатою справу № 904/9009/17 та призначено згадану справу до розгляду на 12.10.2018 об 11 год. 30 хв.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

У такому випадку згідно з приписами пункту 11 частини першої статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Правовідносини у даній справі №904/9059/17 та у справі №904/9009/17 за характером спору та сферою правового регулювання є подібними. Висновок об'єднаної палати у справі №9004/9009/17 має суттєве значення для вирішення спору в даній справі та для єдності судової практики, враховуючи остаточність постанови Верховного Суду.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд вважає за необхідне зупинити провадження в даній справі № 904/9059/17 відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України до прийняття відповідного рішення об'єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 904/9009/17.

Керуючись пунктом 7 статті 228 ГПК України, Касаційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі №904/9059/17 за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 у справі №904/9059/17 до прийняття відповідного рішення об'єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №904/9009/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов