КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2018 р. Справа№ 910/35/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Кропивної Л.В.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Бутко Д.Г., адвокат, представник згідно ордеру серії КС №085394 від 11.09.18

від відповідачів: Сергеєв Д.С., представник згідно довіреності від 16.04.2018 та довіреності №560/2018W від 13.06.18

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25 травня 2018 року (повний текст складено 08.06.2018 р.)

у справі № 910/35/18 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД"

до: 1. Ландесбанк Баден-Вюрттемберг (Landesbank Baden-Wurttemberg),

2. АКА Аусфуркредіт-Гезельшафт м.б.Х. (AKA Ausfuhrkredit-Gesellschaft)

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (т.І, а.с.12-19).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25 травня 2018 року у справі № 910/35/18 в задоволенні позову відмовлено (т.IV, а.с.271-276).

25 червня 2018 року ТОВ "Європа-Транс ЛТД" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 25 травня 2018 року у справі № 910/35/18, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню та скасувати виконавчий напис від 4 серпня 2017 року, що зареєстрований в реєстрі за №581, вчинений державним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. та закрити виконавче провадження №55292737 від 07.12.2017 року, що відкрито за постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 липня 2018 року, апеляційна скарга ТОВ "Європа-Транс ЛТД" у справі № 910/35/18 передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., судді - Пашкіна С.А., Кропивна Л.В.

12 липня 2018 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду (головуючий суддя Чорногуз М.Г., судді - Пашкіна С.А., Кропивна Л.В.) відкрито апеляційне провадження у справі № 910/35/18, розгляд апеляційної скарги ТОВ "Європа-Транс ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 25 травня 2018 року у справі № 910/35/18 призначено на 07 серпня 2018 року.

27 липня 2018 року від відповідачів надійшов відзив на апеляційну скаргу.

07 серпня 2018 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 11.09.2018 р.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 вересня 2018 року, у зв'язку з перебування у відпустці судді Пашкіної С.А. яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Кропивна Л.В., Агрикова О.В.

11 вересня 2018 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Європа-Транс ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2018 р. у справі № 910/35/18 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Кропивна Л.В., Агрикова О.В.

У судовому засіданні 11 вересня 2018 року представник ТОВ "Європа-Транс ЛТД" надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Представник Ландесбанк Баден-Вюрттемберг (Landesbank Baden-Wurttemberg) та АКА Аусфуркредіт-Гезельшафт м.б.Х. (AKA Ausfuhrkredit-Gesellschaft) у судовому засіданні 11 вересня 2018 року надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права встановила наступне.

07 листопада 2014 року між Ukrlandfarming plc, як позичальниклм та Ландесбанк Баден-Вюрттемберг (Landesbank Baden-Wurttemberg), АКА Аусфуркредіт-Гезельшафт м.б.Х. (AKA Ausfuhrkredit-Gesellschaft), як банками кредиторами (далі - відповідачі) укладено Кредитний договір № 60309713 (далі - Кредитний договір), відповідно до п. 2.1 ст. 2 якого банки-кредитори надають позичальнику кредитну лінію в розмірі, що не перевищує сукупну основну суму 17027417,50 Євро (т.ІІ, а.с. 65-140, 141-217).

Відповідно до п. 8.1 Кредитного договору, позичальник здійснює погашення Кредиту 14 рівними, послідовними, піврічними Частинами кредиту, що погашаються, які належать і підлягають до сплати через 6 місяців після настання Точки відліку, але не пізніше 30 червня 2015 року. У разі якщо будь-яка Виплата за цим договором здійснюється у дату після першої Дати Погашення сума, сплачена у такому порядку, погашається рівними сумами у решту Дат Погашення з тим, щоб несплачені Частини кредиту, що погашається, були відповідним чином збільшені.

За змістом п. 9.1 Кредитного договору, у разі якщо будь-які суми за цим Кредитним договором, включаючи, зокрема комісії, комісійні, збори, проценти та основну суму, не сплачені у строк здійснення оплати, Сторони погоджуються, з урахуванням вказівок ЕКА, що такі прострочені суми сплачуються Позичальником у наступному порядку: (а) прострочені комісії та збори; (b) прострочені проценти; (c) нараховані проценти, що на цей час належали та підлягали до сплати; (d) прострочена оплата основної суми; (е) основна сума, що на цей час належала та підлягала до сплати; та (f) всі інші прострочені суми у відповідності до цього Кредитного договору, в тому числі, зокрема, проценти за невиконання зобов'язань і компенсація за несвоєчасну оплату відповідно до Статті 10 цього договору.

У разі якщо Позичальник не здійснює оплату будь-якої суми за цим Кредитним договором, окрім процентів у дату настання їхнього строку оплати, тоді Позичальник сплачує Агенту (за рахунок Банків-Кредиторів) проценти за будь-якою простроченою сумою за ставкою, що складає 2,5 проценти річних додатково до застосовної процентної ставки, яка визначена відповідно до Статті 5, проте не менше ніж ЕОNIА плюс 5 відсотків річних (п. 10.1 Кредитного договору).

16 січня 2015 року між ТОВ "Європа-Транс ЛТД" (далі - позивач), як заставодавцем та відповідачами, як заставодержателями укладено Договір застави рухомого майна (далі - Договір застави), згідно з пп. (а), (b) п. 2.1 якого (у редакції Додаткової угоди №2) для забезпечення виконання забезпечених зобов'язань (якими є зобов'язання Ukrlandfarming plc, що виникли з кредитного договору №60309713 від 11.11.2014 р., перед відповідачами) заставодавець цим передає заставодержателям та на їх користь у заставу за цим договором заставлені транспортні засоби. Предметом застави є обладнання (транспортні засоби, включаючи вантажівки та автопричепи), яке належить заставодавцю на праві власності, згідно з переліком, наданим у Додатку № 1 до цього Договору. У редакції додаткової угоди №2 (т.ІІ, а.с. 218-229, 252-263).

За змістом п.п. (а) п.2.3 Договору застави цей договір та створена згідно з ним застава забезпечують всі наявні та майбутні вимоги заставодержателів щодо виконання всіх зобов'язань, що у будь-який час підлягають виконанню позичальником на користь заставодержателів за кредитним договором, як наявних, так і майбутніх, безумовних та умовних, включаючи без обмеження виплату суми кредиту за кредитним договором в сукупній сумі 17027417,50 Євро; сплату процентів за ставками та у строк, зазначені в кредитному договорі; сплату усіх виплат, комісійних, вартості, витрат, видатків, відшкодувань та всіх інших сум, які підлягають сплаті зараз або час від часу на користь заставодержателів відповідно до цього договору та кредитного договору (включаючи плату за реєстрацію, витрати на звернення стягнення, плату нотаріусу та інші платежі, які можуть підлягати сплаті відповідно до кредитного договору та у зв'язку із ним. Точна сума забезпечених зобов'язань визначатиметься на час звернення стягнення щодо застави відповідно до умов кредитного договору.

09 червня 2017 року відповідачами надіслано позивачу повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання та звернення стягнення від 22.05.2017 р., у якому зазначено про настання випадку невиконання боржником забезпеченого заставою позивача зобов'язання за кредитним договором. Зокрема зазначено, що позичальник не сплатив грошові зобов'язання в розмірі 2864477,38 Євро в термін вказаний у листі від 07.04.2017 року. Право вимоги за кредитним договором у відповідачів виникло на підставі п. 16.1 Кредитного договору, оскільки загальна сума забезпечених зобов'язань, які не були виконані боржником становить 2864477,38 Євро. Враховуючи викладене, на підставі п. 4.3 Договору застави та ст. 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" кредитори вимагали від заставодавця повністю виконати забезпечені зобов'язання в розмірі 2864477,368 Євро протягом 30 днів від дати цього повідомлення. Також у листі повідомлено, що у випадку невиконання цієї вимоги кредитори вирішили звернути стягнення в позасудовому порядку шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса на заставлені транспортні засоби (т.IV а.с. 36-53).

Доказів виконання позивачем вказаної вимоги та надання на неї відповіді - матеріали справи не містять.

З Витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вбачається, що 09.06.2017 р. за заявою Відповідачів у зазначеному реєстрі зареєстровано відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження за договором застави рухомого майна від 16.01.2015 р. (т.IV а.с. 54-57).

04 серпня 2018 року Відповідачі звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. із заявою у якій просили вчинити виконавчий напис на Договорі застави рухомого майна від 16.01.2015 р. та звернути стягнення на заставлене майно позивача для солідарного задоволення вимог відповідачів, у розмірі: заборгованості за основною сумою кредиту за період з 07.04.2017 р. по 04.08.2017 р. - 2834660,46 Євро, за офіційним курсом НБУ на момент вчинення виконавчого напису; несплачених відсотків за кредитом за період з 30.12.2016 р. по 07.04.2017 р. - 9066,86 Євро, за офіційним курсом НБУ на момент вчинення виконавчого напису; несплаченої пені за кредитом за період з 30.12.2016 р. по 07.04.2017 р. - 1438,92 Євро, за офіційним курсом НБУ на момент вчинення виконавчого напису (т.IV а.с. 64-81).

04 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. вчинено Виконавчий напис, зареєстрований за реєстровим №581 згідно з яким звернено стягнення на заставне майно в рахунок задоволення вимог Відповідачів у загальному розмірі 2845166,24 Євро, що становить 87348031,84 грн. за офіційним курсом НБУ на момент вчинення Виконавчого напису.

За змістом виконавчого напису, за рахунок отриманих коштів від продажу транспортних засобів солідарно задовольнити вимоги стягувачів у розмірі: заборгованість за основною сумою кредиту за період з 07.04.2017 р. по 04.08.2017 р. 2834660,46 Євро, що становить 87025499,12 грн. за офіційним курсом НБУ на момент вчинення виконавчого напису; несплачених відсотків за кредитом за період з 30.12.2016 по 07.04.2017 9066,86 Євро, що становить 278357,15 грн. за офіційним курсом НБУ на момент вчинення виконавчого напису; несплаченої пені за кредитом за період з 30.12.2016 по 07.04.2017 р. 1438,92 Євро, що становить 44175,57 грн. за офіційним курсом НБУ на момент вчинення виконавчого напису. Також зазначено, що з боржника необхідно стягнути з метою відшкодування кредиторам внесену за вчинення виконавчого напису плату у розмірі 120755,04 грн. (т.І, а.с.65-80).

07 грудня 2017 року Виконавчою службою на підставі Виконавчого напису було відкрите виконавче провадження № 55292737 з виконання виконавчого напису нотаріуса (т.І, а.с. 90-129).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача, виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням вимог ст. 88 Закону України "Про нотаріат" та п. 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зокрема вимог щодо безспірності заборгованості (з посиланням на те, що виконавчий напис вчинено щодо заборгованості з в т.ч. по несплаченим Ukrlandfarming plc відсоткам за кредитним договором № 60309713 від 11.11.2014 р. за період з 30.12.2016 по 07.04.2017 у сумі 1438,92 Євро, проте боржник 30.06.2017 р. сплатив відсотки за період з 30.12.2016 до 30.06.2017 у розмірі 16838,46 Євро (з яких 9066,86 Євро нараховані за період з 30.12.2016 р. по 07.04.2017 р., а у виконавчому написі зазначено, що ці відсотки не було сплачено). За доводами позивача, між боржником та відповідачами не узгоджено остаточну суму заборгованості та в сумі вимог згідно виконавчого напису помилково враховано суми сплачених боржником відсотків та включено витрати по вчиненню виконавчого напису. Також з посиланням на те, що право відповідачів на вчинення виконавчого напису виникає щодо кожної частини суми кредиту окремо, з дня, коли боржник допустив прострочення відповідної частини і діє протягом одного року з дати допущеного прострочення, позивач зазначає, що право вимоги сплати сум зі строком платежу 30.06.2016 виникли у відповідачів 01.07.2016 та строк реалізації права вимоги щодо зазначеної суми сплинув 01.07.2017 р., тому виконавчий напис вчинено з пропущенням вищевказаного річного строку. Також, за доводами позивача, нотаріусом не враховано наявність спору, пов'язаного з основним зобов'язання, що розглядався Окружним судом кантону Цюрих про звернення стягнення з гаранта на підставі гарантійного листа від 24.11.2014.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що п. 16.1 Основного договору передбачено, що право вимоги відповідачів до позивача виникає з моменту прострочення позивачем будь-якого платежу по кредиту, а мовами договору з урахуванням п. 8.1. та 1.1. передбачено, що третій платіж мав бути сплачений до 30.06.2016 р., тому за доводами апелянта право вимоги виникло 01.07.2016 р. тому відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис мав бути вчинений до 01.07.2017 р. Також, позивач зазначає, що відповідачами невірно розраховано штрафні санкції та проценти за користування кредитом. Апелянт звертає увагу на наявність помилок у тексті рішення, а також на не зазначення у резолютивній частині рішення реквізитів сторін та у описовій частині рішення клопотань позивача.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги у відзиві на неї відповідачі зазначають, що виконавчий напис було вчинено з додержанням умов договору застави та Закону України "Про нотаріат", оскільки вимоги відповідачів були безспірними та з моменту виникнення права вимоги не минув річний строк для вчинення виконавчого напису нотаріуса. Також відповідачами зазначено, що надані позивачем копії ухвал Окружного суду кантону Цюріх не можуть бути доказом наявності спору щодо суми заборгованості.

З'ясувавши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15 зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком № 1172, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою (ч.1 ст.546 ЦК України).

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Аналогічна норма міститься в ч. 2 ст. 1 Закону України "Про заставу" (ст. 572 ЦК України).

За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (ст. 19 ЗУ "Про заставу").

У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (ст. 589 ЦК України).

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 та ч. 2 ст. 590 ЦК).

Як вже зазначалося, 09.06.2017 р. відповідачі направили позивачу Повідомлення від 22.05.2017 р. про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання та звернення стягнення, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями описів вкладення у цінний лист та поштових чеків (т.IV а.с. 41, 43), а отримання 14.06.2017 - рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (т.IV а.с. 42), а також зареєстрували відповідні відомості про звернення стягнення на заставу в Реєстрі обтяжень, що підтверджується копіями Витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вбачається, що 09.06.2017 р. за заявою Відповідачів в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження за договором застави рухомого майна від 16.01.2015 р. з підставою "повідомлення про порушення забезпечувального обтяження зобов'язання та звернення стягнення, б/н, 22.05.2017" (т.IV а.с. 54-57).

04 серпня 2018 року Відповідачі звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. із заявою у якій просили вчинити виконавчий напис на Договорі застави рухомого майна від 16.01.2015 р. (т.IV а.с. 64-81).

Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" та п. 1.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5 (далі - Порядок) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в редакції від 12.06.2015р. (далі - Перелік документів). Вказаний Перелік документів містить вичерпні підстави для вчинення виконавчого напису і розширювальному тлумачення не підлягає.

Для вчинення виконавчого напису необхідно здійснити перевірку наявності певних умов, за яких може бути вчинена ця нотаріальна дія.

Необхідно з'ясувати, чи передбачена заборгованість, щодо якої потрібно вчинити виконавчий напис, в Переліку документів.

З наведених норм вбачається, що виконавчий напис вчиняється нотаріусом за умови додержання одночасно таких умов: наявність документу, за яким вчиняється виконавчий напис, в переліку, затвердженому Кабінетом міністрів України, безспірність вимог та сплив не більше одного року з дня виникнення права вимоги у відносинах між юридичними особами. Недодержання вказаних умов виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріусом, а вчинений без додержання вказаних вимог виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Законодавець у вищеназваній нормі не пов'язує наявність безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника з наявністю спору щодо розміру зобов'язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом і пені, на що посилається позивач як доказ своїх позовних вимог. Ця норма передбачає, що документи, які надаються нотаріусу, повинні підтверджувати безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника у відповідності з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Тобто, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку у відповідності з вищезазначеним переліком.

Отже, вказаними приписами законодавства встановлено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів (вказане також підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 20.05.2015 у справі 6-158цс15).

В силу положень п. 1 Постанови КМУ від 29 червня 1999 р. № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" стягнення заборгованості на підставі виконавчих написів нотаріусів здійснюється на підставі нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно.

Вказаним пунктом Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 р. встановлено, що Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Разом із заявою відповідачі подали нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність вимог та які вимагались чинним законодавством. Зокрема, але не виключно: Основний договір та Договір застави; Документи, що підтверджують видачу кредитних коштів; Документи, що підтверджують виставлення рахунків на повернення кредитних коштів; Документи, що підтверджують закриття кредитної лінії у зв'язку із виникненням заборгованості; Документи, що підтверджують надсилання вимог про оплату заборгованості; Документи, що підтверджують визнання заборгованості позичальником; Документи, що підтверджують повноваження підписантів та представників Відповідачів; Документи, що підтверджують попередження позичальника та Позивача про звернення стягнення на заставне майно у випадку непогашення заборгованості; Документи, що підтверджують надходження коштів від позичальника та розрахунок заборгованості.

Факт подання відповідачами нотаріусу для одержання виконавчого напису вищезазначених документів - позивачем не оспорюється та не спростовується.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачами виконано вимоги п. 1 Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 р. щодо подання документів для вчинення виконавчого напису нотаріуса.

При цьому, колегія суддів зазначає про безпідставність доводів позивача про невірний розрахунок позивачем штрафних санкцій, які увійшли до суми в межах якої вчинено виконавчий напис та не врахування сплачених боржником відсотків з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, а позивачем не спростовано, що в порядку визначеному умовами Основного договору Відповідачі надали позичальнику кредит у загальній сумі 5490224,20 Євро (т.ІІІ, а.с. 2-107).

У зв'язку з тим, що у 2016 році позичальник перестав обслуговувати (виплачувати) кредит за Основним договором, відповідач-1 в своїх інтересах та інтересах відповідача-2 протягом 2016-2017 років направляв позичальник та позивачу (як заставодавцю) вимоги про оплату поточної заборгованості, а саме:

- позичальнику (т.ІІІ, а.с. 146-155) та Позивачу (т.ІІІ, а.с. 222-234) Нагадування від 06.07.2016 р. про оплату з вимогою оплатити поточну заборгованість за Основним договором в загальному розмірі 392158,87 Євро (щодо платежу 30.06.2016, рахунок від 09.06.2016);

- позичальнику (т.ІІІ, а.с. 157-169) та Позивачу (т.ІІІ, а.с. 235-247) повторне Нагадування від 06.09.2016 р. про оплату з вимогою оплатити поточну заборгованість за Основним договором в загальному розмірі 392158,87 Євро (щодо платежу 30.06.2016, рахунок від 09.06.2016);

- позичальнику (т.ІІІ, а.с. 170-182) та Позивачу (т.ІІІ, а.с. 248-260) Нагадування від 06.10.2016 р. про оплату з вимогою оплатити поточну заборгованість за Основним договором в загальному розмірі 397169,79 Євро (щодо платежу 30.06.2016, рахунок від 09.06.2016 та прострочених процентів);

- позичальнику (т.ІІІ, а.с.183-195) та Позивачу (т.ІІІ, а.с.261-273) Нагадування від 01.11.2016 р. про оплату з вимогою оплатити поточну заборгованість за Основним договором в загальному розмірі 397169,79 Євро (щодо платежу 30.06.2016, рахунок від 09.06.2016 та прострочених процентів);

- позичальнику (т.ІІІ, а.с. 196-208) та Позивачу (т.ІІІ, а.с. 274-286) Нагадування від 07.12.2016 р. про оплату з вимогою оплатити поточну заборгованість за Основним договором в загальному розмірі 397169,79 Євро (щодо платежу 30.06.2016, рахунок від 09.06.2016 та прострочених процентів);

- позичальнику(т.ІІІ, а.с. 209-221) та Позивачу (т.ІІІ, а.с. 287-299) Нагадування від 20.01.2017 р. про оплату з вимогою оплатити поточну заборгованість за Основним договором в загальному розмірі 624171,84 Євро. (щодо платежів 30.06.2016 та 30.12.2016, рахунок від 09.06.2016 та прострочених процентів).

Проте ані боржник, ані позивач зазначені вимоги у повному обсязі не виконали, викладених у них обставин в т.ч. щодо розміру відсотків не заперечили, натомість листами від 29.07.2016, 06.09.2016 та 15.12.2016 позичальник просив дати згоду на скоригований графік погашення заборгованості до кредитного договору (т.ІІІ, а.с. 301-308). Доказів зворотнього - матеріали справи не містять.

28 березня 2017 року Адвокатська фірма "Ангард", діючи в інтересах відповідачів, надіслала позичальник Лист-попередження від 27.03.2017 р., у якому зазначила, що відповідачі вимагають повну сплату заборгованості за Основним договором (у розмірі 624171,84 євро в рахунок чергових платежів від 30.06.2016 р. та 30.12.2016 р.) не пізніше 03.04.2017 року, в тому числі шляхом добровільної передачі заставленого майна. Також у вказаному листі зазначено, що: "Несплата вказаних сум призведе до настання випадку невиконання зобов'язань відповідно до ст. 16.1 Основного договору і в такому разі відповідачі вимагатимуть термінового повернення всієї суми кредиту" (т.IV, а.с. 2-6). Вказаний лист отримано боржником 29.03.2017 р. (т.IV, а.с. 5-6).

Доказів виконання вказаної вимоги боржником та надання ним відповіді - матеріали справи не містять.

07 квітня 2017 року відповідач-1 надіслав позичальнику Повідомлення-вимогу, у якому зазначено, що у зв'язку з настанням випадку невиконання зобов'язань у відповідності до пункту 16.1 (а) Основного договору (прострочення сплати кредиту), відповідачі оголосили "кредит негайно належним до погашення у повному обсязі разом з нарахованими за ним процентами, зборами, комісіями, витратами та будь-якими іншими вимогами" та вимагали негайно, але не пізніше 13.04.2017 р., сплатити заборгованість за Основним договором в загальному розмірі 2864477,38 Євро (392158,87 Євро 3-ечасткове погашення, що підлягало сплаті 30.06.2016 р., 9967,37 Євро - штрафні відсотки (за ставкою 5%, нарахованих на суму 392158,87 Євро за період з 30.06.2016 р. до 30.12.2016 р.), 2422,68 (2589,60 швейцарських франка) юридичних витрат, понесених у Швейцарії станом на 21.12.2016 р., 222045,60 Євро 4-е часткове погашення, що підлягало сплаті 30.12.2016, 9066,86 Євро відсотків (за ставкою 1,5%, нарахованих на суму 22220455,99 Євро за період з 30.12.2016 до 07.04.2017, 8360,01 Євро штрафних відсотків (за ставкою 5%, нарахованих на суму 614204,47 Євро за період з 30.12.2016 до 07.04.2017 р., 2220455,99 Євро залишку непогашених відсотків). При цьому, у вказаному листі було зазначено, що додаткові проценти за невиконання зобов'язання будуть належати до сплати та сплачуватись починаючи із дати надання цього листа до дати фактичного отримання загальної суми кредитної заборгованості (т.IV, а.с. 7-35)

Доказів виконання вказаної вимоги від 07.04.2017 р. боржником у повному об'ємі та надання на неї відповіді, в т.ч. щодо заперечення розміру нарахованих відсотків - матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 4.4 Договору застави, довідка, добросовісно видана Заставодержателями щодо загальної суми або будь-якої частини Забезпечених зобов'язань або сум. що підлягають сплаті йому за цим Договором, за відсутності технічних помилок вважається підтвердженням такої суми, за відсутності доказів про зворотне. У разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо будь-яких вказаних в довідці сум Заставодавець має право вимагати негайного надання підтверджуючих документів.

У виданій відповідачем-1 довідці про надходження коштів від 04.08.2017 р. зазначено, що листом від 07.04.2017 р. повідомлено про невиконання вимог за кредитним договором, забезпеченим заставою на суму 2864477,68 Євро та те, що у період з 07.04.2017 р. по дату складання цієї довідки на реквізити відповідача-1 надійшли кошти у розмірі 16888,46 Євро, які згідно п. 9.5 Кредитного договору зараховані в якості погашення пені (штрафних відсотків) по кредиту, отже на день складання даної довідки заборгованість за кредитним договором становить 2845166,24 Євро (т.IV а.с. 58-60).

Відповідно до Розрахунку заборгованості від 04.08.2017 р. за Кредитним договором №60309713 від 11.07.2014 р. на дату складання цього документу заборгованість становить 2845166,24 Євро та складається з суми тіла кредиту 2834660,46 (строк платежу настав 07.04.2017 р.), проценти по кредиту - 9066,86 Євро (період з 30.12.2016 р. по 07.04.2017 р.), пеня по кредиту - 1438,92 Євро (період з 30.12.2016 р. по 07.04.2017 р.) (т.IV а.с. 61-65)

Викладене свідчить про те, що відповідачами зменшено загальну суму боргу на відповідну суму сплачених відсотків у розмірі 16888,46 Євро, з огляду на що доводи позивача про неврахування під час розрахунку основної заборгованості вказану суму відсотків та їх невірний розрахунок - є безпідставними.

Колегією суддів встановлено, що факт наявності заборгованості боржника перед відповідачами підтверджується матеріалами справи, а позивачем не надано доказів погашення вказаної заборгованості, як і не надано доказів відмінності заявленої стягувачем суми боргу від реальної на думку позивача. Доказів заперечення боржником визначених у листах-нагадуваннях, вимогах про сплату заборгованості та повідомленні-вимозі від 07.04.2017 р. - матеріали справи не містять. Тобто позивачем не доведено своїх доводів про те, що вимоги щодо яких вчинено виконавчий напис не є безспірними.

Крім того, позивачем не надано до матеріалів справи доказів, які б підтверджували наявність спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором, який би розглядався органом, уповноваженим розглядати такий спір.

Посилання позивача на наявність спору в Окружному суді кантону Цюріх не може братися до уваги з огляду на те, що подана компанією УЛФ Трейд АГ заява була розглянута 15.05.2017 р. При цьому повторна заява була подана 30.08.2017 р., тобто на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса 04.08.2017 р. зазначений позивачем спір був відсутній (т.IV, а.с. 215).

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, згідно з п. 1.2. Інструкцією про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженою Наказом №113 Міністерства закордонних справ України від 04.06.2002 року консульська легалізація офіційних документів - це процедура підтвердження дійсності оригіналів офіційних документів або засвідчення справжності підписів посадових осіб, уповноважених засвідчувати підписи на документах, а також дійсності відбитків штампів, печаток, якими скріплено документ.

Пункт 3.1. цієї Інструкції передбачає, що під офіційним документом слід розуміти письмове підтвердження фактів та подій, що мають юридичне значення, або з якими чинне законодавство пов'язує виникнення, зміну або припинення прав і обов'язків фізичних або юридичних осіб.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що надані позивачем копії ухвал Окружного суду кантону Цюріх не можуть вважатися такими, що відповідають вимогам достовірності, оскільки позивачем надані копії, які не були легалізовані та перекладені у встановленому порядку.

При цьому, існування вказаного спору між кредиторами та гарантом не свідчить про наявність спору між боржником чи заставодавцем та кредиторами щодо суми у межах якої нотаріусом вчинено виконавчий напис на договорі застави та не спростовує її безпірності.

Крім того, відповідно до правового висновоку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 травня 2015 року в справі № 6-158цс15: про наявність спору щодо заборгованості не свідчить лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем позичальник в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису.

Таким чином, позивачем не доведено факту відсутності безспірності вимог як однієї з умов вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Щодо доводів позивача про пропущення відповідачем передбаченого законом строку для вчинення виконавчого напису слід зазначити наступне.

За змістом ст. 1 Кредитного договору випадок невиконання зобов'язань означає будь-яку подію або обставину, визначену у п. 16.1 цього договору; частина кредиту, що погашається означає кожну частину кредиту для погашення кредиту, що згадується у р. 8.1 цього договору.

Відповідно до п. 16.1 Кредитного договору, агент має право і повинен на вимогу Банку-Кредитора, якщо інші вказівки не надійдуть від ЕКА, призупинити виплати та/або вимагати негайного погашення Кредиту повністю або частково, а також сплати усіх нарахованих за Кредитом відсотків, винагород, комісій, витрат та виконання будь-яких інших пов'язаних вимог, сплати та виконання яких він має право вимагати за Кредитним договором, якщо існує вагома підстава для цього, зокрема якщо після Дати підписання: (а) Позичальник не виконає будь-які свої платіжні зобов'язання у порядку, встановленому Кредитним договором (незалежно від того, чи стосується це сплати основної суми, процентів, комісій чи будь-якої іншої належної до сплати суми), за винятком випадків, якщо такий платіж затримується з технічних причин, що не залежать від волі Позичальника, і здійснюється протягом 3 Робочих днів після відповідної кінцевої дати оплати.

При цьому, пунктом 16.1 Кредитного договору визначено право агента вимагати негайного погашення кредиту, як повністю так і частково у випадку, якщо позичальник не виконає будь-які свої платіжні зобов'язання у встановленому договором порядку. Вказані положення пов'язують можливість реалізації вимоги до позичальника щодо повного погашення кредиту у зв'язку із будь-якими його простроченнями окремо або у сукупності (у кількості та часі) і вказана можливість є правом відповідачів, яке пов'язується не з моментом конкретного прострочення сплати платежів за договором, а з моментом прийняття у зв'язку з таким простроченням рішення про необхідність реалізації такого права (якщо існує вагома підстава для цього) та доведення його до відома позичальника. Враховуючи викладене та те, що прострочення, у даному випадку є триваючим порушенням, передбачене п. 16.1 Кредитного договору право може бути реалізоване у будь-який момент з після настання моменту прострочення та пов'язується з моментом реалізації після моменту порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Підпунктом (а) п. 4.1. Договору застави передбачено, що якщо настав випадок невиконання зобов'язання, Заставодержателі мають право реалізувати всі свої права за цим договором із зверненням або без звернення до суду, в тому числі, шляхом звернення до нотаріуса за виконавчим написом.

Відповідно до п. 1.1 Договору застави, випадок невиконання зобов'язання - невиконання або недотримання позичальником забезпечених зобов'язань на умовах, викладених у кредитному договорі, а також будь-який інший випадок або обставина, за настання якого заставодержателям надається право звернути стягнення щодо застави згідно із правом, що застосовується.

Згідно з пп. (а) п. 4.3. Договору застави щоб здійснити звернення стягнення на заставу в позасудовому порядку, Заставодержателі повинні надіслати Заставодавцеві письмове повідомлення про порушення забезпечених зобов'язань та настання випадку невиконання зобов'язань.

Згідно з пп. (b) п. 4.3. Договору застави одночасно з відправленням такого повідомлення Заставодержателі реєструють в Реєстрі обтяжень відомості про звернення стягнення на заставу.

За змістом пп. (с) п. 4.3 Договору застави, якщо протягом 30 календарних днів з моменту реєстрації в Реєстрі обтяжень відомостей про звернення стягнення на заставлені транспортні засоби заставодавець не виконує повною мірою відповідних забезпечених зобов'язань, заставодавець повинен на вимогу заставодержателя вчинити всі дії, що можуть вимагатися заставодержателями, для задоволення вимог за забезпеченими зобов'язаннями за рахунок заставлених транспортних засобів.

Викладені положення Кредитного договору та Договору застави свідчать про необхідність для звернення стягнення на предмет застави наявності сукупності обставин у наступній послідовності: прострочення позичальника; у зв'язку з цим, у будь-який момент на розсуд агента прийняття ним рішення про оголошення кредиту таким, що підлягає негайному поверненню та доведення його до відома позичальника; у випадку невиконання вимог кредиторів - направлення ними заставодавцю повідомлення про порушення забезпечених зобов'язань та настання випадку невиконання зобов'язань; реєстрація в Реєстрі обтяжень відомостей про звернення стягнення на заставу, у випадку невиконання заставодавцем забезпечуваного зобов'язання - звернення стягнення на предмет застави у встановленому договором порядку.

Доказів виконання боржником вимоги від 07.04.2017 р. матеріали справи не містять.

Згідно з п. 3.4. Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р. строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, право примусового стягнення всього боргу виникло у відповідачів на підставі невиконання позичальником повідомлення-вимоги від 07.04.2017 р. про повернення всієї суми кредиту у розмірі 2845166,24 Євро.

При цьому виконавчий напис нотаріуса вчинено 04.08.2017 р., тобто встановлений ст. 88 Закону України "Про нотаріат" річний строк на вчинення виконавчого напису відповідачами не пропущено.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав, із якими пов'язується можливість визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції відносно відсутності підстав для задоволення вимог про закриття виконавчого провадження.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, зокрема, виконавчі написи нотаріусів.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на відмову судом у задоволенні позовних вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, вимога щодо закриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса від 04.08.2017 р. також не підлягає задоволенню.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010), а також те, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Також колегія суддів зазначає, що в силу ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи,

Рішення Господарського суду міста Києва від 25 травня 2018 року у справі №910/35/18 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 25 травня 2018 року у справі №910/35/18 задоволенню не підлягає.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 25 травня 2018 року у справі №910/35/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25 травня 2018 року у справі №910/35/18 залишити без змін.

3. Справу №910/35/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

Л.В. Кропивна

Дата складення повного тексту - 14.09.2018 р.