ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" вересня 2018 р. Cправа № 902/251/18

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства «АВІС» (вул. Пигорова, буд. 150, м. Вінниця, 21037)

до: Приватного підприємства «ІДАС-Л» (вул. Дачна, буд. 1А, с. Пултівці, Вінницький район, Вінницька область, 23116)

про стягнення заборгованості в сумі 3 397 363,20 грн.,-

за участю секретаря судового засідання Незамай Д.Д.,

представників сторін:

позивача не з'явився;

відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю - підприємство «АВІС» звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Приватного підприємства «ІДАС-Л» заборгованості в загальному розмірі 3 397 363,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки № 5 від 05.03.2015р в частині поставки товару належної якості.

Ухвалою суду від 25.05.2018р за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/251/18 з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21.06.2018р. Однак, підготовче засідання у визначену судом дату (21.06.2018р.) не відбулось у зв'язку з перебуванням судді на лікуванні.

Ухвалою суду від 22.06.2018р. підготовче засідання призначено на 17.07.2018р.

Ухвалою суду від 17.07.2018р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено розгляд справи на 21.08.2018р.

Ухвалою суду від 21.08.2018р закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті на 14.08.2018р.

На визначену судом дату представник позивача не зявився, пояснень причин неявки суду не повідомив, хоча про дату час та місце судового засідання повідомлявся ухвалою суду, яка надсилалась рекомендованою кореспонденцією, та отримана позивачем 28.08.2018р, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за вхідним номером суду 7506 від 31.08.2018р.

Відповідач правом участі в засіданні суду також не скористався, визначених ухвалами суду не подав. Ухвали суду, направлені на адресу відповідача, повернуті до суду відділенням поштового зв'язку з написом наступного змісту: «неправильно зазначена (відсутня) адреса одержувача».

При цьому суд зважає на положення ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, п.п. 4 та 5 ч. 6 якої визначено, що днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Частиною 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003 №755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвали суду були надіслані відповідачу завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, та Господарського процесуального кодексу України, що також підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідних судових процесуальних документів.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

При цьому, статті 42, 46 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статей 182, 183, Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 1 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Положеннями ст. 178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Частиною першою ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

У зв'язку з вищезазначеним, справа розглядається у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У судовому засіданні 14.09.2018 р. прийнято судове рішення.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

В період березень-червень 2015 року Відповідачем поставлено Позивачу товар (олія соняшникова нерафінована) на загальну суму 6 174 853,54 грн, що підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними (а.с. 106-129).

Зі змісту зазначених видаткових накладних вбачається, що підставою поставки товару слугував договір поставки № 5 від 05.03.2015р.

Як стверджує позивач в позовній заяві, та його представник при розгляді справи, 05 березня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю - підприємство «АВІС» (за Договором Покупець) та Приватним підприємство «ІДАС - Л» (за Договором Постачальник ) укладено Договір поставки № 5, згідно з предметом якого Відповідач зобов'язується передати у власність Позивача, а Позивач в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов'язався прийняти й оплатити замовлену ним олію соняшникову (надалі ОСОБА_1).

На виконання умов зазначеного Договору, Позивач перерахував на поточний рахунок Відповідача 5 159 238,94 грн, що підтверджується банківськими виписками (а.с.17-73).

За доводами Позивача, у зв'язку із тим, що частина ОСОБА_1 не відповідала умовам Договору за якістю, Сторони склали двосторонні Акти забракування закупленої сировини № 267 від 05.06.2015р. й № 257 від 29.05.2015р..

З матеріалів справи вбачається, що Позивач повернув Відповідачу ОСОБА_1 у кількості 224 100 кг. на суму 4 412 977,80 грн., що підтверджується накладними на повернення товару Відповідачу та товарно-транспортними накладними (а.с. 130 147)

З урахуванням наведеного, зважаючи на вартість поставленого Відповідачем Позивачу товару, суму проведених Позивачем розрахунків за вказаний товар, та вартість повернутого Позивачем Відповідачу товару як неякісного, різниця становить 3 397 363,20 грн.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України (далі - ГК України) учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Проте, Відповідач не здійснив такі дії у добровільному порядку і не поновив порушені ним майнові права Позивача, у зв'язку з цим 02.12. 2016р. Позивач направив на адресу Відповідача вимогу про повернення коштів № 1268 від 01.12.2016р, в якій вимагав повернути до 10.12.2016р. кошти в сумі 3 397 363,20 грн.

Вимога була направлена за місцезнаходженням Відповідача відповідно до даних Єдиного державного реєстр юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, а саме: 23116, Вінницька область, Вінницький район, с. Пултівці, вул. Дачна, буд. 1 А.

Однак, лист з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення повернувся Позивачу з Довідкою ф. 20. з відміткою відділення поштового зв'язку: «за зазначеною адресою не проживає».

У п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17 грудня 2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містить вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу не пред'явленою.

З урахуванням наведеного, вимога № 1268 від 01.12.2016р вважається врученою Відповідачу. Проте, станом на день ухвалення рішення зазначена вимога Відповідачем не виконана, грошові кошти в сумі 3 397 363,20 грн останнім не повернуто.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За доводами позивача, які не спростовано відповідачем, між сторонами укладено договір поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.268 Господарського кодексу України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. Номери та індекси стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товарів зазначаються в договорі. Якщо вказану документацію не опубліковано у загальнодоступних виданнях, її копії повинні додаватися постачальником до примірника договору покупця на його вимогу. У разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості.

Згідно із ст.673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Згідно ст. 679, 680 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили. Покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо на товар не встановлений гарантійний строк або строк придатності, вимога у зв'язку з його недоліками може бути пред'явлена покупцем за умови, що недоліки були виявлені протягом розумного строку, але в межах двох років, а щодо нерухомого майна - в межах трьох років від дня передання товару покупцеві, якщо договором або законом не встановлений більший строк.

На підставі викладеного, враховуючи, що Відповідач не надав суду доказів повернення грошових коштів в розмірі 3 397 363,20 грн, перерахованих Позивачем за товар, який є неналежної якості, або обґрунтованих заперечень проти позову, суд дійшов висновку, що зазначена сума є боргом в розумінні наведених вище норм, а позовні вимоги Позивача обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та такими, що підлягають до задоволення.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи обставини справи та наявні матеріали, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, представником позивача 21.05.2018р подано до суду клопотання про стягнення з Відповідача витрат на послуги адвоката в розмірі 5000,00 грн.

Розглядаючи зазначене клопотання суд виходить з наступного.

За змістом ст. 126 ГПК України можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Витрати сторін, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ст. 129 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Судом встановлено, що 28.02.2018р від ОСОБА_2 (Адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю Підприємство «АВІС» (Клієнт) укладено договір про надання правової допомоги № К-9 за умовами якого Адвокат зобов'язався надати Клієнту правову допомогу щодо захисту прав та законних інтересів останнього в судах всіх інстанцій, державної виконавчої служби, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування у справі за позовом Клієнта до ПП «ІДАС-Л», а Клієнт зобов'язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.

Згідно п. 3.1. договору про надання правничої Позивач зобов'язався сплатити на користь Адвоката гонорар (винагороду) в розмірі 5000,00 грн в якості попередньої оплати шляхом видачі коштів з каси Клієнта із зазначенням відповідного призначення платежу.

Позивач сплатив на користь адвоката ОСОБА_2 5000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 28.02.2018р.

Підтвердженням того, що ОСОБА_2 адвокат є свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ВН № 000116 від 18.01.2017р.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги час на підготовку матеріалів до судового засідання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, суд вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, а відтак суд вважає за можливе задовольнити вимоги в частині стягнення адвокатських витрат в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладаються 50 960,45 грн витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 104, 123, 126, 129, 185, 191, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити .

Стягнути з Приватного підприємства «ІДАС-Л» (вул. Дачна, буд. 1А, с. Пултівці, Вінницький район, Вінницька область, 23116, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства «АВІС» (вул. Пигорова, буд. 150, м. Вінниця, 21037, ) 3 397 363 (три мільйона триста дев'яносто сім тисяч триста шістдесят три) грн 20 коп. боргу; 5 000 (п'ять тисяч) грн 00 коп витрат на послуги адвоката та 50 960 (п'ятдесят тисяч дев'ятсот шістдесят) грн 45 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Копію рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною 5 ст. 240 ГПК України передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 21 вересня 2018 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Пигорова, буд. 150, м. Вінниця, 21037)

3 - відповідачу (вул. Дачна, буд. 1А, с. Пултівці, Вінницький район, Вінницька область, 23116)