ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" вересня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/728/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Карагяур В.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (представник за довіреністю);

від відповідача: ОСОБА_2 (представник за довіреністю);

за позовом: Саратської районної спілки споживчих товариств (68200, Одеська обл., Саратський р-н, смт Сарата, вул. Чкалова, буд. 21);

до відповідача: Одеської обласної спілки споживчих товариств (65009, Одеська обл., м. Одеса, Приморський р-н, Фонтанська дорога, буд. 11);

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: позивач - Саратська районна спілка споживчих товариств звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №779/18 від 19.04.2018 року) до відповідача - Одеської обласної спілки споживчих товариств, в якій просив суд визнати право власності на будівлю заготовчого пункту, що знаходиться в с. Плахтіївка, вул. Леніна, площею 158,3 кв.м. літер А, за Саратською Райспоживспілкою, а також стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2762,00 грн., які складаються з судового збору у розмірі 1762,00 грн. та 1000,00 витрат на витрат на відрядження.

Правовими підставами для звернення з відповідним позовом позивачем визнано положення ст.ст. 319, 328 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.05.2018 року за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/728/18 за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.

18.06.2018 року від позивача до суду надійшли доповнення до позовної заяви про визнання права власності на об'єкт нерухомості (вх.№12095/18), у відповідності до яких останній просить суд визнати право власності на будівлю заготовчого пункту, що знаходиться в с. Плахтіївка, вул. Цетральна, 167, площею 158,3 кв.м. літер А, за Саратською районною спілкою споживчих товариств, у звязку з тим, що відповідно до Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» згідно рішення пленарного засідання 5 сесії VII-скликання Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області вулиця «Леніна» замінена на вулицю «Центральна».

Ухвалою суду від 18.06.2018 року, відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, судом було відкладено підготовче засідання на 16.07.2018 року.

Ухвалою господарського суду від 16.07.2018 року строк підготовчого провадження у справі № 916/728/18 було продовжено до 16.08.2018 року. Крім того, у судовому засіданні від 16.07.2018 року було оголошено перерву до 06.08.2018 року об 11:00.

Ухвалою суду від 06.08.2018 року, в порядку ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, судом було закрите підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 16.08.2018 року.

15.08.2018 року до суду від Одеської обласної спілки споживчих товариств надійшов відзив на позовну заяву вх. №16560/18, в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, згідно якого відповідач проти позову не заперечував та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та визнати за Саратською районною спілкою споживчих товариств право власності на будівлю заготовчого пункту, що знаходиться в с. Плахтіївка, вул. Леніна (на теперішній час вул. Центральна),167, площею 158,3 кв.м. літерА.

У судовому засіданні від 16.08.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні від 16.08.2018 року представник відповідача визнав позов в повному обсязі.

У судовому засіданні від 16.08.2018 року судом було оголошено перерву у розгляді справи до 11.09.2018 року.

В судовому засіданні 11.09.2018 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено сторонам, що повне рішення буде складено 18.09.2018 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і обєктивно зясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, забезпечення гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів кожного.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Частиною 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.02.1993 року, згідно відомостей, які містяться у свідоцтві про державну реєстрацію юридичної особи серія А00 №287627, проведено державну реєстрацію Саратської районної спілки споживчих товариств (68200, Одеська обл., Саратський р-н, смт Сарата, вул. Чкалова, буд. 2; ).

Відповідно до Статуту Саратської районної спілки споживчих товариств (Саратської райспоживспілки) у новій редакції, основним документом, що регулює діяльність райспоживспілки є Статут.

Згідно п. 2 Статуту, Саратська районна спілка споживчих товариств об'єднує на добровільних засадах: Долинське сільське споживче товариство, Зорянське сільське споживче товариство, Колісненське сільське споживче товариство, Надєждінське сільське споживче товариство, Успенівське сільське споживче товариство, Плахтіївське сільське споживче товариство, які є її членами і виконують вимоги її Статуту.

Пунктом 42 Статуту передбачено, що Райспоживспілка є власником будівель, споруд, корпоративних прав на юридичні особи райспоживспілки, грошових та майнових внесків її членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої, передбаченої статутом, діяльності, а також іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законодавством, яке необхідне для здійснення райспоживспілкою статутних завдань.

У відповідності до п.43 Статуту, джерелами формування майна райспоживспілки є:

- вступні, членські та інші внески її членів;

- кошти, що надходять від провадження господарської діяльності;

- майно, добровільно передане членами райспоживспілки;

- кошти, що надходять від створених райспоживспілкою юридичних осіб;

- грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних;

- інші майнові та немайнові права, набуті на підставах, не заборонених чинним законодавством України.

За приписами п. 44 Статуту, володіння, користування та розпорядження майном райспоживспілки здійснюють органи управління райспоживспілки відповідно до їх компетенції, визначеної цим статутом та нормативними актами Укоопспілки.

Відповідно до п. 46 Статуту, конференція як вищий орган управління споживчої кооперації району приймає відносно майна райспоживспілки будь-які рішення, що не суперечать законодавству України та нормативним актам Укоопспілки.

Як встановлено матеріалами справи, розпорядженням №1691-р по Одеській облспоживспілці від 30.12.1974 року були затверджені акти на прийняття в експлуатацію обєктів, зокрема, приймально-заготівельний склад на 100т в с. Плахтіївка, прийнятий в експлуатацію 27 грудня 1974 року, побудований силами ПМК ОПС.

За приписами статті 143 Конституції України і статті 327 Цивільного кодексу України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Так, у відповідності до рішення засідання виконавчого комітету Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області №24/б від 27.03.2003 року „Про оформлення права колективної власності на будівлю по вул. Леніна, центр села (а.с. 31), прийнятого за результатом розгляду клопотання Саратського райзаготпрома про визнання власності на будівлю по вул. Леніна, центр села Плахтіївка за Саратським райзаготпромом, керуючись інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб затвердженої наказом Держбуда України від 09.06.98 року №121 вирішено оформити право колективної власності на будівлю по вул. Леніна, центр села Плахтіївка/заготовчий пункт/ за Саратським райкоопзаготпром цілу споруду.

Водночас із матеріалів справи вбачається, що постановою правління Саратської райспоживспілки №13 від 21.03.2007 року «Про передачу основних засобів товарно-матеріальних цінностей ДП «Райкоопзаготпром Саратської райспоживспілки» на баланс райспоживспілки» (а.с. 40), на виконання постанови правління Саратської райспоживспілки №4 від 22.01.200р. «Про ліквідацію Дочірнього підприємства «Райкоопзаготпром Саратської райспоживспілки», з метою ефективного використання основних засобів було постановлено передати основні засоби, товаро-матеріальні цінності Дочірнього підприємства «Райкоопзаготпром Саратської райспоживспілки» на баланс райспоживспілки станом на 01.04.2007 року у відповідності до розподільчого балансу.

Згідно акту на передачу основних засобів, товаро-матеріальних цінностей Дочірнього підприємства «Райкоопзаготпром Саратської райспоживспілки» на баланс райспоживспілки згідно розподільчого балансу станом на 01.04.2007 року було передано активи та пасиви Дочірнього підприємства «Райкоопзаготпром Саратської райспоживспілки» по бухгалтерському балансу станом на 01.04.2007 року правлінню Саратської райспоживспілки.

Як стверджує позивач, з 2007 року по даний час зазначений обєкт знаходиться на балансі правління Саратської райспоживспілки, яке нараховує амортизаційні відрахування.

У відповідності до Витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія АВ №654025 (а.с. 38-39) 14.07.2008р. було внесено запис про припинення юридичної особи - Райкоопзаготпром Саратської райспоживспілки в результаті її ліквідації за рішенням засновників, що не повязано з реорганізацією, номер запису 8000063.

За приписами п. 11 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України, право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.07.2013р. КП „Саратське бюро технічної інвентаризації та реєстрації нерухомого майна був виготовлений технічний паспорт на нерухоме майно №167 по вул. Леніна в с. Плахтіївка (а.с. 45-52).

При цьому, позивач зазначає, що Саратська райспоживспілка не має можливості реалізувати свої правомочності володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, у відповідності до положень ч.ч.1-4 ст.319 Господарського кодексу України, однак зазначає, що з 2007 року та на даний час відповідна будівля знаходиться на балансі позивача, яким здійснюються амортизаційні відрахування тоді, як на балансі Одеської обласної спілки споживчих товариств обєкт не знаходився.

Захист відносин власності в Україні здійснюється на загальних засадах, визначених Конституцією України, Цивільним кодексом України.

Статтею 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачене право особи, яка вважає себе власником майна, пред'явити позов про визнання права власності до осіб, які не визнають, заперечують або оспорюють це право власності та не перебувають із власником у договірних або інших зобов'язальних правовідносинах.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Статтею 2 цього закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - фіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Приписами ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Тотожну норму містить і ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", згідно якої державній реєстрації підлягає, зокрема право власності.

Отже, необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання є підтвердження позивачем своїх прав на майно. Це може випливати із правовстановлюючих документів, перелік яких наведено у ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Одним із таких документів є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п.9 ч.1 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ).

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд зазначає, що відповідач не заперечує проти визнання за Саратською райспоживспілкою права власності на вищевказаний обєкт нерухомості.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес, зокрема, шляхом, визнання права. При цьому, згідно із ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позовні вимоги Саратської райспоживспілки про визнання за позивачем права власності на будівлю заготовчого пункту, що знаходиться в с. Плахтіївка, вул. Центральна, 167, площею 158,3 кв.м. літер А, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог, в звязку з чим позов підлягає задоволенню.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн. покладаються на відповідача.

При цьому суд зазначає, що, ст. 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

За приписами ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, понесені стороною витрати, які повязані з розглядом справи підлягають доказуванню, як і інші обставини справи.

Як встановлено судом, 14.05.2018 року представником позивача подано до суду орієнтовний розрахунок суми судових витрат вх. ГСОО №9471/18, у відповідності до якого витрати на відрядження складають 1000 грн., між тим матеріали справи не містять жодних доказів фактичного понесення зазначених витрат позивачем.

За таких обставин, вимоги позивача щодо відшкодування витрат повязаних із відшкодуванням витрат на відрядження залишаються судом без розгляду, згідно положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Визнати право власності на будівлю заготовчого пункту, що знаходиться в с. Плахтіївка, вул. Центральна, 167, площею 158,3 кв.м. літера А, за Саратською районною спілкою споживчих товариств (68200, Одеська обл., Саратський р-н, смт Сарата, вул. Чкалова, буд. 21, ).

3.Стягнути з Одеської обласної спілки споживчих товариств (65009, Одеська обл., м. Одеса, Приморський р-н, Фонтанська дорога, буд. 11; ) на користь Саратської районної спілки споживчих товариств (68200, Одеська обл., Саратський р-н, смт Сарата, вул. Чкалова, буд. 21; ) 1762/одна тисяча сімсот шістдесят дві/грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18 вересня 2018 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська