РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.09.2018Справа № 910/6617/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яроменко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скела Терциум»

про стягнення 2 062 498, 00 грн.

Представники сторін:

від позивача: Цівінська Н.М. за довіреністю № 2-733д від 06.06.2018;

від відповідача: Бєлячкова О.В. за довіреністю № 18/06-18 від 18.06.2018.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скела Терциум» (далі - відповідач) про стягнення 2 062 498, 00 грн., з яких 681 013, 49 грн. штрафу та 1 381 484, 51 грн. пені.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами Договору № УГВ 1494/11-16 від 01.06.2016 щодо поставки 403, 52 т. метанолу технічного марки А, внаслідок чого виникли підстави для нарахування штрафу та пені.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.06.2018 відкрито провадження у справі № 910/6617/18, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.06.2018 року.

22 червня 2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.06.2018 підготовче засідання у справі № 910/6617/18 відкладено на 16.07.2018 року.

16 липня 2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано клопотання про відкладення підготовчого засідання та відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує посилаючись на те, що позивач несвоєчасно здійснював розрахунки за раніше отриманий товар, внаслідок чого відповідач на підставі статті 538 Цивільного кодексу України призупинив виконання зобов'язання з поставки товару позивачу, у зв'язку з чим нарахування позивачем штрафних санкцій вважає безпідставним.

Підготовче засідання 16.07.2018 року не відбулось у зв'язку з направленням судді Літвінової М.Є. для проходження співбесіди у Вищій кваліфікаційній комісії суддів України у межах кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.07.2018 підготовче засідання у справі № 910/6617/18 призначено на 30.07.2018 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.07.2018 підготовче засідання відкладено на 08.08.2018 року.

08 серпня 2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до змісту якої позивач вважає викладені у відзиві на позов доводи відповідача безпідставними, оскільки станом на дату виникнення у відповідача зобов'язання з поставки товару весь раніше отриманий товар позивачем було оплачено в повному обсязі і заборгованість відсутня.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.08.2018 підготовче засідання відкладено на 13.08.2018 року.

13 серпня 2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, відповідно до змісту яких відповідач наголошує на тому, що раніше поставлений товар дійсно оплачений позивачем, проте з порушенням встановлених Договором строків, внаслідок чого відповідач на підставі статті 538 Цивільного кодексу України призупинив виконання зобов'язання з поставки товару позивачу, у зв'язку з чим нарахування позивачем штрафних санкцій є безпідставним.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/6617/18 до судового розгляду по суті на 12.09.2018 року.

Представник позивача в судовому засіданні 12.09.2018 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.09.2018 року проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Судом встановлено, що позивач - Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» змінило ти товариства з Публічного акціонерного товариства на Акціонерне товариство, що в силу частини 2 статті 5 Закону України «Про акціонерні товариства» не є його перетворенням. У зв'язку з цим, правильним найменуванням позивача є Акціонерне товариство «Укргазвидобування».

В судовому засіданні 12.09.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2016 року між позивачем (Покупець) та відповідачем (Постачальник) було укладено Договір поставки № УГВ № 1494/11-16 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов'язується поставити Покупцеві товар, зазначений в Специфікації (далі - товар), що додається до Договору і є його невід'ємною частиною, а Покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість Договору вказується у специфікації (далі - Специфікація) (пункт 1.2. Договору).

Згідно з пунктами 4.1., 4.2. Договору розрахунки проводяться шляхом оплати Покупцем після пред'явлення Постачальником рахунку на оплату товару та підписаного сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної, шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника, з урахуванням ПДВ, на умовах, зазначених у Специфікації. До рахунка додаються: підписаний уповноваженими представниками сторін акт приймання-передачі товару або видаткова накладна.

Положеннями пункту 5.1. Договору передбачено, що строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується у Специфікації до цього Договору.

Пунктом 5.2. Договору встановлено, що обсяг поставки товару визначається в рознарядках Покупця та узгоджується до поставки товару. Відвантаження товару проводиться тільки після отримання Постачальником рознарядки. Відвантаження товару без рознарядки забороняється.

Датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від Постачальника до Покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (пункт 5.3. Договору).

Відповідно до Специфікації № 1 до Договору відповідач зобов'язався поставити позивачу метанол технічний марки А у кількості 7000т. на загальну суму 147 486 108, 00 грн.; умови поставки товару: DDР - станція (склад) призначення (згідно з Міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів ІНКОТЕРМС (редакція 2010 року); граничний строк поставки товару - 31.12.2016 р.

Крім того, пунктом 4 означеної Специфікації сторони визначили умови та строки оплати: по факту поставки протягом 7 календарних днів. Ціна за одиницю товару становить 838,03 доларів США, що еквівалентно 21 069, 44 грн. (з ПДВ) за курсом Національного банку України на день укладення Договору. Загальна вартість Договору становить 5 866 209, 42 доларів США, що еквівалентно 147 486 108, 00 грн. (з ПДВ) за курсом Національного банку України на день укладання Договору. Розрахунки проводяться у національній валюті України - гривні. Сума, що підлягає сплаті у гривні, визначається за курсом Національного банку України, встановленому для долару США на дату поставки товару (підписання сторонами акту приймання-передачі товару).

23 листопада 2016 року сторони уклали Додаткову угоду № 1 до Договору, якою визначили граничний строк поставки - травень 2017 р.

Додатковою угодою № 2 від 13.04.2017 сторони домовились зменшити кількість товару на 1000 тн. із збільшенням ціни за одиницю недопоставленого товару, у зв'язку з чим Специфікацію № 1 до Договору виклали в редакції Додатку № 1 до цієї Додаткової угоди, а саме кількість товару - 6 000 т. на суму 138 559 850, 90 грн.

Крім того, означеною Додатковою угодою сторони пункт 5.2. Договору виклали в наступній редакції: «Обсяг поставки товару визначається в рознарядках Покупця та узгоджується до поставки товару. Відвантаження товару проводиться тільки після отримання Постачальником рознарядки. Відвантаження товару без рознарядки забороняється. Рознарядка Постачальнику може направлятися Покупцем в електронному вигляді на електронну адресу Постачальника, вказану в п. 12 Специфікації № 1.».

12 червня 2016 року сторони уклали Додаткову угоду № 3 до Договору, якою домовилися зменшити ціну за одиницю недопоставленого товару, у зв'язку з чим Специфікацію № 1 до Договору виклали в редакції Додатку № 1 до цієї Додаткової угоди, а саме товар на суму 133 704 401, 67 грн.; граничний строк поставки товару - 31.08.2017 р.

При цьому, пунктом 5 Специфікації в редакції Додаткової угоди № 3 передбачено, умови та строки оплати: по факту поставки протягом 7 календарних днів. Ціна за одиницю недопоставленого товару становить 895 доларів США, що еквівалентно 23 381, 66 грн. з ПДВ за курсом Національного банку України на день укладення цієї додаткової угоди. Загальна вартість Договору становить 5 117 919, 05 доларів США, що еквівалентно 133 704 401, 67 грн. за курсом Національного банку України на день укладання цієї додаткової угоди. Розрахунки проводяться у національній валюті України - гривні. Сума, що підлягає сплаті у гривні, визначається за курсом Національного банку України, встановленому для долару США на дату поставки товару (підписання сторонами акту приймання-передачі товару).

02 серпня 2017 року сторони уклали Додаткову угоду № 4 до Договору, якою домовилися зменшити ціну за одиницю непоставленого товару, у зв'язку з чим Специфікацію № 1 до Договору виклали в редакції Додатку № 1 до цієї Додаткової угоди.

Згідно з пунктами 4 та 5 Специфікації (в редакції Додаткової угоди № 4 від 02.08.2017) граничний строк поставки товару - 31.08.2017. Умови та строки оплати: по факту поставки протягом 7 календарних днів. Ціна за одиницю непоставленого товару становить 870 доларів США, що еквівалентно 22 495, 66 грн. (з ПДВ) за курсом Національного банку України на день укладання цієї додаткової угоди. Розрахунки проводяться у національній валюті - гривні. Сума, що підлягає сплаті у гривні визначається за курсом Національного банку України, встановленому для долару США на дату поставки (підписання сторонами акту приймання-передачі товару).

Додатковою угодою № 5 від 31.08.2017 сторони домовились продовжити термін поставки товару, у зв'язку з чим пункт 4 Специфікації № 1 до Договору виклали в наступній редакції: «Строк поставки товару: граничний строк поставки товару - 31.12.2017».

06 жовтня 2017 року сторони уклали Додаткову угоду № 6 до Договору, якою домовилися зменшити ціну за одиницю непоставленого товару, у зв'язку з чим Специфікацію № 1 до Договору виклали в редакції Додатку № 1 до цієї Додаткової угоди.

Згідно з пунктами 4 та 5 Специфікації (в редакції Додаткової угоди № 6 від 06.10.2017) граничний строк поставки товару - 31.12.2017. Умови та строки оплати: по факту поставки протягом 7 календарних днів. Ціна за одиницю непоставленого товару становить 859 доларів США, що еквівалентно 23 020, 93 грн. (з ПДВ) за курсом Національного банку України на день укладання цієї додаткової угоди. Розрахунки проводяться у національній валюті - гривні. Сума, що підлягає сплаті у гривні визначається за курсом Національного банку України, встановленому для долару США на дату поставки (підписання сторонами акту приймання-передачі).

На виконання умов пункту 5.2. Договору позивач надав відповідачу рознарядки на поставку товару в загальному обсязі 5 300, 00 тн., а саме: № 11/1-1158 від 03.06.2015 на 800, 00 тн., № 11/1-1212 від 22.06.2016 на 1 000, 00 тн., № 11/1-1473 від 25.07.2016 на 700, 00 тн., № 11/1-2095 від 27.09.2016 на 500, 00 тн., № 11/2-2307 від 27.10.2016 на 200, 00 тн., № 11/2-2455 від 21.11.2016 на 500, 00 тн., № 11/2-09-139 від 10.01.2017 на 500 тн. № 11/2-3296 від 04.09.2017 на 1 100, 00 тн.

Згідно з наявними в матеріалах справи Актами приймання-передачі відповідач поставив позивачу метанол технічної марки А в загальній кількості 4 896, 48 тн. на суму 106 801 346, 07 грн. з ПДВ.

Проте, взяті на себе зобов'язання в частині поставки позивачу 403,52 тн. метанолу технічної марки А відповідач не виконав, у зв'язку з чим позивачем на підставі пункту 7.11. Договору нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі 1 381 484, 51 грн. та штраф в сумі 681 013, 49 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України).

Отже, цивільно-правовий договір як юридичний факт є підставою виникнення зобов'язальних правовідносин, в яких сторонам надається можливість взаємодіяти між собою шляхом реалізації взаємних прав та обов'язків, що охороняються та гарантуються державою.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Частина 1 статті 712 Цивільного кодексу України містить визначення договору поставки та встановлює, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому, частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачає розповсюдження на відносини, що виникають з договору поставки, загальних положень про договір купівлі-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Додатковою угодою № 5 від 31.08.2017 сторони встановили граничний строк поставки товару - 31.12.2017 року.

Проте, під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідач порушив взяті на себе договірні зобов'язання щодо поставки позивачу товару - 403,52 тн. метанову технічного марки А у строк, визначений Додатковою угодою № 5 від 31.08.2017.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) статті 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 7.11. Договору встановлено, що у разі невиконання Постачальником взятих на себе зобов'язань з поставки товару у строки, зазначені у Специфікації до даного Договору, останній сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення.

Відповідно до пункту 5 Специфікації № 1 (в редакції Додаткової угоди № 6) ціна за одиницю непоставленого товару становить 859, 00 доларів США, що складає 9 728 764, 12 грн. за курсом НБУ 28,067223 грн. за 1 долар США станом на дату граничного строку поставки товару - 31.12.2017 року (https://bank.gov.ua/control/uk/curmetal/currency/search?formType=searchFormDate&timestep=daily&date=31.12.2017&outer=table&execute=%D0%92%D0%B8%D0%BA%D0%BE%D0%BD%D0%B0%D1%82%D0%B8).

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частини 1 статті 1 Цивільного кодексу України).

Водночас, в силу приписів частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України, законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Цю норму Цивільного кодексу України слід розуміти так, що спеціальними законами можуть передбачатися особливості регулювання певних майнових відносин в сфері господарювання.

Згідно з частиною 2 статті 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

Спеціальні норми Господарського кодексу України, які встановлюють особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання, підлягають переважному застосуванню перед тими нормами Цивільного кодексу України, які містять відповідне загальне регулювання.

При цьому, слід враховувати, що відповідно до частини другої статті 4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

Таким чином, у разі, якщо норми Господарського кодексу України не містять особливостей регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання, а встановлюють загальні правила, які не узгоджуються із відповідними правилами Цивільного кодексу України, слід застосовувати правила, встановлені Цивільним кодексом України.

За таких обставин, до спірних правовідносин підлягають застосуванню спеціальні норми Господарського кодексу України, які регулюють майнову відповідальність суб'єктів господарювання за порушення господарських зобов'язань.

В силу приписів статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з положеннями статті 230, пункту 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З наведених норм вбачається, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов'язання у відсотках до суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв'язку з простроченням зобов'язання.

Аналізуючи в сукупності вищевказані норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що на основі норм господарського законодавства пеня може бути застосована для забезпечення будь-якого зобов'язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.

Про це, зокрема, свідчить використання законодавцем таких термінів, як "зобов'язання", "грошова сума".

Як наслідок, враховуючи приписи частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України та частину 2 статті 4 Господарського кодексу України, що передбачають наявність спеціальних норм, регулюючих господарські відносини, сторони господарського договору мають право забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов'язання, а не лише грошового.

При цьому, аналізуючи частину 3 статті 549 Цивільного кодексу України у контексті меж свободи договору, визначених абзацом 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України, суд вважає, що сторони в договорі можуть змінити її положення та забезпечити за допомогою пені не лише грошове зобов'язання.

Водночас, оскільки обов'язок відповідача щодо поставки товару позивачу не є грошовим зобов'язанням, а та обставина, що за порушення строків виконання зобов'язання постачальник сплачує пеню у розмірі 0,1% відсотка від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення, не перетворює визначену Договором пеню у пеню за порушення грошового зобов'язання, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню вимоги Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", яким передбачено застосування відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане, проте законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Вищенаведений шестимісячний строк не є строком позовної давності, оскільки в нормі йдеться саме про припинення нарахування штрафних санкцій, за стягненням яких особа має право звернутися в межах річного строку позовної давності, встановленого пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Як зазначалось судом вище, за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає з закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне врегулювання у договорі.

В даному випадку, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України, а одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 08.08.2018 у справі № 908/1843/17, від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 1 381 484, 51 грн. за період з 01.01.2018 по 22.05.2018 грн. та штрафу в сумі 681 013, 49 грн., суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає приписам чинного законодавства.

Надаючи згідно з вимогами пункту 3 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України правову оцінку викладеним у відзиві на позовну заяву аргументам відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову, суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 538 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Зі змісту вказаної норми права вбачається, що право зупинити виконання свого обов'язку сторона має у разі невиконання іншою стороною у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі

Оцінюючи дії сторін через призму статті 538 Цивільного кодексу України суд зазначає, що станом на дату виникнення у відповідача зобов'язання з поставки товару раніше поставлена продукція була оплачена позивачем і заборгованість відсутня, а сам по собі факт несвоєчасної оплати позивачем раніше поставленого товару не є тією обставиною, яка б виходячи з фактичних обставин справи надавала відповідачу право зупинити виконання взятого на себе зобов'язання щодо поставки товару.

За таких обставин, суд не приймає до уваги викладені у відзиві на позовну заяву аргументи, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні відповідачем норм матеріального права, а положення статті 538 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин з вищевикладених мотивів.

З огляду на вищевикладене, надаючи правову кваліфікацію наявним в матеріалах справи доказам з урахуванням фактичних і правових підстав позовних вимог та заперечень на них, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 86, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скела Терциум» про стягнення 2 062 498, 00 грн. задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Скела Терциум» (01014, місто Київ, вулиця Сергія Струтинського, будинок 13-15, офіс 509/1; ) на користь Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, вулиця Кудрявська, будинок 26/28; ) 681 013 (шістсот вісімдесят одну тисячу тринадцять) грн. 49 коп. штрафу, 1 381 484 (один мільйон триста вісімдесят одну тисячу чотириста вісімдесят чотири) грн. 51 коп. пені та 30 937 (тридцять тисяч дев'ятсот тридцять сім) грн. 47 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Згідно з підпунктом 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 21.09.2018 року.

Суддя М.Є. Літвінова