РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

17 вересня 2018 року Справа № 903/33/18

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Маціщук А.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 комітету Луцької міської ради

на рішення господарського суду Волинської області від 31.05.2018р.

(ухвалене о 17:24 год. у м.Луцьку, повний текст складено 08.06.2018р.)

у справі № 903/33/18 (суддя Якушева І.О.)

за позовом Підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю ВТП "Санрайз" ЛТД

до відповідача ОСОБА_1 комітету Луцької міської ради

про визнання недійсним пункту договору та внесення змін до договору

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2;

від відповідача - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ВТП "Санрайз" ЛТД звернулося з позовом до ОСОБА_1 комітету Луцької міської ради визнання недійсним п. 2.2.15 Договору № 14 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 20.04.2016 р. та внесення змін до Договору № 14 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 20.04.2016 р., доповнивши його підпунктами 2.1.5-2.1.8 в редакції запропонованій позивачем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що п. 2.2.15 Договору № 14 від 20.04.2016 р. в частині бездотаційного перевезення пасажирів суперечить ст.ст. 29, 31, 37 Закону України "Про автомобільний транспорт".

24.05.2018 р. позивачем було подано заяву про виправлення описки, відповідно до якої вказує, що позивачем номер п. 2.2.15. Договору № 14 від 20.04.2016 р. зазначено помилково, замість п. 2.2.14 Договору № 14 від 20.04.2016 р., оскільки 28.02.2017 р. нумерація пунктів була змінена в звязку із вилученням з Договору п. 2.2.10 на підставі Додаткової угоди.

За наведеного вище, позивач просить внести зміни до Договору № 14 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 20.04.2016 р., виклавши п. 2.2.14 в наступній редакції:

"Перевозить пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням організатора на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті. Цей перелік вивішує в салоні транспортного засобу."

Рішенням господарського суду Волинської області від 31.05.2018р. у справі № 903/33/18 було задоволено позов. Визнано недійсним п. 2.2.14. Договору №14 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 20 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 комітетом Луцької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю ВТП "Санрайз" ЛТД, в частині бездотаційного перевезення пасажирів пільгових категорій. Внесено зміни до договору №14 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 20 квітня 2016 року, доповнивши його підпунктами 2.1.5-2.1.8 в наступній редакції:

"2.1.5. Спільно з перевізником не рідше одного разу на рік або на вимогу перевізника проводить обстеження пасажиропотоків, стану доріг, де проходять маршрути, їх освітлення, наявність на маршруті покажчиків зупинок, павільйонів очікування, облаштування кінцевих зупинок.

2.1.6. Визначає види та обсяги пільгових перевезень, порядок організації пільгового проїзду окремих категорій громадян та здійснення компенсації перевізнику витрат за пільгові перевезення.

2.1.7. Проводить перевізнику компенсацію витрат за пільгові перевезення окремих категорій громадян. Компенсація витрат на відповідний рік здійснюється на підставі договору на здійснення компенсаційних виплат перевізнику за перевезення пільгових категорій громадян за рахунок коштів місцевого бюджету, що є невід'ємною частиною даного договору.

2.1.8. Погоджує тарифи на перевезення, здійснює їх збільшення або зменшення. Збільшення або зменшення рівня тарифу відбувається на підставі звернення перевізника до організатора з наданням розрахунку на його зміну, або в іншому порядку передбаченому чинним законодавством." та виклавши п. 2.2.14 в наступній редакції:

"2.2.14. Перевозить пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням організатора на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті. Цей перелік вивішує в салоні транспортного засобу."

При ухвалені вказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 20 квітня 2016 року між ОСОБА_1 комітетом Луцької міської ради (організатор) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торговим підприємством "Санрайз" ЛТД (перевізник) було укладено Договір №14 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом за умовами якого організатор надає перевізнику право на перевезення пасажирів за маршрутом №12 "Єршова Окружна" (за графіком та режимом виконання перевезень пасажирів: 13 автобусів у звичайному режимі руху) і визначає рухомий склад для роботи на даному маршруті, а саме: автобуси, зазначені у додатку, який є невід?ємною частиною договору.

В подальшому, 07.11.2017р. позивач надіслав відповідачу пропозицію про внесення змін до договорів на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, в тому числі й до договору №14 від 20.04.2016 р. До пропозиції додавались додаткові угоди до договорів.

Відтак, Додатковою угодою № 1 до Договору №14 від 20.04.2016 р. на перевезення пасажирів автомобільним транспортом позивач запропонував відповідачу внести зміни до п. 2.1 Договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 20.04.2016р. №14, доповнивши його підпунктами 2.1.5.-2.1.8. та внести зміни до п. 2.2.15 Договору №14 від 20.04.2016 р. на перевезення пасажирів автомобільним транспортом позивач запропонував відповідачу внести зміни до п. 2.1. Договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 20.04.2016р. №14.

Листом від 20.11.2017р. №11-15/7158 ОСОБА_1 комітет Луцької міської ради відмовив у внесенні змін до договору, посилаючись на Закон України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" та ст. 634 ЦК України.

Проаналізувавши обставини справи та положення чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що п. 2.2.14 Договору №14 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 20 квітня 2016 року, підлягає визнанню недійсним, оскільки він не відповідає приписам ст.ст. 29, 31, 37 Закону України "Про автомобільний транспорт", у звязку із чим позовні вимоги підлягають до задоволення.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач - ОСОБА_1 комітет Луцької міської ради звернувся з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Волинської області від 31.05.2018р. у справі № 903/33/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує наступне.

Обовязок перевізника надавати послуги з перевезення пільгових категорій пасажирів безкоштовно та бездотаційно передбачено рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради 06.12.2017 р. № 743-1, котре є чинним та в передбаченому законом порядку не скасоване.

Висновки суду щодо невідповідності умов типового договору та відповідно умов спірного Договору № 14 нормам чинного законодавства є необґрунтованими та безпідставними, оскільки не дотримано передбаченого законом порядку визнання актів органів місцевого самоврядування такими, що не відповідають нормам закону.

Внесення змін до умов Договору на перевезення паса жирів автомобільним транспортом від 20.04.2016 р. на підставі рішення суду, без внесення змін до форми типового договору на перевезення паса жирів автомобільним транспорт і або без визнання вказаного типового договору, порушує норми чинного законодавства та є поза компетенцією господарського суду.

Доводи суду першої інстанції щодо недосягнення згоди між сторонами відносно умов Договору №14 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 20 квітня 2016 року при його укладені є необґрунтованими та безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 комітет Луцької міської ради вважає, що вищевказане судове рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Від позивача - Підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю ВТП "Санрайз" ЛТД надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує на таке:

- договір про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, як це слідує із ст.30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статтей 7, 43 - 45 Закону України "Про автомобільний транспорт", а також п.п. 1, 5, 8, 46, 47, 49, 51, 53 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.12.2008 р., укладається організатором за результатами проведеного конкурсу та відповідно є єдиною підставою для здійснення перевезень на маршрутах загального користування;

- укладання договору про організацію перевезень пасажирів повинно здійснюватися з дотриманням вимог Закону України "Про автомобільний транспорт";

- положення Договору №14 від 20.04.2016 р. на перевезення пасажирів автомобільним транспортом в частині бездотаційного перевезення пасажирів суперечать Закону України "Про автомобільний транспорт";

- договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на автобусних маршрутах загального користування не є ні типовим договором, ні договором приєднання, у звязку із чим його сторони не обмежені його умовами і не позбавлені права визначати його зміст на основі вільного волевиявлення;

- судом була врахована позиція Державної регуляторної служби України, зокрема відносно того, що рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 14.10.2010 р. № 659-1 суперечить вимогам чинного законодавства та принципам державної регуляторної політики. За наведеного вище, позивач вважає, що оскаржене рішення є цілком законним, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

В судових засіданнях Рівненського апеляційного господарського суду представники скаржника підтримали доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджували, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Пояснювали, що в тариф було включено компенсацію за перевезення пільгових категорій пасажирів. З огляду на вказане, вважають, що рішення господарського суду Волинської області від 31.05.2018р. у справі № 903/33/18 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Представник позивача в судових засіданнях вказав, що з доводами апелянта не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. Зауважував, що законодавством передбачена компенсація за перевезення пільгових категорій пасажирів та наголошував, що положення Договору №14 від 20.04.2016 р. на перевезення пасажирів автомобільним транспортом в частині бездотаційного перевезення пасажирів суперечать Закону України "Про автомобільний транспорт". З огляду на зазначене, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 20 квітня 2016 року між ОСОБА_1 комітетом Луцької міської ради (організатор) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торговим підприємством "Санрайз" ЛТД (перевізник) було укладено Договір №14 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом (далі - Договір) (а. с. 12).

Відповідно до п. п. 1.1., 1.2. Договору організатор надає перевізнику право на перевезення пасажирів за маршрутом №12 "Єршова Окружна" (за графіком та режимом виконання перевезень пасажирів: 13 автобусів у звичайному режимі руху) і визначає рухомий склад для роботи на даному маршруті, а саме: автобуси, зазначені у додатку, який є невід?ємною частиною договору. Перевізник зобовязався надавати транспортні послуги населенню на маршруті, вказаному в п.1.1., на умовах, передбачених Договором.

За умовами п. 2.2.14. Договору (враховуючи зміни, внесені додатковою угодою від 28.02.2017р.) передбачено, що перевізник додатково, окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, безкоштовно та бездотаційно перевозить пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням виконавчого комітету на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті. Цей перелік вивішує в салоні транспортного засобу.

В подальшому, Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торговим підприємством "Санрайз" ЛТД було надіслано ОСОБА_1 комітету Луцької міської ради пропозицію про внесення змін до договорів на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, відповідно до якої серед іншого пропонував внести зміни до Договору№14 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 20.04.2016 р., шляхом укладанням Додаткової угоди № 1 від 07.11. 2017 р. Проект Додаткової угоди був доданий до пропозиції (а. с. 13-14).

Зокрема, позивач пропонував внести зміни до п. 2.1 Договору доповнивши його підпунктами 2.1.5-2.1.8 в наступній редакції:

"2.1.5. Спільно з перевізником не рідше одного разу на рік або на вимогу перевізника проводить обстеження пасажиропотоків, стану доріг, де проходять маршрути, їх освітлення, наявність на маршруті покажчиків зупинок, павільйонів очікування, облаштування кінцевих зупинок.

2.1.6. Визначає види та обсяги пільгових перевезень, порядок організації пільгового проїзду окремих категорій громадян та здійснення компенсації перевізнику витрат за пільгові перевезення.

2.1.7. Проводить перевізнику компенсацію витрат за пільгові перевезення окремих категорій громадян. Компенсація витрат на відповідний рік здійснюється на підставі договору на здійснення компенсаційних виплат перевізнику за перевезення пільгових категорій громадян за рахунок коштів місцевого бюджету, що є невідємною частиною даного договору.

2.1.8. Погоджує тарифи на перевезення, здійснює їх збільшення або зменшення. Збільшення або зменшення рівня тарифу відбувається на підставі звернення перевізника до організатора з наданням розрахунку на його зміну, або в іншому порядку передбаченому чинним законодавством."

Окрім того, позивач просив внести зміни до п. 2.2.15. Договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 20.04.2016р. №14 (враховуючи внесені додатковою угодою від 28.02.2017р. зміни - п.2.2.14.), виклавши його в наступній редакції:

"2.2.15. Перевозить пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням організатора на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті. Цей перелік вивішує в салоні транспортного засобу."

Пунктом 3 Додаткової угоди передбачено, що організатор зобов'язаний впродовж одного місяця з моменту підписання даної додаткової угоди розробити порядок надання компенсаційних виплат перевізникам за пільговий проїзд окремих категорій громадян автомобільним транспортом загального користування на міських маршрутах та укласти з перевізником договір на здійснення компенсаційних виплат перевізнику за перевезення пільгових категорій громадян за рахунок коштів місцевого бюджету.

Відповідач листом № 11-15/7158 від 20.11.2017 р. відмовив у внесенні змін до договору, пославшись при цьому на Закон України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" та ст. 634 ЦК України.

Враховуючи відмову відповідача внести зміни до Договору, позивач звернувся до господарського суду Волинської області з позовом до ОСОБА_1 комітету Луцької міської ради про внесення зміни до договору №14 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 20 квітня 2016 року.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Згідно із ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статей 626-629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 180 ГК передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з преамбулою Закону України "Про автомобільний транспорт" цей Закон визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про автомобільний транспорт" цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що перевезення пасажирів у режимі маршрутного таксі - перевезення пасажирів на міському чи приміському автобусному маршруті загального користування за розкладом руху, в якому визначається час відправлення автобусів з початкового та кінцевого пунктів маршруту з висадкою і посадкою пасажирів чи громадян на їхню вимогу на шляху прямування автобуса в місцях, де це не заборонено правилами дорожнього руху.

Забезпечення організації пасажирських перевезень покладається на міських автобусних маршрутах загального користування - на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту (ст. 7 Закону України "Про автомобільний транспорт").

За приписами ч. 2 ст. 29 Закону України "Про автомобільний транспорт" органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Статтею 31 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Згідно із ч. 4 ст. 37 Закону України "Про автомобільний транспорт" види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

За приписами ч. 2 ст. 11 Закону України "Про автомобільний транспорт" соціально значущими послугами автомобільного транспорту є послуги з перевезення пасажирів автобусними маршрутами загального користування за визначеними уповноваженими органами тарифами та на пільгових умовах відповідно до законодавства.

Також, судом береться до уваги, що частиною першою ст.91 Бюджетного кодексу України передбачено, що до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Підсумовуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції констатує, що перевізник здійснює перевезення пасажирів на підставі укладеного з виконавчим органом сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту. Умовами договору має бути передбачено, зокрема розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Вище, судом апеляційної інстанції було встановлено, що п. 2.2.14. Договору (враховуючи зміни, внесені додатковою угодою від 28.02.2017р.) передбачено, що перевізник додатково, окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, безкоштовно та бездотаційно перевозить пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням виконавчого комітету на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті. Цей перелік вивішує в салоні транспортного засобу.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи, умовами Договору не передбачено розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати, що свідчить про суперечність п. п. 2.2.14 Договору №14 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 20 квітня 2016 року в частині бездотаційного перевезення пасажирів пільгових категорій ст. ст. 29, 31, 37 Закону України "Про автомобільний транспорт", у звязку із чим вказаний пункт підлягає визнанню недійсним.

Щодо позовних вимог про внесення змін до Договору №14 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 20 квітня 2016 року, доповнивши його підпунктами 2.1.5-2.1.8 викладення п. 2.2.14 в редакції запропонованій позивачем, судом апеляційної інстанції береться до уваги наступне.

За приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як встановлено судом вище, Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торговим підприємством "Санрайз" ЛТД було надіслано ОСОБА_1 комітету Луцької міської ради пропозицію про внесення змін до договорів на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, відповідно до якої серед іншого пропонував внести зміни до Договору №14 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 20.04.2016 р., шляхом укладанням Додаткової угоди № 1 від 07.11. 2017 р. Проект Додаткової угоди був доданий до пропозиції. Зокрема, позивач пропонував внести до п. 2.1 Договору доповнивши його підпунктами 2.1.5-2.1.8.

Однак, відповідач в листі від 20.11.2017р. №11-15/7158 відмовився вносити зміни до договору.

Тобто, між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торговим підприємством "Санрайз" ЛТД та ОСОБА_1 комітетом Луцької міської ради не було досягнуто згоди щодо внесення змін до Договору №14 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 20.04.2016 р.

Також, судом апеляційної інстанції вище, було встановлено, що Договір №14 від 20.04.2016р. не містить положень щодо розміру та порядку компенсації витрат перевізника за перевезення пільгових категорій пасажирів, що суперечить положенням Закону України "Про автомобільний транспорт".

Як вбачається із позовної заяви та заяви про виправлення описки, позивач просив внести зміни до Договору №14 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 20 квітня 2016 року, доповнивши його підпунктами 2.1.5-2.1.8 в наступній редакції:

"2.1.5. Спільно з перевізником не рідше одного разу на рік або на вимогу перевізника проводить обстеження пасажиропотоків, стану доріг, де проходять маршрути, їх освітлення, наявність на маршруті покажчиків зупинок, павільйонів очікування, облаштування кінцевих зупинок.

2.1.6. Визначає види та обсяги пільгових перевезень, порядок організації пільгового проїзду окремих категорій громадян та здійснення компенсації перевізнику витрат за пільгові перевезення.

2.1.7. Проводить перевізнику компенсацію витрат за пільгові перевезення окремих категорій громадян. Компенсація витрат на відповідний рік здійснюється на підставі договору на здійснення компенсаційних виплат перевізнику за перевезення пільгових категорій громадян за рахунок коштів місцевого бюджету, що є невід'ємною частиною даного договору.

2.1.8. Погоджує тарифи на перевезення, здійснює їх збільшення або зменшення. Збільшення або зменшення рівня тарифу відбувається на підставі звернення перевізника до організатора з наданням розрахунку на його зміну, або в іншому порядку передбаченому чинним законодавством." та виклавши п. 2.2.14 в наступній редакції:

"2.2.14. Перевозить пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням організатора на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті. Цей перелік вивішує в салоні транспортного засобу."

Судом відмічається, що вищевказані пункти, котрими позивач просить доповнити Договір спрямовані на врегулювання відносин між перевізником та організатором щодо визначення розміру, порядку компенсації витрат перевізника (позивача) внаслідок перевезення пільгових категорій пасажирів.

Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_1 комітет Луцької міської ради посилається на те, що обовязок перевізника надавати послуги з перевезення пільгових категорій пасажирів безкоштовно та бездотаційно передбачено рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради 06.12.2017 р. № 743-1, котре є чинним та в передбаченому законом порядку не скасоване.

Однак, суд не погоджується із таким твердженням апелянта, виходячи з наступного.

Рішенням ОСОБА_1 комітету Луцької міської ради № 743-1 від 06.12.2017 р. було затверджено перелік категорій громадян, яким у 2018 році будуть додатково, окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, надаватись безоплатно та бездотаційно послуги при здійсненні перевезень пасажирів у автобусах на міських маршрутах (при предявленні відповідного посвідчення) (а. с. 81-82).

В той же час, судом апеляційної інстанції вище було встановлено, що Законом України "Про автомобільний транспорт" передбачено обовязок органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в надані перевізникам, котрі здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Частиною 7 статті 11 ГПК України визначено, що у разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.

Тобто, в даному випадку є невідповідність рішення органу виконавчої влади, Закону України, у звязку із чим судом застосовуються відповідні положення закону.

А тому, заперечення апелянта що обовязок перевізника надавати послуги з перевезення пільгових категорій пасажирів безкоштовно та бездотаційно передбачено рішенням ОСОБА_1 комітету Луцької міської ради № 743-1 від 06.12.2017 р. відхиляються.

Щодо посилань апелянта на те, що внесення змін до умов Договору на перевезення паса жирів автомобільним транспортом від 20.04.2016 р. на підставі рішення суду, без внесення змін до форми типового договору на перевезення пасажирів автомобільним транспорті або без визнання вказаного типового договору таким, що не відповідає нормам чинного законодавства у встановленому законом порядку є незаконним та поза компетенцією господарського суду, суд вважає за необхідне відмітити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст.179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Тобто, даною статтею передбачено, що сторони договору не можуть відступати від типового договору, який був затверджений Кабінетом Міністрів України.

За приписами ч. 1 ст. 42 Закону України "Про автомобільний транспорт" договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

Окрім того, ч. ч. 1, 4 ст. 31 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати. У договір можуть бути включені інші питання за згодою сторін.

Постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03.12.2008 р. було затверджено Порядок проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування.

Однак, як вірно було вказано судом першої інстанції вказаним порядком не затверджено форми типового договору про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування.

В матеріалах справи наявна копія рішення ОСОБА_1 комітету Луцької міської ради від 14.10.2010 р. № 659, яким було затверджено серед іншого Порядок проведення конкурсу на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку, типовий договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом (а. с. 40-74).

Однак, вказаний договір, не можна вважати типовою формою, оскільки вона була затверджена не Кабінетом Міністрів України чи іншим органом державної влади відповідно до ч. 4 ст. 179 ГК України, а ОСОБА_1 комітетом Луцької міської ради, в якого фактично відсутні повноваження на затвердження такої форми договору, у зв'язку із чим сторони можуть відступати від його умов.

Окрім того, судом апеляційної інстанції вище було встановлено, що положення типового договору, затвердженого рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 14.10.2010 р. №659-1 не узгоджуються із нормами чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, твердження апелянта, що внесення змін до умов Договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 20.04.2016 р. на підставі рішення суду, без внесення змін до форми типового договору на перевезення паса жирів автомобільним транспорті або без визнання вказаного типового договору таким, що не відповідає нормам чинного законодавства відхиляються судом апеляційної інстанції.

Також в судових засідання Рівненського апеляційного господарського суду представники апелянта наголошували на тому, що у тариф на перевезення закладається компенсація за пільгові перевезення.

Однак, такі доводи відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки позивач заперечує факт такої компенсації, а відповідачем не доведено належним чином допустимими доказами, що саме включається в тариф а також тому, що видатки на фінансування витрат повязаних із компенсацією виплат на пільговий проїзд громадян має здійснюватися із місцевого бюджету, а не включенням його в тариф з метою його сплати за рахунок інших споживачів послуг перевезень.

Враховуючи вищевикладене, а саме невідповідність п. 2.2.14 положенням Закону України "Про автомобільний транспорт", беручи до уваги, що судом апеляційної інстанції встановлено, що зміни до Договору вказані позивачем, узгоджується із положенням чинного законодавства, зокрема із приписам ст. ст. 29, 31, 37 Закону України "Про автомобільний транспорт", суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у звязку позовні вимоги про внесення змін до Договору №14 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 20 квітня 2016 року, доповнивши його підпунктами 2.1.5-2.1.8 та виклавши п. 2.2.14 в редакції запропонованій позивачем є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 76, 77, 79 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що рішення господарського суду Волинської області від 31.05.2018р. у справі № 903/33/18 прийняте за повного з'ясуванням усіх обставин, його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу виконавчого комітету Луцької міської ради - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 комітету Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області від 31.05.2018р. у справі № 903/33/18 - без змін.

2. Справу № 903/33/18 повернути до господарського суду Волинської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "20" вересня 2018 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.