ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" вересня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/444/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.

при секретарі судового засідання Мукієнко Д.С.

За участю представників:

від позивача: Хашко О.М. - за довіреністю

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "АСКАНІЯ ДІСТРІБ'ЮШН"

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "ГОРЯЦ-Т"

про стягнення 160 529, 60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АСКАНІЯ ДІСТРІБ'ЮШН", звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" про стягнення 261 062,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

11.05.2015 року між ТОВ "АСКАНІЯ ДІСТРІБ'ЮШН" в особі Філії "Одеська" ТОВ "АСКАНІЯ ДІСТРІБ'ЮШН" (Постачальник) та ТОВ "ГОРЯЦ-Т" (Покупець) було укладено Договір поставки з відстрочкою платежу № 42/15, згідно якого Постачальник зобов'язується поставити Покупцю, а Покупець приймати та оплатити товар на умовах та в порядку, визначених даним договором.

13.03.2017 року між ТОВ "АСКАНІЯ ДІСТРІБ'ЮШН" в особі Філії "Одеська" ТОВ "АСКАНІЯ ДІСТРІБ'ЮШН", ТОВ "ГОРЯЦ-Т" (Первісний Покупець) та ТОВ "САГІТТА-Т" (Новий Покупець) було укладено Договір про заміну сторони в договорі купівлі-продажу, згідно якого сторони дійшли згоди про заміну з 13.03.2017 року сторони в зобов'язанні, а саме Первісного покупця за основним Договором Новим Покупцем.

З вказаної дати новий Покупець набуває всі права та обов'язки за Основним Договором, які належали Первісному Покупцю, виникли між Продавцем та Первісним покупцем до дати, вказаної у п.1 цього Договору, та існують на дату укладення цього Договору.

На виконання умов Договору № 42/15 від 11.05.2015 року та Замовлень ТОВ "ГОРЯЦ-Т" позивачем було здійснено зобов'язання по поставці товару.

Позивач зазначає, що сума боргу Відповідача складає 230 529 (двісті тридцять тисяч п'ятсот двадцять дев'ять) гривень 60 коп., яка виникла згідно наступних видаткових накладних: № 1/1/10451 від 14.09.2016 р. на суму 2250,44 грн., № 1/1/10450 від 14.09.2016 р. на суму 3486,03 грн., № 1/1/10504 від 14.09.2016 р. на суму 5846,95 грн., № 1/1/10670 від 20.09.2016 р. на суму 10818,38 грн., № 1/1/10656 від 21.09.2016 р. на суму 3024,80 грн., № 1/1/10657 від 21.09.2016 р. на суму 1110,00 грн., № 1/1/10658 від 21.09.2016 р. на суму 5898,15 грн., № 1/1/10659 від 21.09.2016 р. на суму 3236,57 грн., № 1/1/10874 від 23.09.2016 р. на суму 9576,00 грн., № 1/1/10875 від 23.09.2016 р. на суму 2154,18 грн., № 1/1/10876 від 24.09.2016 р. на суму 3541,34 грн., № 1/1/10908 від 24.09.2016 р. на суму 10853,50 грн., № 1/1/10873 від 24.09.2016 р. на суму 17470,09 грн., № 1/1/10959 від 27.09.2016 р. на суму 5026,90 грн., № 1/1/10960 від 27.09.2016 р. на суму 555,00 грн., № 1/1/10958 від 27.09.2016 р. на суму 2519,67 грн., № 1/1/10957 від 27.09.2016 р. на суму 7582,19 грн. № 1/1/10961 від 27.09.2016 р. на суму 2898,31 грн., № 1/1/11235 від 30.09.2016 р. на суму 1899,06 грн., № 1/1/11221 від 30.09.2016 р. на суму 9751,18 грн., № 1/1/11234 від 30.09.2016 р. на суму 3496,93 грн., № 1/1/11233 від 30.09.2016 р. на суму 6363,06 грн., № 1/1/11339 від 04.10.2016 р. на суму 1353,60 грн., № 1/1/11463 від 05.10.2016 р. на суму 3215,83 грн., № 1/1/11509 від 06.10.2016 р. на суму 6341,25 грн., № 1/1/11510 від 06.10.2016 р. на суму 2571,80 грн., № 1/1/11511 від 06.10.2016 р. на суму 1338,55 грн., № 1/1/11664 від 29.10.2016 р. на суму 4109,67 грн., № 1/1/11665 від 29.10.2016 р. на суму 8977,09 грн., № 1/1/11666 від 29.10.2016 р. на суму 2538,06 грн., № 1/1/14683 від 22.12.2016 р. на суму 7838,92 грн., № 1/1/15046 від 30.12.2016 р. на суму 6774,26 грн., № 1/1/178 від 06.01.2017 р. на суму 4888,14 грн., № 1/1/179 від 06.01.2017 р. на суму 4767,02 грн., № 1/1/180 від 06.01.2017 р. на суму 6289,04 грн., № 1/1/378 від 12.01.2017 р. на суму 5100,46 грн., № 1/1/379 від 12.01.2017 р. на суму 3770,90 грн., № 1/1/380 від 12.01.2017 р. на суму 4499,08 грн., № 1/1/782 від 24.01.20167 р. на суму 8787,62 грн. № 1/1/1368 від 04.02.2017 р. на суму 7813,28 грн., № 1/1/1369 від 04.02.2017 р. на суму 5145,66 грн., № 1/1/1378 від 07.02.2017 р. на суму 5975,54 грн., № 1/1/2258 від 23.02.2017 р. на суму 3915,40 грн., № 1/1/2935 від 11.03.2017р. на суму 6413,14 грн.

Згідно з п. 4.1. Договору № 42/15 від 11.05.2015 року, оплата кожної окремої партії товару (визначеної в накладній) по даному договору Покупець здійснює шляхом перерахування 100 % вартості цієї партії товару на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 45 календарних днів з моменту її отримання. Строк платежу, відповідно до ст.253 Цивільного кодексу України, настає з наступного дня після дати, з якою зв'язані дії, тобто після поставки товару.

Як зазначає, позивач, відповідачем вартість отриманого товару була сплачена частково, внаслідок чого за останнім виникла заборгованість з врахуванням часткової оплати в сумі 230 529,00 грн.

З врахуванням наведеного, позивач звернувся до із даним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2018р., позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "АСКАНІЯ ДІСТРІБ'ЮШН" було передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Цісельського О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.03.2018р. прийнято позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "АСКАНІЯ ДІСТРІБ'ЮШН" до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та залучено товариство з обмеженою відповідальністю "ГОРЯЦ-Т" до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

24.04.2018р. позивач звернувся до суду із заявою (вх.№2-2094/18) про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача основний борг в сумі 160 529,60 грн.

Зазначена заява прийнята судом до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.04.2018р. строк підготовчого засідання було продовжено на 30 днів за власною ініціативою суду.

31.05.2018р. товариство з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" звернулось до Господарського суду Одеської області із зустрічною позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "АСКАНІЯ ДІСТРІБ'ЮШН" та товариства з обмеженою відповідальністю "ГОРЯЦ-Т", в якій просить суд:

- визнати недійним договір про заміну сторони в договорі купівлі-продажу від 13.03.2017р., укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "АСКАНІЯ ДІСТРІБ'ЮШН" та товариством з обмеженою відповідальністю "ГОРЯЦ-Т";

- стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "АСКАНІЯ ДІСТРІБ'ЮШН" на користь товариство з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" грошові кошти в сумі 90 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.05.2018р. товариству з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" відмовлено у задоволенні клопотання про продовження строку для подання зустрічного позову та повернуто позовну заяву (вх.№1112/18) товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" до товариства з обмеженою відповідальністю "АСКАНІЯ ДІСТРІБ'ЮШН" та товариства з обмеженою відповідальністю "ГОРЯЦ-Т" про визнання недійним договору про заміну сторони в договорі купівлі-продажу від 13.03.2017р. та стягнення 90 000,00 грн.

11.06.2018р. на адресу Господарського суду Одеської області надійшла апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 31.05.2018р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.06.2018р. провадження у справі №916/444/18 зупинено до розгляду Одеським апеляційним господарським судом апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" на ухвалу суду від 31.05.2018р. про повернення зустрічної позовної заяви по справі №916/444/18.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.07.2018р. повернуто апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" на ухвалу господарського суду Одеської області від 31.05.2018р.у справі №916/444/18.

Одеським апеляційним господарським судом на адресу Господарського суду Одеської області, супровідним листом вх.№1061/18 було відправлено матеріали справи №916/444/18, у зв'язку з чим, ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.08.2018р. провадження у справі №916/444/18 було поновлено.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 13.09.2018р. не з'явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, відзив на позов суду не надав, своїм правом на захист не скористався.

Представник третьої особи в судові засідання не з'явився, хоча про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином

Згідно до п.1 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків:

Частиною 1 ст.1 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

У відповідності до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

У відповідності до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Стаття 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зі змісту ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено в ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Поряд з цим, ч.2 ст.628 Цивільного кодексу України закріплює, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Приписи ч.2 ст.666 ЦК України встановлюють, що якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Згідно вимог ст.673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.

Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Стаття 712 ЦК України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст.269 Господарського кодексу України постачальник (виробник) зобов'язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного терміну, або замінити товари, якщо не доведе, що дефекти виникли в результаті порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу. У разі усунення дефектів у виробі, на який встановлено гарантійний строк експлуатації, цей строк продовжується на такий термін, протягом якого він не використовувався через дефект, а при заміні виробу гарантійний строк обчислюється заново від дня заміни.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема з розрахунку заборгованості приведеного позивачем, відповідачем в порушення вищезазначених приписів закону та договору поставки, договірні зобов'язання щодо оплати вартості отриманого від позивача товару не виконані належним чином, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість з врахуванням часткових оплат в сумі 160 529,60 грн., у зв'язку з чим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості, встановлена судом в розмірі 160 529,60 грн.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

В цих нормах передбачається певна низка заходів, за допомогою яких потерпіла особа забезпечує реалізацію права на захист свого порушеного права чи інтересу, які в сукупності своїй утворюють відповідний правовий механізм захисту прав особи, який міститься в кожній галузі права.

Офіційне тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, надано в Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №1-10/2004, яким визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Умовами ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У п.145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того,

Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування.

Зміст зобов'язань за ст.13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією.

Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

З врахуванням наведеного, заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст.129 ГПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на оплату судового збору в сумі 2 407,93 грн.

Керуючись ст.ст.13, 74, 79, 129, 233, 237, 238, 240, Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" (вул. Святослава Ріхтера, буд. №2, м. Одеса, 65072, код ЄДРЮОФОПГФ 33072323) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АСКАНІЯ ДІСТРІБ'ЮШН" (вул. Бориспільське шосе, буд. №41-В, код ЄДРЮОФОПГФ 30468065) суму основного боргу у розмірі 160 529 (сто шістдесят дев'ять тисяч п'ятсот двадцять дев'ять) грн. 60 коп. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 407 (дві тисячі чотириста сім) грн. 93 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 21 вересня 2018 р.

Суддя О.В. Цісельський