ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.09.2018                      Справа № 905/1268/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Чернової О.В., при секретарі судового засідання Грабчаку Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Фінуніверсал”, м. Київ

до відповідача: Державного підприємства “Торецьквугілля”, м. Торецьк Донецької області

про стягнення 3% річних у розмірі 707 951,81 грн. та 6 277 267,58 грн. – інфляційних витрат,-

За участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Фінуніверсал”, м. Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства “Торецьквугілля”, м. Торецьк Донецької області про стягнення 3% річних у розмірі 707 951,81 грн., 6 277 267,58 грн. – інфляційні витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за кредитним договором №342/02-2008 від 19.06.2008 р., підтверджених рішенням господарського суду Донецької області у справі №905/3002/15 від 12.01.2016 р., яким вирішено стягнути прострочену заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів та комісії за обслуговування кредиту, внаслідок чого, позивач нараховує 3% річних та інфляційні втрати в сумі 6 985 219,39 грн.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст. ст. 512, 514, 598, 599, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 162-164 Господарського процесуального кодексу України.

З дотриманням приписів ст.6 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1268/18 визначено суддю Чернову О.В.

Ухвалою судді господарського суду Донецької області від 10.07.2018р. позов прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження у справі №905/1268/18.

19 липня 2018 року через канцелярію господарського суду Донецької області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №1-14/1826 від 17.07.2018р., в якому останній заперечив проти позовних вимог у зв’язку з пропуском позивачем строку загальної позовної давності щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Крім того, відповідач зазначив, що ним 14.06.2018р. повністю сплачено заборгованість за кредитним договором №342/02-2008 від 19.06.2008 р. стягнуту рішенням господарського суду Донецької області від 19.10.2015р. у справі №905/1552/15, що підтверджується платіжним дорученням №935. Також, відповідачем зазначено щодо неможливості своєчасного виконання договірних зобов’язань за спірним договором внаслідок проведення антитерористичної операції на території Донецької області, що підтверджується висновком ДТПП України №2881/12-12/13 від 30.12.2014р.

02 серпня 2018 року на адресу господарського суду Донецької області від позивача надійшла відповідь від 30.07.2018р. на відзив від №1-14/1826 від 17.07.2018р., в якій останнім змінено період нарахування 3% річних та інфляційних витрат, а саме позивачем нараховані 3% річних за період з 30.07.2015р. по 30.07.2018р. у розмірі 623 726,03 грн. та інфляційні витрати за період з серпня 2015 по червень 2018 р. у розмірі 2 552 866,26грн.Також, позивачем зазначено, що нарахування 3% річних та інфляційних витрат не є штрафними санкціями, отже положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо скасування нарахованих штрафних санкцій відносно стягнення 3% річних та інфляційних витрат не застосовуються.

У підготовчому судовому засіданні 06.09.2018р. судом закрито підготовче провадження та призначено справу №905/1268/18 до розгляду по суті на 20.09.2018 р.

Позивач у судове засідання 20.09.2018р. не з’явився, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду сторонами докази в порядку ст. 210 Господарського процесуального кодексу України, суд, –

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Універсальний комерційний банк “Камбіо” (банк) та Державним підприємством “Дзержинськвугілля” (позичальник) укладено кредитний договір № 342/02-2008 (далі – Договір).

Згідно п.п. 1.1., 1.2. Договору (в редакції додаткової угоди до кредитного договору від 31.12.2010р.) банк надає позичальнику кредит на поповнення обігових коштів зі сплатою 22% (двадцять два) процентів річних (надалі-проценти).

Ліміт кредиту не може перевищувати 5699076,07 (п’ять мільйонів шістьсот дев’яносто дев’ять тисяч сімдесят шість гривень, 07 копійок) гривень (надалі – кредит) .

Згідно п. 1.3. Договору (в редакції додаткової угоди до кредитного договору від 30.12.2013р.) строк повернення кредиту – 31.12.2014р.

Згідно з п. 2.3 кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються банком у валюті кредиту на фактично отриману позичальником суму кредиту за фактичний строк користування ним, з дня видачі кредиту по день повернення кредиту. Кількість днів для розрахунку процентів визначається за методом факт/факт (фактична кількість днів у місяці та у році). Нарахування процентів здійснюється щомісячно за період з 26 числа попереднього місяця по 25 число включно поточного місяця та в день повернення кредиту.

Відповідно до п. 2.4 кредитного договору ( в редакції додаткової угоди до договору від 30.12.2011р.) позичальник сплачує нараховані проценти в валюті кредиту щомісячно у строк, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця та в день повернення кредиту, на рахунок № 0291.980 в відділенні “Донецька дирекція ПАТ “Банк Камбіо”; МФО 380399. Якщо день повернення кредиту припадає на вихідний чи святковий день, то така сплата або таке повернення проводиться наступного робочого дня.

Якщо день повернення кредиту припадає на вихідний чи святковий день, то така сплата або таке повернення проводиться наступного робочого дні.

Пунктом 3.3.9 договору (в редакції додаткової угоди до договору від 01.07.2011 р.) передбачено обов’язок Позичальника щомісячно сплачувати банку шляхом перерахування грошових коштів на рахунок № 7.342 в національній валюті України плату за проведення розрахунків позичальника зі списання та зарахування безготівкових коштів, а також проведення змін умов кредитного договору в розмірі 3% на фактично отриману Позичальником суму кредиту та за фактичний термін користування ним з дня видачі кредиту по день повернення кредиту. Кількість днів для розрахунку плати за обслуговування кредитної лінії визначається методом факт/факт (фактична кількість днів у році та фактична кількість днів в місяці). При розрахунку плати за обслуговування кредитної лінії враховується день надання кредиту і не враховується день повернення кредиту.

Згідно з п.5.6. договір вступає в силу з дня його підписання і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов’язань.

Кредитний договір № 342/02-2008 від 19.06.2008р. підписаний та скріплений печатками обох сторін без зауважень.

Рішенням господарського суду Донецької області у справі №905/1552/15 від 19.10.2015 р. позовні вимоги Публічного акціонерного товариства “Банк Камбіо”, м. Київ до Державного підприємства “Дзержинськвугілля”, м. Дзержинськ про стягнення 8764535,21 грн. задоволено частково.

Вирішено стягнути з Державного підприємства “Дзержинськвугілля”, м. Дзержинськ на користь Публічного акціонерного товариства “Банк Камбіо”, м. Київ прострочену заборгованість за кредитом у 5699076,07 грн., 1068169,33 гривень – заборгованість по сплаті процентів, 156451,34 гривень – заборгованість по сплаті комісії за обслуговування кредиту.

Відповідно до п.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Предметом розгляду справи №905/1552/15 було стягнення заборгованості за кредитом, заборгованості по сплаті процентів та комісії за обслуговування кредиту, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних не заявлялись.

12 лютого 2018 року між Публічним акціонерним товариством “Банк Камбіо”, м. Київ (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінуніверсал", м. Київ (новий кредитор) укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до п.2.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальника та застоводавця, зазначених у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом – боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов’язки боржників або, які зобов’язані виконати обов’язки боржників, за кредитними договорами та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

Згідно з п. 2.2 договору про відступлення прав вимоги від 12.02.2018, за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4.1 цього договору, набуває усі права кредитора за основаними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов’язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у додатку №1 до цього договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов’язань, відшкодування за договором страхування, тощо. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку №1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора відповідно до цього договору у обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги. До нового кредитора не переходить права на нарахування процентів за користування боржниками кредитними коштами та права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надані банку відповідно до умов основних договорів.

Сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 1050100,00 грн., надалі за текстом - ціна договору. Ціна договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до п.6.5 цього договору, на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор (п. 4.1 договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін (п. 6.5 договору).

На виконання умов договору, сторони 12.02.2018р. підписали реєстр договорів права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, згідно з яким ПАТ “Банк Камбіо” передало ТОВ "Фінансова компанія "Фінуніверсал" заборгованість за кредитним договором №342/02-2008 від 19.06.2008 на загальну суму 10 534 412,75 грн.

Згідно акту прийому - передачі прав вимог (до Договору про відступлення прав вимоги від 12.02.2018), у зв’язку з надходженням 09.02.2018 на рахунок банку коштів в сумі 1050100,00грн. згідно п. 4.1 договору №05 про відступлення прав (купівлі-продажу) вимоги від 12.02.2018, на виконання умов договору №05 про відступлення прав (купівлі-продажу) вимоги від 12.02.2018 ПАТ “Банк Камбіо” передало, а ТОВ "Фінансова компанія "Фінуніверсал" (Новий кредитор) прийняло право вимоги до ДП “Дзержинськвугілля” (нова назва – ДП “Торецьквугілля”) за кредитними договорами №342/02-2008 від 19.06.2008 та №112/02-2006 від 20.01.2006.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за кредитним договором №342/02-2008 від 19.06.2008 р., підтверджену рішенням господарського суду Донецької області у справі №905/3002/15 від 12.01.2016 р., яким вирішено стягнути прострочену заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів та комісії за обслуговування кредиту, внаслідок чого позивачем нараховані 3% річних та інфляційні втрати, останній звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги Позивача такими, що підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у застосуванні наслідків невиконання прострочених грошових зобов'язань у вигляді сплати 3% річних та інфляційних витрат.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, в тому числі, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов’язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов’язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов’язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов’язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов’язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов’язанні.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.02.2018р. між Публічним акціонерним товариством “Банк Камбіо” та позивачем укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за яким банк передав останньому як новому кредитору права вимоги за кредитним договором №342/02-2008 від 19.06.2008р. Сторонами складено та підписано акт прийому - передачі прав вимог.

Таким чином, з дати відступлення права вимоги, позивач правомірно став стороною зобов’язань, які виникли на підставі кредитного договору № 342/02-2008 від 19.06.2008р. та набув статусу кредитора у зобов’язанні.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, рішенням господарського суду Донецької області №905/1552/15 від 19.10.2015 р. граничним строком повернення кредиту, встановленим пунктом 1.3. договору, є 31.12.2014 р.

Відповідно до п. 7.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань”, за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов’язання за договором №342/02-2008 від 19.06.2008р. виконав в повному обсязі лише 14.06.2018р., що підтверджується платіжним доручення №935 від 14.06.2018р. на суму 6 923 696,74 грн.

Таким чином, у Позивача наявні правові підстави для нарахування інфляційних витрат, а також 3% річних від суми заборгованості до 13.06.2018р.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України, визначена загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 3 та 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 3.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань”, до вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

Відлік строку позовної давності, який складає три роки розпочинається з 03.07.2018р., оскільки позов направлений позивачем до господарського суду Донецької області 03.07.2018р., що підтверджується відбитком штемпеля Укрпошти.

Дослідивши наявні матеріали справи та наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення 3% річних, нарахованих за період з 01.01.2015р. по 02.07.2015р. включно.

Крім того, дослідивши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що позивач безпідставно нарахував 3% річних за період з 14.06.2018р. по 30.07.2018р., оскільки відповідачем сплачено наявну заборгованість у 6 923 696,74 грн. – 14.06.2018р., з огляду на що останній мав нарахувати 3% річних до 13.06.2018р.

Отже, урахуванням заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд здійснивши перерахунок 3% річних за період з 01.08.2015р. по 13.06.2018р., дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог в цій частині у розмірі 595817,30 грн.

Також, позивачем пропущений строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення індексу інфляції, нарахованого з січня 2015р. по липень 2015р.

У зв’язку з чим, перевіривши арифметичний розрахунок позовних вимог щодо інфляційної індексації з серпня 2015р. по червень 2018р., суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в сумі 2 552 866,26 грн.

Щодо посилання відповідача про неможливість виконати зобов’язання через настання обставин непереборної сили у зв’язку з проведення антитерористичної операції на території Донецької області, що підтверджується висновком Донецької Торгово-промислової палати України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Згідно з ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами п.3,4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань» інфляційні нарахування на суму боргу та сплата трьох процентів річних не штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора.

Отже, враховуючи викладене, положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо заборони нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами не поширюється на нарахування інфляційних нарахувань та 3% річних, оскільки останні не є штрафними санкціями у розумінні ст. 625 ЦК України.

Крім того, враховуючи положення ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, з огляду на що судом не приймається висновком Донецької Торгово-промислової палати України №2881/12-12/03 від 30.12.2014р. як належний доказ настання обставин непереборної сили.

Судові витрати у відповідності до вимог п.1 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України стягуються з Відповідача на користь Позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 13, 42, 86, 123, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Фінуніверсал”, м. Київ до Державного підприємства “Торецьквугілля”, м. Торецьк Донецької області про стягнення 3% річних у розмірі 707 951,81 грн. та 6 277 267,58 грн. – інфляційних витрат – задовольнити частково.

Стягнути Державного підприємства “Торецьквугілля” (85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, буд.19; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Фінуніверсал” (03040, м. Київ, вул. Михайлівська, 21Б, Н/П 34; ) 3% річних у розмірі 612 320,36 грн., інфляційні витрати – 2 552 866,26 грн., судовий збір у розмірі 47 454,10 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення через Господарський суд Донецької області, в порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.В. Чернова

Повний текст рішення складено та підписано 20.09.2018 року.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/