ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2018м. ДніпроСправа № 904/667/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Кулеба Т.Ю., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК ЦЕНТР", м.Дніпро

про стягнення штрафних санкцій (пені) в розмірі 412 858,33 грн.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю № ц/3-63/160-18 від 29.05.18р.

Від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", в особі філії "Центр забезпечення виробництва" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК ЦЕНТР" про стягнення 412 858,33 грн.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки № ЦЗВ-03-04216-01 від 30.12.16.

Ухвалою суду від 20.02.18. вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників за наявними у справі матеріалами. Сторонам було запропоновано надати, зокрема, у разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи відповідну обґрунтовану письмову заяву.

Через канцелярію господарського суду, 06.03.18 надійшло клопотання позивача, в якому він просить розглядати справу в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Через канцелярію 15.03.2018 відповідач надав суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Заява обґрунтована тим, що предмет спору є відносно складним, з'ясування всіх обставин потребує тривалого часу.

Ухвалою суду від 16.03.2018 судом ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) учасників сторін та призначено судове засідання на 17.04.2018.

03.04.2018 відповідач подав відзив на позов, в якому просить суд у задоволенні позову відмовити посилаючись на неотримання відповідачем листа від 22.03.2017 за №ЦЗВ-20/1153, що унеможливлює застосування штрафних санкцій у вигляді стягнення пені та зазначає, що прострочення відповідача мало бути обраховано не раніше 29.04.2018р., оскільки рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2017 у справі №904/7927/17, яке набрало законної сили, встановлено, що пеня має розраховуватися починаючи з 29.04.2017. За розрахунком відповідача за період з 29.04.2017 по 24.09.2017 пеня становить 316 152,60 грн.

16.04.2018 позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що саме з вини відповідача, в звязку з неможливістю вчасно виготовити продукцію та поставити її у строки, передбачені договором, були порушені умови договору щодо поставки товару. На підтвердження викладених обставин позивач надав до матеріалів справи копії листів Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК ЦЕНТР" №78 від 26.12.2016, №14 від 24.01.2017, №21 від 10.02.2017, №78 від 07.06.2017, яким відповідач просив позивача перенести дату поставки продукції згідно договору поставки № ЦЗВ-03-04216-01 від 30.12.16 та рознарядки №ЗЦВ-20/1153 від 22.03.2017, в звязку з виробничою завантаженістю підприємства.

У підготовчому засіданні 17.04.2018 було оголошено перерву до 24.04.2018.

Ухвалою суду від 24.04.2018 судом ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 22.05.2018.

Ухвалою суду від 22.05.2018 відкладено підготовче засідання на 19.06.2018.

Ухвалою суду від 19.06.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.07.2018.

Розпорядженням № 349 від 03.07.2018 та протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 03.07.2018, у зв'язку з закінченням терміну повноважень у судді Ніколенко М.О., справу № 904/667/18 передано на розгляд судді Назаренко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2018, справу №904/667/18 прийнято до свого провадження за правилами загального позовного провадження. Призначено повторне проведення підготовчого провадження. Підготовче засідання призначено на 24.07.2018.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2018, підготовче судове засідання відкладено до 20.08.2018.

В судовому засіданні 20.08.2018 представник позивача підтримав позовні вимоги та надав клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів судових витрат, понесених Позивачем.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17.09.2018.

17.09.2018 позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 17.09.2018 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2016 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" (позивач-замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВБК Центр" (відповідач-постачальник) укладено договір поставки №ЦЗВ-03-04216-01, відповідно до пункту 1.1 умов якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід'ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

Загальна сума даного договору на момент його підписання складає 3 211 488,00грн., крім того ПДВ 20% - 642 297,60грн., що разом становить 3 853 785,60грн. (пункт 4.3 договору).

Поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії договору, тільки після письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до прийому продукції.

Рознарядка надається постачальнику в оригіналі та з застосуванням факсимільного зв'язку. Після отримання рознарядки по факсу постачальник повинен протягом доби направити замовнику копію отриманої рознарядки з відміткою, що підтверджує її отримання, або іншим чином підтвердити її отримання.

Кожна партія продукції постачається протягом 30-ти календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці. (пункт 5.2 договору).

Термін дії даного договору встановлюється з моменту його підписання до 31.12.2016, а в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою направленими на адресу постачальника та в частині оплати - до повного виконання. (пункт 13.7 договору).

На виконання умов договору поставки позивачем на адресу відповідача направлено рознарядки (а.с.23-23 т. 1):

- від 30.12.2016 №ЦЗВ-20/11106 на відвантаження запасних частин до пасажирських вагонів (далі по тексту - продукція) на загальну суму 821 716,80грн. з ПДВ;

- від 31.12.2016 №ЦЗВ-20/11132 на відвантаження запасних частин до пасажирських вагонів на загальну суму 2 873 476,80грн. з ПДВ.

Листом від 31.01.2017 "ЦЗВ-20/453 позивач звернувся до відповідача з проханням призупинити відвантаження продукції у зв'язку з виробничою необхідністю (а.с.29 т. 1).

Рознарядкою від 07.02.2017 №ЦЗВ-20/572 позивач повідомив відповідача про відновлення дії рознарядок від 30.12.2016 №ЦЗВ-20/11106, від 31.12.2016 №ЦЗВ-20/11132 (а.с.32 т. 1).

23.03.2017 позивач направив відповідачу відкориговану рознарядку №ЦЗВ-20/860 від 24.02.2017 на загальну суму 3 695 193,60грн. (а.с.35-36 т. 1). Доказом направлення на адресу відповідача рознарядки від 24.02.2017 за вих.№ЦЗВ-20/860 є лист з описом вкладень, фіскальний чек від 23.03.2017 №6467 (а.с.37-38 т. 1).

Відповідач на виконання умов укладеного між сторонами договору поставив відповідачу:

- 17.05.2017 товар на суму 374 633,40грн., що підтверджується видатковою накладною №41 від 17.05.2017 на суму 235 594,20грн., рахунком на оплату №59 від 17.05.2017 на суму 235 594,20грн.; актом №07 від 17.05.2017 на суму 235 594,20грн. приймання-передачі продукції; товарно-транспортною накладною від 17.05.2017 №Р41, товарно-транспортною накладною від 17.05.2017 №Р44, рахунком на оплату №81 від 17.05.2017 на суму 139 039,20грн., актом №06 від 17.05.2017 приймання-передачі продукції на суму 139 039,20грн.;

- 31.05.2017 товар на суму 123 590,40грн., що підтверджується видатковою накладною №84 від 31.05.2017, товарно-транспортною накладною від 31.05.2017 №Р84, рахунком на оплату №108 від 31.05.2017, актом №08 від 31.05.2017 приймання-передачі продукції.

Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобов'язань позивач нарахував пеню у розмірі 3452,81грн. за період прострочення з 22.03.2017 по 21.04.2017 штраф у розмірі 461726,01грн. у розмірі 15% та у серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК Центр" про стягнення 3 452,81 грн. пені та 461 726,01 грн. штрафу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2017 у справі №904/7927/17 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК Центр" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" 461726,01 грн. штрафу, 6926,05грн. судового збору. В решті позовних вимог про стягнення пені у розмірі 3452,81грн. за період прострочення з 22.03.2017 по 21.04.2017 відмовлено.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2017 у справі №904/7927/17 встановлено, що листом від 24.02.2017 №ЦЗВ-20/860 позивач направив відповідачу відкориговану рознарядку на загальну суму 3695193,60грн.

Доказом направлення на адресу відповідача рознарядки від 24.02.2017 за вих.№ЦЗВ-20/860 є лист з описом вкладень, фіскальний чек від 23.03.2017 №6467 та список згрупованих поштових відправлень.

Витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень підтверджується, що відкориговану рознарядку від 24.02.2017 за вих.№ЦЗВ-20/860 відповідач отримав 29.03.2017.

Кожна партія продукції постачається протягом 30-ти календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці. (пункт 5.2 договору).

Враховуючи положення пункту 5.2 договору строк поставки відповідачем обумовленого договором товару настав 28.04.2017.

Також у рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2017 у справі №904/7927/17 зазначено, що враховуючи положення пункту 5.2 договору строк поставки відповідачем обумовленого договором товару настав 28.04.2017, отже пеня має розраховуватися починаючи з 29.04.2017.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

На час розгляду справи, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2017 у справі №904/7927/17 набрало законної сили, що, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для звільнення позивача від доказування обставин, встановлених під час розгляду справи №904/7927/17.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем поставлено позивачу продукцію з простроченням терміну поставки, а саме:

- 17.05.2017 на суму 374633,40 грн.;

- 31.05.2017 на суму 123 590,40 грн.;

- 15.06.2017 на суму 123590,40 грн.;

- 03.07.2017 на суму 293527,20 грн.;

- 17.07.2017 на суму 104279,40 грн.;

- 01.08.2017 на суму 119728,20 грн.;

- 02.08.2017 на суму 308976,00 грн.;

- 04.08.2017 на суму 185385,60 грн.;

- 07.08.2017 на суму 173799,00 грн.;

- 11.08.2017 на суму 490499,40 грн.;

- 19.08.2017 на суму 189247,80 грн.;

- 21.08.2017 на суму 112003,80 грн.;

- 01.09.2017 на суму 490499,40 грн.;

- 11.09.2017 на суму 65657,40 грн.;

- 25.09.2017 на суму 297389,40 грн., що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та актами приймання-передачі, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідно до п. 10.1 договору, за порушення термінів постачання постачальник оплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленого в строк продукції на умовах передбачених пунктом 5.2 даного договору, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15% від суми непоставленої в строк продукції.

За порушення умов договору в частині несвоєчасної поставки товару, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача пені в розмірі 412 858,33 грн. за період з 01.04.2017 по 25.09.2017.

07.12.2017 позивачем на адресу відповідача направлено претензію за вих.№ЦЗВ-20/5798 від 06.12.2017 з вимогою погашення заборгованості за договором (а.с.142-144 т. 1).

Доказом направлення вказаної претензії на адресу відповідача є лист з описом вкладень та фіскальний чек №7153 від 07.07.2017. Відповідачем претензія залишена без відповіді та задоволення.

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості за договором відповідачем суду не надано.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з приписами частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, відповідно до п. 10.1 договору, за порушення термінів постачання постачальник оплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленого в строк продукції на умовах передбачених пунктом 5.2 даного договору, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15% від суми непоставленої в строк продукції.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За порушення умов договору в частині несвоєчасної поставки товару, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача пені в розмірі 412 858,33 грн. за період з 01.04.2017 по 25.09.2017.

Розрахунок пені, наданий позивачем, неправильно враховує періоди нарахувань, містить арифметичні помилки, не відповідає чинному законодавству України та дійсним обставинам справи.

Як встановлено судом у рішенні суду від 05.10.2017 у справі № 904/7927/17, строк поставки відповідачем обумовленого договором товару настав 28.04.2017, отже пеня має розраховуватися починаючи з 29.04.2017.

Суд здійснивши перерахунок пені за період з 29.04.2017 по 25.09.2017, встановив, що сума пені яка підлягає стягненню з відповідача становить 316 179,04 грн.

В решті вимог про стягнення пені у розмірі 96 679,29 грн. слід відмовити.

Посилання відповідача на неотримання від позивача рознарядки від 22.03.2017 за №ЦЗВ-20/1153, що унеможливлює застосування штрафних санкцій у вигляді стягнення пені, суд вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи містяться листи №78 від 26.12.2016, №14 від 24.01.2017, №21 від 10.02.2017, №78 від 07.06.2017 за підписом директора відповідача, за змістом яких відповідач просив позивача перенести дату поставки продукції згідно договору поставки № ЦЗВ-03-04216-01 від 30.12.16 та рознарядки №ЗЦВ-20/1153 від 22.03.2017, в звязку з виробничою завантаженістю підприємства. За таких обставин, заперечення відповідача є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та обєктивного зясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім доводам та запереченням позивача та відповідача, надано можливість їх представникам в судовому засіданні обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2018 року становить 1762 гривень.

Відтак, за подання даного позову до сплати підлягав судовий збір у розмірі 6192,87 грн.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6434,46 грн., тобто позивачем внесено судовий збір у більшому розмірі (на 241,59 грн.), ніж підлягав сплаті.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про судовий збір" у випадку внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається виключно за клопотанням особи. На час прийняття рішення такого клопотання не надходило, що не позбавляє позивача права подати зазначене клопотання після прийняття рішення.

Щодо вимог позивача про відшкодування судових витрат, повязаних з розглядом справи у розмірі 6762,08 грн. суд зазначає наступне.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 6762,08 грн. витрат повязаних з явкою представника позивача до Господарського суду Дніпропетровської області для участі в судових засіданнях по справі №904/667/18.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №7 від 21.02.2013 розяснено, що до інших витрат у розумінні статті 44 ГПК (в редакції Господарського процесуального кодексу України до 15.12.2017, яка кореспондується зі ст. 123 Господарського процесуального кодексу України в редакції після 15.12.2017) відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи; витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона, якщо його обовязковість передбачена правилами перевезення на відповідному виді транспорту, та розрахункових документів про їх придбання за всіма видами транспорту, в тому числі на чартерні рейси; рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого працівника, в тому числі бронювання місць у місцях проживання; страхових полісів тощо (відповідно до п.12 р.2 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13.03.98р. №59).

На підтвердження понесених позивачем витрат у розмірі 6762,08 грн., позивач надав до суду: звіти про використання коштів, виданих на відрядження; копії посвідчень про відрядження, копії залізничних квитків (Київ-Дніпро; Дніпро-Київ), копії квитанцій за проживання в м. Дніпро (а.с.164-199 т. 2).

За викладених обставин суд вважає витрати понесені позивачем, у зв'язку з розглядом справи на суму 6762,08 грн. підтвердженими належними доказами, а вимога позивача про стягнення цих витрат з відповідача обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі філії "Центр забезпечення виробництва" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК ЦЕНТР" про стягнення 412 858,33 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК Центр" (49000, м.Дніпро, вул.Жуковського, буд.7/14, ідентифікаційний код 33806480) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" (03049, м.Київ, пр-т Повітрофлотський, 11/15, ідентифікаційний код 40081347) пеню у розмірі 316 179,04 грн. (триста шістнадцять тисяч сто сімдесят девять грн. 04 коп.), судовий збір у сумі 4 742,68 грн. (чотири тисячі сімсот сорок дві грн. 68 коп.) та витрати повязані з розглядом справи у розмірі 6762,08 грн. (шість тисяч сімсот шістдесят дві грн. 08 коп.), про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК ЦЕНТР" пені у розмірі 96 679,29 грн. - відмовити.

Витрати по сплаті судового збору у розмірі 1450,19 грн. покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.09.2018

Суддя ОСОБА_2