ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1505/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Шевченко К.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Приймак А.В. за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: Гончаренко О.В. за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Кипрей" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут "НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ" про стягнення 49225,62грн.

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіпрей" 49225,62грн. у тому числі 38309,55грн. заборгованості по орендній платі, 10916,07грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 06.09.2013р. щодо своєчасної орендної плати.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.07.2018р. відкрито провадження у справі №916/1550/18, ухвалено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство "Державний науково-дослідний інститут "НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ" та призначено справу до розгляду на 21.08.2018р. о 11:20.

15.08.2018р. за вх.суду№16606/18 Державне підприємство "Державний науково-дослідний інститут "НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ" надало до суду пояснення щодо позову.

В судовому засіданні від 21.08.2018р. було оголошено перерву по 11.09.2018р. о 12:30, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.08.2018р. викликано сторін у судове засідання на 11.09.2018р. о 12:30.

Відповідач в засідання суду не з'явився, відзив на позов не надав, своїм правом на захист не скористався.

В судовому засіданні від 11.09.2018р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі №916/1505/18.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи суд встановив:

06.09.2013р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (позивач, Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Кипрей" (відповідач, Орендар) за погодженням з Державним підприємством "Державний науково-дослідний інститут "НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ" (Балансоутримувач) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (далі договір) відповідно до умов якого Орендодавець передав Орендарю у строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення першого поверху будівлі, загальною площею 53,30кв.м., інв.№103002, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. середня, 25 та обліковується на балансі Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут "НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ" (Балансоутримувач), вартість якого згідно звіту про незалежну оцінку станом на 31.03.2013р. складає 239527,00грн.

Відповідно до п.1.2. договору майно передається в оренду під розміщення кафе.

Пунктом 2.1. договору сторони встановили, що Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами договору акту приймання-передачі майна.

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995р. (зі змінами) та п.19 Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна, який затверджено наказом Фонду державного майна України №768 від 16.05.2007р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.06.2011р. за №604/13871 - за базовий місяць _липень 2013р.) без ПДВ - 3592,90грн. Орендна плата за перший місяць оренди - вересень 2013р. визначається шляхом коригування орендної плати, яка зазначена у абзаці 1 цього пункту на індекс інфляції серпня 2013р. та вересня 2013р. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики розрахунку, істотної зміни стану об'єкту оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 12-го числа місяця відповідно до пропорцій розподілу. Одночасно копія платіжного доручення на перерахування орендної плати до державного бюджету 70% надсилається Орендарем Орендодавцеві, а 30% Балансоутримувачу (3.1. - 3.5. договору).

Відповідно до п.3.6. договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному п.3.5. договору співвідношенні відповідно до вимог чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно п. 3.11. договору у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання - передавання включно.

Пунктом 5.3. договору сторони передбачили, що Орендар зобов'язується своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно п.п.10.1., 10.4. договору договір укладено строком на один рік, що діє з 06.09.2013р. по 06.09.2014р. У разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця та у разі належного виконання Орендарем умов договору, договір вважається продовженим на той самий строк та на самих умовах, які були передбачені договором та чинним законодавством за умови відсутності заперечень органу уповноваженому управляти об'єктом оренди, наданих Орендодавцю у встановлений законодавством термін.

Позивач вказує, що 06.09.2013р., на виконання умов договору, між сторонами був підписаний акт приймання-передачі державного нерухомого майна, що обліковується на балансі Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут "НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ".

Як зазначає позивач, під час дії договору між сторонами були укладені договори про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, а саме 26.11.2014р. сторони уклали договорі про внесення змін за яким продовжили термін дії договору оренди до 06.09.2015р., 30.06.2016р. сторони уклали договорі про внесення змін за яким продовжили термін дії договору оренди до 06.09.2016р.

Позивач зазначає, що 18.10.2017р. між сторонами був підписаний акт приймання-передачі за яким Орендар повернув Орендодавцю об'єкт оренди.

Як вказує позивач, 12.07.2017р. за №11-05-03380 та 05.03.2018р. за №11- 06-00968 звертався до відповідача з претензією про сплату заборгованості з орендної плати, пені та розірвання договору оренди, однак відповіді на претензії від відповідача на адресу регіонального відділення не надходили, порушуючи умови вищевказаного договору, відповідач і до теперішнього часу сплати заборгованості з орендної плати та пені не здійснив, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 38309,55грн. заборгованості по орендній платі, 10916,07грн. пені.

ДП "Державний науково-дослідний інститут "НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ" в своїх поясненнях зазначає, що у відповідача перед Балансоутримувачем також існувала заборгованість, у зв'язку з чим ДП "Державний науково-дослідний інститут "НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кипрей" заборгованості зокрема за договором оренди від 06.09.2013р., рішенням Господарського суду Одеської області від 07.08.2018р. по справі №916/997/18 позовні вимоги задоволено частково зокрема стягнуто з ТОВ "Кипрей" 24823,20 грн. заборгованості з орендної плати.

Враховуючи викладене, ДП "Державний науково-дослідний інститут "НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ" підтримує позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

З матеріалів справи вбачається, що 06.09.2013р. між позивачем та відповідачем за погодженням з ДП "Державний науково-дослідний інститут "НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ" (Балансоутримувач) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (далі договір) відповідно до умов якого позивач передав відповідачу у строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення першого поверху будівлі, загальною площею 53,30кв.м., інв.№103002, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. середня, 25 та обліковується на балансі Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут "НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ" (Балансоутримувач), вартість якого згідно звіту про незалежну оцінку станом на 31.03.2013р. складає 239527,00грн.

Як свідчать матеріали справи, укладений між сторонами договір, за своєю правовою природою відноситься до договорів найму, різновидом якого є оренда. Приймаючи до уваги, що майно, яке виступає предметом договору, належить до комунальної власності, до спірних правовідносин застосовуються також норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ст.ст. 10,18, 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", істотною умовою договору оренди, зокрема, є орендна плата. Орендар зобов'язаний сплачувати орендну плату своєчасно та в повному обсязі. Орендар вносить орендну плату за договором незалежно від наслідків господарської діяльності.

Згідно зі ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що відповідач звільнив орендоване приміщення 18.10.2017р., що підтверджується актом приймання-передачі за яким відповідач повернув позивачу об'єкт оренди.

Судом встановлено, що на момент виселення відповідача з орендованого приміщення, у нього існувала заборгованість перед Балансоутримувачем за договором оренди від 06.09.2013р. у сумі 24823,20грн., яка була стягнута за рішенням Господарського суду Одеської області від 07.08.2018р. по справі №916/997/18.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи станом на день розгляду справи у відповідача перед позивачем існує заборгованість за договором оренди від 06.09.2013р. зі сплати орендної плати у сумі 38309,55грн. за період з лютого по жовтень 2017р.

Враховуючи, що станом на день розгляду справи відповідач заборгованість з орендної плати перед позивачем у сумі 38309,55грн. за період з лютого 2017р. по жовтень 2017р. не сплатив та документів спростовуючих позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з орендної плати не надав, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати у сумі 38309,55грн. за період з лютого 2017р. по жовтень 2017р., обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідача пені у сумі 10916,07грн. за період з 12.01.2017р. по 25.06.2018р. слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За приписами ст. 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п.4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник зобов'язаний передати кредитору у випадку порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати одного року. З огляду на правову природу пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Згідно з п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (з наступними змінами і доповненнями) огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 10916,07грн. за період з 12.01.2017р. по 25.06.2018р.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 25.07.2018р. таким чином відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність до вимог про стягнення пені обчислюється з 25.07.2017р. натомість позивачем здійснений розрахунок пені з 12.01.2017р. з порушенням вимог ст. 258 Цивільного кодексу України.

Суд, здійснивши власний розрахунок пені з урахуванням вимог ст. 258 Цивільного кодексу України зазначає, що стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 4404,55грн. за період з 25.07.2017р. по 25.01.2018р.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у сумі 6511,52грн. задоволенню не підлягають у зв'язку із спливом позовної давності.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України про стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Кипрей" заборгованості за договором оренди від 06.09.2013р. підлягають частковому задоволенню у сумі 42714,10грн. у тому числі 38309,55грн. заборгованості з орендної плати, 4404,55грн. пені.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача та відповідача пропорційно задоволеним вимогам згідно ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Регіонального відділення Фонду державного майна України до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Кипрей" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут "НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ" про стягнення 49225,62грн. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кипрей" (65091, м. Одеса, вул. Середня, 25, ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України (65012, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 15, ) 38309/тридцять вісім тисяч триста дев'ять/грн. 55коп. заборгованості з орендної плати, 4404/чотири тисячі чотириста чотири/грн. 55коп. пені, 1528/одна тисяча п'ятсот двадцять вісім/грн. 92коп. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

3. У задоволені позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Кипрей" про стягнення 6638,71грн. пені - відмовити.

4. Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 233,08грн. покласти на позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України.

Повне рішення складено 17 вересня 2018р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова