РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

11 вересня 2018 року Справа № 924/1284/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Маціщук А.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Хмельницької області

на рішення господарського суду Хмельницької області від 19.03.2018р.

(ухвалене о 17:38 год., у м. Хмельницькому, повний текст складено 22.03.2018р.)

у справі № 924/1284/17 (суддя Гладюк Ю. В.)

за позовом заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Міністерство екології та природних ресурсів України

до відповідачів:

1. Національного природного парку "Подільські товтри"

2. Фізичної особи - підприємця Дукаєва Хусейна Саідовича

про визнання недійсним договору про рекреаційну діяльність №СТ1416 від 01.09.2010р.; зобов'язання ФОП Дукаєва Хусейна Саідовича привести у попередній стан лісові ділянки в кварталі 56 виділу 20 Староушицького природоохоронного науково-дослідного відділення НПП "Подільські Товтри" на території Колодіївської сільської ради Кам'янець-Подільського району шляхом звільнення їх від розміщених автопричепів, демонтажу пірса та дерев'яного будинку

за участю представників сторін:

прокурор - Лис Н.В.;

від Міністерства екології та природних ресурсів України - не з'явився;

від відповідача Національного природного парку "Подільські товтри" - не з'явився;

від відповідача Фізичної особи - підприємця Дукаєва Хусейна Саідовича - Шишкін С.В.

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Міністерства екології та природних ресурсів України звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним Договір про рекреаційну діяльність №СТ1416 від 01.09.2010р. (із врахуванням додаткової угоди до нього від 15.02.2017р.), посилаючись на ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України, а також просить суд зобов'язати ФОП Дукаєва Хусейна Саідовича привести у попередній стан лісові ділянки в кварталі 56 виділу 20 Староушицького природоохоронного науково-дослідного відділення НПП „Подільські Товтри" на території Колодіївської сільської ради Кам'янець-Подільського району шляхом звільнення їх від розміщених автопричепів, демонтажу пірса та дерев'яного будинку, що зафіксовано актами перевірки природоохоронного законодавства.

В обґрунтування позову прокурор стверджує, що згідно спірного договору надана ФОП Дукаєву Хусейну Саідовичу для рекреації земельна ділянка є лісовою ділянкою природно-заповідного фонду, яка повинна надаватись у користування для будь-яких потреб, у т.ч. рекреаційних, відповідно до вимог Лісового кодексу України. Зазначає, що в порушення вимог ст.18 Лісового кодексу України земельну ділянку надано для здійснення рекреаційної діяльності без рішення відповідного органу виконавчої влади та погодження.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 19.03.2018 р. було відмовлено в позові заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Міністерство екології та природних ресурсів України до Національного природного парку „Подільські товтри", Фізичної особи - підприємця Дукаєва Хусейна Саідовича, про визнання недійсним договору про рекреаційну діяльність №СТ1416 від 01.09.2010р.

При винесені рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 01.09.2010 р. між Національним природним парком "Подільські Товтри" та ФОП Дукаєвим Хусейном Саідовичем було укладено Договір про рекреаційну діяльність №СТ1416, за умовами якої Національний природний парк "Подільські Товтри" дозволяє ФОП Дукаєву Х. С. проводити рекреаційну діяльність, яка пов'язана із наданням усіх видів рекреаційних послуг в лісовому масиві Староушицького природоохоронного науково-дослідного відділення (квартали 14, 15, 16) на площі 216 га у зоні регульованої рекреації НПП "Подільські Товтри" та спрямована на відновлення розумових, духовних і фізичних сил людини шляхом загальнооздоровчого і культурно-пізнавального відпочинку, туризму, санаторно-курортного лікування, любительського та спортивного рибальства, полювання тощо.

В подальшому, 15.02.2017р. між сторонами підписано Додатковий договір (угода) до Договору про рекреаційну діяльність №СТ1416 від 01.09.2010р., відповідно до якої внесено зміни, а саме:

- абзац 1 пункт 1.1. в порядку та на умовах, визначених цим договором, сторона-1 домовились зі стороною-2 про організацію здійснення, та надає дозвіл на проведення рекреаційної діяльності, яка пов'язана з наданням усіх видів рекреаційних послуг в Староушицькому природоохоронному науково-дослідному відділенні у кварталах № 55, 56, 57, на території природно-заповідного фонду площею 20 га.

У зоні регульованої рекреації - в її межах проводяться короткостроковий відпочинок та оздоровлення населення, огляд особливо мальовничих і пам'ятних місць; у цій зоні дозволяється влаштування та відповідне обладнання туристських маршрутів і екологічних стежок; тут забороняються рубки лісу головного користування, промислове рибальство й промислове добування мисливських тварин, інша діяльність, яка може негативно вплинути на стан природних комплексів та об'єктів заповідної зони.

- розділ IV "зобов'язання сторони-2" пункт 4.5 викласти в такій редакції: "від 01.03.2017 року щорічно вносить за відвідування облаштованого місця відпочинку рекреаційної зони на рахунок адміністрації кошти на природоохоронні заходи в розмірі вартості не менше ніж за 1500 одноденних відпочинків (відвідувань) в рік, з приміткою „за послуги які надавались при відвідуванні облаштованої рекреаційної зони".

Суд першої інстанції не погодився з доводами прокурора, що оспорюваний договір порушує вимоги Лісового кодексу щодо порядку передачі в користування лісу, оскільки предмет Договору про рекреаційну діяльність №СТ1416 від 01.09.2010 р. (із врахуванням додаткової угоди до нього від 15.02.2017р.) не містить домовленості сторін про передачу в користування лісових ділянок. Не було такої передачі і фактично під час виконання спірного договору. Між сторонами не підписувались будь-які акти щодо передачі в користування лісових чи земельних ділянок.

Також судом було зазначено, що доводи прокурора щодо неналежного виконання ФОП Дукаєвим Хусейном Саідовичем спірного договору не є підставою для визнання договору недійсним в цілому, оскільки допущені під час виконання договору порушення умов договору можуть бути підставою для його розірвання і не дають підстав стверджувати недійсність договору.

Проаналізувавши умови оспорюваного Договору, суд першої інстанції прийшов до висновку, що він відповідає вимогам чинного законодавства, відтак правові підстави для визнання договору недійсним із врахуванням вимог ст. 228 ЦК України, в матеріалах справи відсутні та відповідними доказами не підтверджені.

В позовній вимозі щодо зобов'язання ФОП Дукаєва Хусейна Саідовича привести ділянки у попередній стан шляхом звільнення їх від розміщених автопричепів, демонтажу пірса та дерев'яного будинку, було відмовлено, оскільки така вимога може бути задоволена судом лише за наслідками визнання правочину недійсним з метою повернення сторін в попередній стан.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції було ухвалено рішення про відмову в позові.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, заступник прокурора Хмельницької області звернувся з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Хмельницької області від 19.03.2018р. у справі № 924/1284/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позов.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує наступне.

Підставою для звернення до суду з позовом слугувало те, що Національним природним парком "Подільські Товтри" як постійним землекористувачем, в порушення ст. 18 Лісового кодексу України, укладено спірну угоду за відсутності рішення та відповідного погодження компетентного органу влади.

Суд дійшов помилкового висновку про те, що предмет спірної угоди не містить домовленості щодо передачі в користування лісових ділянок, та при здійсненні рекреаційної діяльності лісові ділянки не використовувались.

Відповідно до аркушів 38-45 таксаційного опису, відомостей поквартальних підсумків проекту організації та розвитку лісового господарства Староушицького природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Подільські Товтри» Хмельницької області Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, квартали №55, 56, 57 відносяться до зони регульованої рекреації та містять на своїй території лісові культури.

Відповідно до ст. ст. 18, 100 Лісового кодексу України передбачено, що довгострокове тимчасове користування лісами державної та комунальної власності, у тому числі в межах об'єктів природно-заповідного фонду, здійснюється без вилучення земельних ділянок у постійних користувачів лісами на підставі рішення відповідних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з :стінними користувачами лісами та органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства.

Тобто, лише прийняття відповідного рішення про надання лісової ділянки у користування може бути, у подальшому підставою для укладення, згідно закону, договору на здійснення рекреаційної діяльності.

Водночас, як підтверджується матеріалами справи та фактично не заперечується сторонами, будь-яких рішень відповідного органу виконавчої влади щодо передачі в користування ФОП Дукаєву Х.С. лісових ділянок не приймалось.

Умови угоди передбачають здійснення рекреаційної діяльності на спірній лісовій ділянці. Зокрема спірною угодою передбачено можливість здійснення будівництва промислових, господарських і житлових об'єктів, не пов'язаних з діяльністю Парку на території зони регульованої рекреації, тобто діяльність пов'язана із проведенням робіт що можуть негативно вплинути на стан природних комплексів та об'єктів, або зменшити природну екологічну чи рекреаційну цінність території Парку.

Враховуючи викладене, судом при винесенні рішення невірно застосовано норми матеріального права, а саме Законів України "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про природно-заповідний фонд України" та Лісового кодексу України, якими визначено порядок надання в користування, у тому числі для здійснення рекреаційної діяльності, лісових ділянок, які розташовані на землях природно-заповідного фонду.

Судом залишено поза увагою та не надано належної оцінки невідповідності умов договору вимогам ст. 63 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. 21 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", п.4.3.2. Положення про НПП "Подільські Товтри", затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 26.01.2005 р. №45 (у редакції наказу Мінприроди 15.08.2013 р. №352), якими передбачено режими щодо охорони та використання територій національних природних парків.

Також, судом безпідставно не взято до уваги акти перевірок дотримання природоохоронного законодавства, які складені Державною екологічною інспекцією у Хмельницькій області за наслідками перевірки НПП "Подільські Товтри". Вказані перевірки проводились уповноваженим контролюючим органом, який в межах чинного законодавства здійснив перевірку в діяльності НПП "Подільські Товтри" та виявив відповідні порушення, а НПП "Подільські Товтри" в свою чергу є першим відповідачем по вказаній справі.

Враховуючи вищевикладене, заступник прокурора Хмельницької області вважає, що вищевказане судове рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Від позивача - Міністерство екології та природних ресурсів України надійшов відзив на апеляційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області, відповідно до якого просить апеляційну скаргу задоволити, з наступних підстав.

За приписами ст. ст. 43, 44, 46 ЗК України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об'єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об'єктів природно-заповідного фонду. До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об'єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об'єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва). Порядок використання земель іншого природоохоронного призначення визначається законом.

Відповідно до ст. ст. 20, 21 Закону України "Про природно-заповідний фонд" національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об'єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність. На території національних природних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об'єктів, їх особливостей встановлюється диференційований режим щодо їх охорони, відтворення та використання згідно з функціональним зонуванням.

Посилаючись на п. п. 1.1, 1.3, 1.4, 4.3.3, 8.1 Положення про Національний природний парк "Подільські Товтри" та ст. 62 Закону України "Про природно-заповідний фонд", зазначає про порушення природоохоронного законодавства відповідачами.

За наведеного вище, позивач просить апеляційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області на рішення господарського суду Хмельницької області від 19.03.2018р. у справі № 924/1284/17 задовольнити повністю.

Від відповідача - Фізичної особи - підприємця Дукаєва Хусейна Саідовича надійшов відзив на апеляційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги - відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує на таке:

- предметом спірного Договору є надання ФОП Дукаєвим Х.С. рекреаційних послуг, а не передача в постійне чи тимчасове користування земельних ділянок;

- пунктом 1.1. Положення про рекреаційну діяльність у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду України рекреаційна діяльність - діяльність, спрямована на відновлення розумових, духовних і фізичних сил людини шляхом загальнооздоровчого і культурно-пізнавального відпочинку, туризму, санаторно-курортного лікування, любительського та спортивного рибальства, полювання тощо;

- згідно з п. 8.2 Положення про НПП "Подільські Товтри" основним напрямком провадження рекреаційної діяльності на території парку є, зокрема, створення умов для організованого та ефективного туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони природних комплексів та об'єктів, забезпечення попиту рекреантів на загальнооздоровчий, культурно-пізнавальний відпочинок, туризм, любительське та спортивне рибальство, тощо;

- статтею 21 Закону України "Про природно-заповідний фонд" зона регульованої рекреації - в її межах проводяться короткостроковий відпочинок та оздоровлення населення, огляд особливо мальовничих і пам'ятних місць; у цій зоні дозволяється влаштування та відповідне обладнання туристських маршрутів і екологічних стежок; тут забороняються рубки лісу головного користування, промислове рибальство, мисливство, інша діяльність, яка може негативно вплинути на стан природних комплексів та об'єктів заповідної зони.

За наведеного вище, ФОП Дукаєв Х.С. вказує, що п. 1.1. спірного Договору не суперечить чинному законодавству.

Зазначає, що прокурором не надано доказів, котрі свідчать про порушення відповідачами законодавства під час укладання спірного Договору, зокрема ст. 203, ст. 215, ч. 1 ст. 228 ЦК України на котрі позивач посилається в позові.

Враховуючи вищевказане, ФОП Дукаєв Х.С. просить залишити рішення господарського суду Хмельницької області від 19.03.2018р. у справі № 924/1284/17 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач - Національний природний парк "Подільські Товтри" не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судових засіданнях Рівненського апеляційного господарського суду прокурори підтримували доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим просить рішення господарського суду Хмельницької області від 19.03.2018р. у справі № 924/1284/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позов.

Представник ФОП Дукаєва Х.С. в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду 11.09.2018 р. заявив, що з доводами апелянта не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Міністерство екології та природних ресурсів України та Національний природний парк "Подільські товтри" не забезпечили явку своїх уповноважених представників в судові засідання Рівненського апеляційного господарського суду.

Враховуючи приписи ст. ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що позивач та відповідач були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення, направлені позивачу та відповідачу (т. 2, а. с. 133, 137), а також те, що явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе завершувати розгляд апеляційної скарги за відсутності Міністерства екології та природних ресурсів України та Національного природного парку "Подільські товтри".

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 26.01.2005 р. №46 затверджено Положення про Національний природний парк "Подільські Товтри" (далі - Положення), до якого внесені зміни та доповнення наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 15.08.2013р. №353 (викладеного в новій редакції) та наказом Міністерства екології та природних ресурсів від 28.07.2015р. №280 (т. 1, а. с. 2232 ).

Згідно з п. 1.1 Положення Національний природний парк "Подільські Товтри" створений відповідно до Указу Президента України від 27.06.1996р. №474/96 "Про створення національного природного парку "Подільські Товтри", є об'єктом природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.

Пунктами 1.6, 2.1 Положення передбачено, що загальна площа парку становить 261316 га землі, у т. ч. 4453,06 га земель, що надаються у постійне користування Парку та 256862,994 га земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів. Парк створений з метою збереження, відтворення та раціонального використання природних ландшафтів Поділля з унікальними історико-культурними комплексами, що мають важливе природоохоронне, наукове, освітнє, естетичне, рекреаційне та оздоровче значення.

Відповідно до п.3.4 Положення для забезпечення виконання основних завдань та проведення природоохоронних заходів, науково-дослідних, господарських робіт на території парку, адміністрація має право, зокрема, надавати в установленому порядку платні послуги згідно із законодавством.

Згідно з п. 4.3. Положення на території парку відповідно до природоохоронного законодавства виділяють такі зони:

- заповідна;

- регульованої рекреації;

- стаціонарної рекреації;

- господарська.

Пунктами 4.3.2, 4.3.3 Положення передбачено, що зона регульованої рекреації - в її межах проводяться короткостроковий відпочинок та оздоровлення населення, огляд особливо мальовничих та пам'ятних місць. Зона стаціонарної рекреації - призначена для розміщення готелів, мотелів, кемпінгів, інших об'єктів обслуговування відвідувачів парку.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2007 року №681 Національному природному парку "Подільські Товтри" 06.05.2003 р. видано Державний акт на право постійного користування відповідною земельною ділянкою.

01 вересня 2010 року між Національним природним парком "Подільські Товтри" (Сторона 1) та ФОП Дукаєвим Хусейном Саідовичем (Сторона 2) було укладено Договір про рекреаційну діяльність №СТ1416 (далі - Договір) (т. 1, а. с. 33-35).

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Сторона 1 домовилась із Стороною -2 про організацію на надає дозвіл на проведення рекреаційної діяльності, яка пов'язана із наданням усіх видів рекреаційних послуг в лісовому масиві Староушицького природоохоронного науково-дослідного відділення (квартали 14, 15, 16) на площі 216 га у зоні регульованої рекреації НПП "Подільські Товтри" та спрямована на відновлення розумових, духовних і фізичних сил людини шляхом загальнооздоровчого і культурно-пізнавального відпочинку, туризму, санаторно-курортного лікування, любительського та спортивного рибальства, полювання тощо. У зоні регульованої рекреації може бути передбачене здійснення спортивного рибальства та мисливства, огляд особливо мальовничих і пам'ятних місць, улаштування та відповідне обладнання туристичних маршрутів і екологічних стежок. Зона регульованої рекреації - в її межах проводяться короткостроковий відпочинок та оздоровлення населення, огляд особливо мальовничих пам'ятних місць; у цій зоні дозволяється влаштування та обладнання туристських маршрутів і екологічних стежок, забороняється рубка лісу, промислове рибальство, мисливство, інша діяльність, яка може негативно вплинути на стан природних комплексів та об'єктів заповідної зони

Стороні 2 дозволяється влаштовувати причали (при наявності погодження компетентного органу), встановлювати тимчасові, некапітальні споруди з метою організації відпочинку, ночівлі, прокату спорядження, споживання їжі, продажу продуктів.

Відповідно до п. 1.2 Договору Сторона 1 дозволяє одночасно перебувати не більше 1,62 людини на га (при цьому у пункті 5.17 ДБН 360-92* передбачено в зоні регульованої рекреації можливість концентрації на береговій смузі до 4 чол. в день на 1 погонний метр берегової смуги). Розмір ліміту на рекреаційне навантаження території щорічно встановлюється Міністерством охорони навколишнього середовища України.

Згідно із п. 1.3. Договору на виконання Постанови КМ України від 28 грудня 2000 р. №1913 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватись бюджетними установами природно-заповідного фонду" (в редакції постанови КМ України від 02.06.2003р. №827) на території НПП "Подільські Товтри" за відвідування рекреаційних зон введено плату, розмір плати щорічно затверджується наказом НПП "Подільські Товтри", при зміни вартості відвідування рекреаційних зон Сторона 1 повідомляє Сторону 2 у тижневий термін.

Відповідно до п.7.1 Договору цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до 31 січня 2059 року.

В подальшому, 15 лютого 2017 року між відповідачами було підписано Додатковий договір (угоду) (т. 1, а. с. 37) до Договору про рекреаційну діяльність №СТ1416 від 01.09.2010р., котрою сторони внесли зміни до Договору, зокрема:

- абзац 1 пункт 1.1. в порядку та на умовах, визначених цим договором, сторона-1 домовились зі стороною-2 про організацію здійснення, та надає дозвіл на проведення рекреаційної діяльності, яка пов'язана з наданням усіх видів рекреаційних послуг в Староушицькому природоохоронному науково-дослідному відділенні у кварталах № 55, 56, 57, на території природно-заповідного фонду площею 20 га .

У зоні регульованої рекреації - в її межах проводяться короткостроковий відпочинок та оздоровлення населення, огляд особливо мальовничих і пам'ятних місць; у цій зоні дозволяється влаштування та відповідне обладнання туристських маршрутів і екологічних стежок; тут забороняються рубки лісу головного користування, промислове рибальство й промислове добування мисливських тварин, інша діяльність, яка може негативно вплинути на стан природних комплексів та об'єктів заповідної зони.

- розділ IV "зобов'язання сторони-2" пункт 4.5 викласти в такій редакції: "від 01.03.2017 року щорічно вносить за відвідування облаштованого місця відпочинку рекреаційної зони на рахунок адміністрації кошти на природоохоронні заходи в розмірі вартості не менше ніж за 1500 одноденних відпочинків (відвідувань) в рік, з приміткою "за послуги які надавались при відвідуванні облаштованої рекреаційної зони".

Листом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 19.01.2018р. за вих.№31-22-0.17-20/119-18 повідомлено, що землі, які перебувають у постійному користуванні НПП "Подільські Товтри" віднесено до категорії земель - землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення (т. 1, а. с. 155).

Також, матеріали справи містять Таксаційний опис (Проект організації та розвитку лісового господарства природоохоронного науково-дослідного відділення НПП "Подільські Товтри" за 2009 рік із відомостями поквартальних підсумків, відповідно до аркушів 38-47 квартали 55, 56, 57 віднесено до зони регульованої рекреації (т. 1, а. с. 47-57).

В матеріалах справи наявна карта - схема функціонального зонування території Національного природного парку "Подільські Товтри".

Окрім того, матеріали справи містять Акт № 104/03 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними речовинами, Акт № 405/01 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними речовинами, Акт № 405/03 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму територій та об'єктів природно-заповідного фонду (т. 1, а. с. 68 - 117).

Прокурор посилаючись на те, що Договір на рекреаційну діяльність № СТ1416 від 01.09.2010 р. укладений всупереч цивільного законодавства та суперечить інтересам держави, суспільства, а його виконання призведе до завдання шкоди об'єкту природно-заповітного фонду, звернувся з позовом про визнання його недійсним.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Матеріалами справи стверджується, що 01.09.2010 р. НПП "Подільські Товтри" та ФОП Дукаєв Х.С. уклали Договір про рекреаційну діяльність № СТ1416 (зі змінами внесеними Додатковим договором (угодою)) згідно якого НПП "Подільські Товтри" дозволяє ФОП Дукаєву Х.С. проводити рекреаційну, яка пов'язана з наданням усіх видів рекреаційних послуг в Староушицькому природоохоронному науково-дослідному відділенні у кварталах № 55, 56, 57, на території природно-заповідного фонду площею 20 га.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до приписів статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. У розумінні приписів наведеної норми недійсність правочину може наступати лише за певні порушення закону. За ступенем недійсності правочину всі правочини поділяються на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення, тобто нікчемні, та відносно недійсні (оспорювані), які можуть бути визнані недійсними, але за певних умов. Нікчемним (абсолютно недійсним) є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Оспорюваними є правочини, які Цивільний кодекс України не визнає в імперативній формі недійсними, а лише допускає можливість визнання їх недійсними в судовому порядку за вимогою однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи.

Частиною 1 ст. 207 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання, яке не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади, визнано судом недійсним повністю або в частині.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про недійсність Договору на рекреаційну діяльність від 01.09.2010р. №СТ14163, прокурор, зокрема, покликається на те, що останній порушує вимоги природоохоронного законодавства, а його виконання може призвести до заподіяння шкоди об'єкту природно-заповідного фонду НПП "Подільські Товтри". При цьому, прокурор стверджує, що у користування Фізичній особі - підприємцю Дукаєву Хусейну Саідовичу передавалась земельна ділянка, яку фактично віднесено до земель лісового фонду, та за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади та погодження, що є порушенням ст.18 Лісового кодексу України.

Однак, колегія суддів не погоджується із такими твердженнями скаржника, виходячи з наступного.

Як вказувалося вище, що 01.09.2010 р. НПП "Подільські Товтри" та ФОП Дукаєв Х.С. уклали Договір про рекреаційну діяльність № СТ1416 (зі змінами внесеними Додатковим договором (угодою)) згідно якого НПП "Подільські Товтри" дозволяє ФОП Дукаєву Х.С. проводити рекреаційну, яка пов'язана з наданням усіх видів рекреаційних послуг в Староушицькому природоохоронному науково-дослідному відділенні у кварталах № 55, 56, 57, на території природно-заповідного фонду площею 20 га.

Відповідно до ч. ч. 1-3, ст. 18 Лісового кодексу України об'єктом тимчасового користування можуть бути всі ліси, що перебувають у державній, комунальній або приватній власності. Тимчасове користування лісами може бути: довгостроковим - терміном від одного до п'ятдесяти років і короткостроковим - терміном до одного року. Довгострокове тимчасове користування лісами - засноване на договорі строкове платне використання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, проведення науково-дослідних робіт.

За приписами статей 43, 44 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об'єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об'єктів природно-заповідного фонду. До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об'єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об'єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва).

Частиною 2 ст. 46 ЗК України порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.

Відповідно до преамбулу Закону України "Про природно-заповідний фонд України" цей Закон визначає правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об'єктів.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об'єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність.

Отже, з аналізу положень Земельного кодексу України, Лісового кодексу України, Закону України "Про природно-заповідний фонд України" не передбачено, що у разі укладання договору на рекреаційну діяльність, його сторонам слід також укладати договір оренди.

Листом від 24.01.2018р. № 01-03/439 Департамент агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Хмельницької обласної державної адміністрації повідомив, що у нього відсутні повноваження щодо розпорядження землями НПП "Подільські Товтри", яким останній володіє згідно Державного акту на право постійного користування. Також зазначено, що земельні ділянки, які перебувають у користуванні громадян передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права користування ними в порядку, визначеному законом (т. 1, а. с. 195-196).

Колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що умовами Договору про рекреаційну діяльність № СТ1416 від 01.09.2010р. із змінами, внесеними Додатковим договором (угодою) від 15.02.2017р. не передбачено передачу в користування ФОП Дукаєву Х.С. лісових ділянок, матеріалами справи не підтверджується факт такої передачі між відповідачами в процесі виконання Договору.

Вищевикладеними обставинами та нормами закону, спростовується твердження прокурора про те, що оспорюваний Договір всупереч вимогам законодавства укладена без рішення відповідного територіального органу виконавчої влади з питань лісового господарства.

Як зазначалося вище, наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 26.01.2005р. №46 затверджено Положення про Національний природний парк "Подільські Товтри", до якого в подальшому вносилися зміни та доповнення наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 15.08.2013р. №353 (викладеного в новій редакції) та наказом Міністерства екології та природних ресурсів від 28.07.2015р. №280.

Згідно п. 1.1 Положення про Національний природний парк "Подільські Товтри" створений відповідно до Указу Президента України від 27.06.1996р. №474/96 "Про створення національного природного парку "Подільські Товтри", є об'єктом природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.

Відповідно до п. 2.1 Положення парк створений з метою збереження, відтворення та раціонального використання природних ландшафтів Поділля з унікальними історико-культурними комплексами, що мають важливе природоохоронне, наукове, освітнє, естетичне, рекреаційне та оздоровче значення.

Частиною 4 ст. 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" встановлено, що межі територій та об'єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 63 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" рекреаційними зонами є ділянки суші і водного простору, призначені для організованого масового відпочинку населення та туризму.

На території рекреаційних зон забороняються:

а) господарська та інша діяльність, що негативно впливає на навколишнє природне середовище або може перешкодити використанню їх за цільовим призначенням;

б) зміни природного ландшафту та проведення інших дій, що суперечать використанню цих зон за прямим призначенням.

Пунктом 8.1 Положення про НПП "Подільські Товтри" передбачено, що рекреаційна діяльність на території парку здійснюється відповідно до Положення про рекреаційну діяльність у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду України, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 22.06.2009 р. №330.

Відповідно до п. 1.1 Положення про рекреаційну діяльність у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду України рекреаційна діяльність - діяльність, спрямована на відновлення розумових, духовних і фізичних сил людини шляхом загальнооздоровчого і культурно-пізнавального відпочинку, туризму, санаторно-курортного лікування, любительського та спортивного рибальства, полювання тощо.

Згідно п. 8.2 Положення про НПП "Подільські Товтри" основним напрямком провадження рекреаційної діяльності на території парку є, зокрема, створення умов для організованого та ефективного туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони природних комплексів та об'єктів, забезпечення попиту рекреантів на загальнооздоровчий, культурно-пізнавальний відпочинок, туризм, любительське та спортивне рибальство, тощо.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" на території національних природних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об'єктів, їх особливостей встановлюється диференційований режим щодо їх охорони, відтворення та використання згідно з функціональним зонуванням, зокрема: зона регульованої рекреації - в її межах проводяться короткостроковий відпочинок та оздоровлення населення, огляд особливо мальовничих і пам'ятних місць; у цій зоні дозволяється влаштування та відповідне обладнання туристських маршрутів і екологічних стежок; тут забороняються рубки лісу головного користування, промислове рибальство, мисливство, інша діяльність, яка може негативно вплинути на стан природних комплексів та об'єктів заповідної зони.

Як вказувалося вище п. 1.1. Договору дозволено ФОП Дукаєву Х.С. проводити рекреаційну діяльність на території природно-заповідного фонду площею 20 га. в Староушицькому природоохоронному науково-дослідному відділенні у кварталах № 55, 56, 57, котрі як було встановлено судом відносяться до зони регульованої рекреації.

В той же час, п. 1.1. Договору забороняється рубка лісу головного користування, промислове рибальство, мисливство та інша діяльність, яка може негативно вплинути на стан природних комплексів та об'єктів заповідної зони.

Тобто, умовами Договору не передбаченого порушення норм природоохоронного законодавства в частині проведення діяльності, яка заборонена на даній території, а навпаки забороняється діяльність котра, може нанести шкоду навколишньому середовищу.

Вказаним спростовується твердження прокуратури про те, що виконання Договору призведе до завдання шкоди об'єкту природно-заповітного фонду.

Крім того, обґрунтовуючи доводи позовної заяви, прокурор також покликається на розміщення ФОП Дукаєвим Х.С. на території НПП "Подільські Товтри" автомобільних причепів, тимчасових споруд, садового будинку.

Відповідно до п. 4.3.2 Положення про НПП "Подільські Товтри" в межах зони регульованої рекреації проводиться короткостроковий відпочинок та оздоровлення населення, огляд особливо мальовничих і пам'ятних місць.

Судом відзначається, що Положенням про НПП "Подільські Товтри" не заборонено розміщення в зоні регульованої рекреації автомобільних причепів, тимчасових споруд, садових будинків.

Також, п. 1.1. Договору передбачено, що ФОП Дукаєву Х.С. дозволяється влаштовувати причали, встановлювати тимчасові, некапітальні споруди з метою організації відпочинку, ночівлі, прокату спорядження, споживання їжі, продажу продуктів, напоїв.

Суд констатує, що прокурором не обґрунтовано, яким чином встановлення столиків, лав для відпочинку, автомобільних причепів, тимчасових споруд, садового будинку, пірсу призвело чи може призвести до завдання шкоди об'єкту природно-заповідного фонду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що укладення угоди про рекреаційну діяльність узгоджується, як з чинним законодавством, так із Положенням про Національний природний парк "Подільські Товтри".

Окрім того, прокурор у позовній заяві посилається на акти перевірок дотримання природоохоронного законодавства за наслідками перевірки НПП "Подільські Товтри", як докази порушення умов Договору (т. 1, а. с. 68 - 117).

В той же час, в процесі перевірок, за наслідками котрих були складені Акти № 104/03, Акт № 405/01, Акт № 405/03 здійснювали перевірку діяльності НПП "Подільські Товтри", а не ФОП Дукаєва Х.С, під час перевірок не був присутній ФОП Дукаєв Х.С. особисто чи його уповноважений представник, у зв'язку із чим результати вказаних перевірок не можуть братись до уваги, як такі, що підтверджують порушення договору чи закону ФОП Дукаєвим Х.С. .

Доводи прокурора щодо неналежного виконання ФОП Дукаєвим Х.С. спірного Договору не є підставою для визнання договору недійсним в цілому, оскільки допущені під час виконання договору порушення умов договору, у разі їх встановлення, можуть бути підставою для його розірвання і не дають підстав стверджувати про недійсність Договору.

Також, матеріали справи містять лист Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області № 4195/03 від 28.09.2017р., відповідно до якої Державна екологічна інспекція у Хмельницькій області просить вжити заходів саме щодо розірвання в судовому порядку договорів (угод) про рекреаційну діяльність, а не визнання її недійсною (т. 1, а. с. 62-67).

Колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що вирішуючи спори про визнання правочину (господарського договору) недійсним, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання такого правочину (господарського договору) недійсним на момент його вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Пунктами 2.1, 2.2 постанови Пленуму ВГС України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" передбачено, що за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Отже, підставою для звернення до суду є саме порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів юридичної особи.

Виходячи із правової природи оскаржуваної угоди, судом встановлено, що остання відповідає вимогам чинного законодавства, угодою не порушуються права і охоронювані законом інтереси позивача та держави, відтак правові підстави для визнання угоди недійсною в матеріалах справи відсутні та відповідними доказами не підтверджені.

Також, при зверненні до суду прокурор з посиланням на приписи ст. 228 ЦК України, прокурор вказує, що оспорюваний Договір порушує публічний порядок.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 р. №9 перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

В той же час, прокурором при звернені до суду не було доведено факту порушення публічного порядку відповідачами при укладанні Договору, який за своєю суттю не є нікчемним, а носить характер оспорюваного, недійсність якого повинна бути встановлена тільки в судовому порядку.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів констатує, що позовна вимога про визнання недійсним Договору № СТ1416 від 01.09.2010 р. про рекреаційну діяльність між НПП "Подільські Товтри" та ФОП Дукаєвим Х.С. не підлягає до задоволення.

Враховуючи відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним Договору № СТ1416 від 01.09.2010 р. про рекреаційну діяльність, не підлягає до задоволення позовна вимога про зобов'язання ФОП Дукаєва Хусейна Саідовича привести ділянки у попередній стан шляхом звільнення їх від розміщених автопричепів, демонтажу пірса та дерев'яного будинку, також не підлягає до задоволення, оскільки може бути задоволена лише визнання правочину недійсним з метою повернення сторін в попередній стан.

Також, ФОП Дукаєвим Х.С. у відзиві на позов було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності (т. 1, а. с. 151-154).

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як було роз'яснено в п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції вище встановлено, що спірний договір не порушує норми закону та права позивача, а в задоволені позовних вимог відмовлено у зв'язку із їх необґрунтованістю, а тому позовна давність не може застосовуватись.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Міністерства екології та природних ресурсів України до відповідачів Національного природного парку "Подільські товтри" та Фізичної особи - підприємця Дукаєва Хусейна Саідовича про визнання недійсним договору про рекреаційну діяльність №СТ1416 від 01.09.2010р.; зобов'язання ФОП Дукаєва Хусейна Саідовича привести у попередній стан лісові ділянки в кварталі 56 виділу 20 Староушицького природоохоронного науково-дослідного відділення НПП "Подільські Товтри" на території Колодіївської сільської ради Кам'янець-Подільського району шляхом звільнення їх від розміщених автопричепів, демонтажу пірса та дерев'яного будинку не підлягають до задоволення, а тому судом першої інстанції було ухвалено обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що рішення господарського суду Хмельницької області від 19.03.2018р. у справі № 924/1284/17 прийняте за повного з'ясуванням усіх обставин, його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області " - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора Хмельницької області залишити без задоволення, а рішення господарського суду Хмельницької області від 19.03.2018р. у справі № 924/1284/17 - без змін.

2. Справу № 924/1284/17 повернути в господарський суд Хмельницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "13" вересня 2018 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.