РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"10" вересня 2018 р. Справа №902/160/18

Суддя Рівненського апеляційного господарського суду Дужич С.П., перевіривши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" на рішення господарського суду Вінницької області від 10 липня 2018 року у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Джерело"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка"

про стягнення 559 990,72 грн. заборгованості згідно договору поставки нафтопродуктів

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2018 року, рішенням господарського суду Вінницької області було частково задоволено позов ТОВ "Джерело" до ТОВ "Швейна фабрика "Браїлівчанка" про стягнення 559 990,72 грн. - заборгованості згідно договору поставки нафтопродуктів та стягнуто з відповідача на користь позивача 246 075,00 грн. - основного боргу, 9546,61 грн. - пені, 62 411,25 грн. - штрафу та 5849,86 грн. - судового збору.

16 серпня 2018 року, не погоджуючись із постановленим рішенням, ТОВ "Швейна фабрика "Браїлівчанка", не надавши доказів сплати судового збору, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 258 ГПК України, до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Згідно ч.2 ст. 260 ГПК України, апеляційна скарга, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 258 цього Кодексу, ухвалою залишається без руху.

За приписами п.4 ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду судовий збір сплачується у розмірі 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Оскільки розмір судового збору, встановлений за результатами розгляду справи становить 5849,86 грн., то апелянту, оскаржуючи це рішення слід було сплатити 8774,79 грн., натомість ТОВ "Швейна фабрика "Браїлівчанка" звернулось до суду із клопотанням про відстрочення сплати судового збору, посилаючись на ст. 8 Закону України "Про судовий збір".

Проте, апелянт не врахував, що ч.1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" пеередбачено вичерпний перелік умов, за яких, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі:

1) якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім’ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров’ю.

Заявляючи вищезазначене клопотання, апелянт не довів, що у даному має місце будь-який із вищеперелічених випадків, більше того, заявляючи про обов'язок суду відстрочити йому сплату судового збору, товариство посилається на п.3.1-3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України".

Так, п. 3.1 цієї постанови розяснено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у ст. 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторін. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Натомість апелянт знехтував цими положеннями та додав жодного доказу про неможливість сплати судового збору.

Оскільки апелянт отримав копію рішення суду першої інстанції лише 30 липня 2018 року, а звернувся 16 серпня 2018 року, то з огляду на приписи ст. 256 ГПК України, ним не було порушено 20-денного строку на його оскарження, тому клопотання товариства про поновлення такого строку слід залишити без розгляду.

Враховуючи, що апелянт, оскаржуючи спірне рішення господарського суду Рівненської області, не подав до апеляційної скарги доказів сплати судового збору у розмірі, встановленому Законом України "Про судовий збір", дана апеляційна скарга залишається без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 174, 234, 256, 258, 260 ГПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" на рішенням господарського суду Вінницької області від 10 липня 2018 року залишити без руху.

Встановити скаржнику десятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

У разі не усунення недоліків в установлений строк, апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею-доповідачем та не підлягає оскарженню.

Ухвалу направити сторонам справи та іншим учасникам судового процесу.

Суддя Дужич С.П.