ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2018 Справа №914/686/18

За позовом: Будинкоуправління №1 Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району), м. Яворів, Львівська область

до відповідача: Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району), м. Яворів, Львівська область

про стягнення 398 044, 94 грн.

Суддя Н.Мороз

При секретарі Ю.Забора

Представники:

Від позивача: н/з

Від відповідача: ОСОБА_1

Суть спору:

Позовну заяву подано Будинкоуправлінням №1 Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району), м. Яворів, Львівська область до Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району), м. Яворів, Львівська область про стягнення 398 044, 94 грн.

Ухвалою господарського суду від 17.04.2018р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14.05.2018р.

14.05.2018р. розгляд справи відкладено про що сторін повідомлено ухвалою про виклик в порядку ст.121 ГПК України.

Ухвалою суду від 29.05.2018р. здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 07.06.2018р.

Ухвалою суду від 07.06.2018р. продовжено підготовче провадження та відкладено підготовче засідання на 07.08.2018р.

Ухвалою від 07.08.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 04.09.2018р.

В судове засідання 04.09.2018р. представник позивача не зявився. Згідно письмових та усних пояснень, поданих протягом розгляду справи, позовні вимоги підтримав. Посилається на укладення між сторонами договорів про купівлю-продаж товарно-матеріальних цінностей згідно яких продавець (позивач) передав покупцю (відповідач) товар на суму 398 044, 94 грн. Однак, відповідач прийнявши товар не виконав свого обовязку щодо його оплати внаслідок чого, в останнього утворилась заборгованість яку позивач просить суд стягнути в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання зявився, проти позову заперечив. Пояснив, що в бухгалтерському обліку Яворівської КЕЧ (району) товарно-матеріальні цінності на суму 398 044, 94 грн. за період 2016-2017р.р. не рахуються, що свідчить про неотримання відповідачем вказаного товару. Крім того, зазначив, що накладні, подані позивачем, як доказ отримання товару відповідачем, не відповідають вимогам, встановленим чинним законодавством до первинних документів. В позові просить відмовити.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, створивши у відповідності до ст. 13 ГПК України сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Однією з підстав виникнення зобовязань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

Протягом 2016-2017р.р. між Будинкоуправлінням №1 Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) (позивач, за договором продавець) та Яворівською квартирно-експлуатаційною частиною (району) (відповідач, за договором покупець) укладено ряд договорів про купівлю-продаж товарно-матеральних цінностей:

Зокрема, між сторонами укладено:

договір № 56 від 20.10.2016 р. на суму - 27942,00грн.,

договір №59 від 13.07.2016 р. на суму - 12000,00 грн.,

договір № 93 від 06.12.2016 р. на суму - 46198,80 грн.,

договір №99 від 08.12.2016 р. на суму - 1740,00 грн.,

договір №23 від 18.01.2017 р. на суму - 14220,00 грн.,

договір № 39 від 23.06.2017 р. на суму - 3000,00грн.,

договір №47 від 13.07.2017 р. на суму - 9480,00 грн.,

договір №61 від 29.06.2017 р. на суму - 30524,40 грн.,

договір №62д від 23.06.2017 р. на суму - 66202,08 грн.,

договір №70 від 23.06.2017 р. на суму - 2011,20 грн.,

договір №13 від 18.01.2017 р. на суму - 12984,79 грн.,

договір №80 від 29.06.2017 р. на суму - 4699,20 грн.,

договір №81 від 29.06.2017 р. на суму - 908,40 грн.,

договір №94 від 23.06.2017 р. на суму - 13334,35 грн.,

договір №17 від 18.01.2017 р на суму - 147954,72 грн.,

договір №11 від 23.06.2017 р. на суму- 4845,00 грн.

У відповідності до умов вказаних договорів, продавець зобовязується в порядку та на умовах визначених в цих договорах передати у власність господарські матеріали згідно рахунків, а покупець зобовязується в порядку та на умовах визначених в цих договорах прийняти та оплатити за отримані господарські матеріали.

Згідно п.2.2 укладених договорів, покупець зобовязується здійснити оплату продавцю за отримані товарно-матеріальні цінності на протязі 10 календарних днів з моменту отримання рахунків.

Продавець повинен повністю передати товарно-матеріальні цінності покупцю протягом 5 днів з моменту укладення договорів. Право власності від продавця до покупця переходить з моменту передачі товару (п.3.1).

Як зазначено позивачем в позовній заяві, продавець належним чином виконав взяті на себе за договорами зобовязання поставивши відповідачу товарно-матеріальні цінності на загальну суму 398 044, 94 грн., що підтверджується відповідними рахунками та накладними, долученими до матеріалів справи, однак відповідач прийнявши товар не виконав свого обовязку щодо його оплати внаслідок чого, в останнього утворилась заборгованість, що підтверджується довідкою позивача про стан заборгованості відповідача від 12.04.2018р. №159 (в матеріалах справи).

З метою досудового врегулювання спору Будинкоуправлінням №1 Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) надіслано на адресу Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) претензію (вимогу) №671 від 26.12.2017р. з пропозицією оплатити заборгованість у розмірі 399 229, 58 грн. протягом 10 календарних днів з дня отримання претензії.

У відповідь на вказану претензію відповідачем надіслано позивачу лист №517 від 02.03.2018р. в якому зазначено, що претензійні вимоги повинні розглядатись в судовому порядку, оскільки вони містять інформацію минулих років. Яворівська КЕЧ району є бюджетною установою, свою господарську діяльність здійснює відповідно до бюджетного кодексу, господарська діяльність якої забезпечується кошторисним призначенням для здійснення видатків поточного року.

Враховуючи наведене, Будинкоуправлінням №1 Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) звернулось до господарського суду за захистом свого порушеного права з позовом про стягнення з Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) 398 044, 94 грн. заборгованості.

В підтвердження позовних вимог позивачем долучено копії накладних за 2018 рік, згідно яких, як стверджує позивач, відповідачем отримано товар на суму 398 044, 94 грн.

Проте, з вимогами позивача суд не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", керівник підприємства зобов'язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. (ст.9).

Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів N 88 від 24.05.1995р. встановлено, що первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Отже, накладна і є тим самим первинним документом.

Первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити, зокрема підстава для здійснення операцій (ст.9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Проте, при огляді поданих позивачем видаткових накладних, суд дійшов висновку про відсутність належних доказів, що підтверджують отримання відповідачем товару, довіреність на постійне одержання матеріальних цінностей, в якій зазначається матеріально-відповідальних осіб покупця на одержання товарно-матеріальних цінностей від продавця, суду не надано. Крім того, у вказаних накладних відсутні обовязкові реквізити, зокрема відсутні дата складання документа та печатка отримувача, що свідчить про порушення позивачем при оформленні вказаного первинного документу ст.9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Крім того, суд зазначає, що предметом даного спору є договори, укладені між сторонами у 2016-2017р.р., відтак доказами в підтвердження обставин, викладених в позовній заяві повинні бути накладні за вказаний період. Проте, всупереч зазначеному позивачем долучено до матеріалів справи копії накладних за 2018р., що в даному випадку не можуть вважатись належними доказами, оскільки на момент складання таких накладних строк дії вищезазначених договорів закінчився та не пролонговувався.

Як зазначено відповідачем у запереченні на відповідь на відзив, в бухгалтерському обліку Яворівської КЕЧ (району) товарно-матеріальні цінності на суму 398 044, 94 грн. за період 2016-2017р.р. не рахуються.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем у встановленому законом порядку не доведено належними засобами доказування факт отримання відповідачем товару, тому в останнього не виникає обовязку щодо його оплати.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Так, правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів (ст. 1 ГПК України), право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права.

Отже, вирішуючи спір по суті, господарський суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати наявність чи відсутність факту порушення або оспорення відповідного права чи охоронюваного законом інтересу.

Дослідивши та проаналізувавши подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивачем не підтверджено належними засобами доказування факту передачі товарів згідно укладених договорів та не порушення відповідачем права чи охоронюваного законом інтересу позивача, тому в позові слід відмовити повністю.

Згідно ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-78, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення складено 14.06.2018р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Мороз Н.В.