ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2018 р. Справа № 917/198/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М. , суддя Гетьман Р.А.

за участю секретаря судового засідання Мальченко О.А.

за участю представників:

позивача - Дашкеєва В.Г. (керівника підприємства)

відповідача - Бибика В.В. (довіреність б/н від 12.06.2018)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорольський Райсількомунгосп», м. Хорол, Полтавська область (вх. № 1395 П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 29.05.2018 по справі № 917/198/18 (суддя Кульбако М.М.; дата складення повного тексту відсутня; рішення підписано ЕЦП судді 08.06.2018)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорольський Райсількомунгосп» вул. Київська, 55, м. Хорол, Полтавська область, 37800

до Хорольської міської ради вул. К.Маркса, 33, м. Хорол, Полтавська область, 37800

про повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 80 292,35 грн. та стягнення інфляційних втрат в розмірі 15 668,82 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хорольський Райсількомунгосп» (правонаступник колективного підприємства «Райсількомунгосп») звернулось до Господарського суду Полтавської області із позовом до Хорольської міської ради повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 80292,35 грн. та стягнення інфляційних втрат в розмірі 15668,82 грн.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 29.05.2018 по справі № 917/198/18 в задоволенні позову відмовлено з підстав його необґрунтованості, оскільки грошові кошти перераховувались КП «Райсількомунгосп» на виконання укладеної угоди про відшкодування втрат від недоотриманих коштів міським бюджетом за фактичне використання земельної ділянки, та були набуті відповідачем за достатньої (належної) правової підстави.

Позивач із даним рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, хибність висновків відносно обставин, які суд вважав встановленими через неналежне вивчення матеріалів справи і доводів сторін, просить рішення Господарського суду Полтавської області від 29.05.2018 по справі № 917/198/18 скасувати повністю, а позов задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що між сторонами відсутні орендні правовідносини, а тому грошові кошти отримані відповідачем без достатніх правових підстав.

Крім того, позивач наголошує, що суттєвим процесуальним порушенням судом першої інстанції при розгляді справи був той факт, що суд, оголосивши судові дебати у засіданні 03.04.2018, які розпочалися того ж дня о 14:41 хв. і вийшовши до нарадчої кімнати для оголошення рішення, після цього зробив перерву на 1,5 місяці (до 29.05.2018). Вказане на думку скаржника є грубим порушенням принципу нарадчої кімнати, коли суддя покидає зал засідання для остаточного аналізу матеріалів справи і ухвалення рішення по ній, після виходу з якої негайно його оголошує.

31.07.2018 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорольський «Райсількомунгосп» надійшло клопотання (вх.ел.пошта 1019), в якому позивач просив поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, посилаючись на поважність причин його пропуску.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 31.07.2018 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорольський Райсількомунгосп» про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення у даній справі. Поновлено позивачу пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Полтавської області від 29.05.2018 по справі № 917/198/18. Відкрито апеляційне провадження у справі № 917/198/18, а відповідачу надано строк до 17.08.2018 для надання суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу.

На виконання вимог вищевказаної ухвали відповідачем у встановлені судом строки направлено відзив на апеляційну скаргу (вх. № 6461 від 20.08.2018), в якому Хорольська міська рада просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства. Відповідач стверджує, що спірні грошові кошти сплачені позивачем за фактичне використання земельної ділянки та набуті міською радою на виконання укладеної між сторонами у справ угоди про відшкодування втрат недоотриманих коштів міським бюджетом від 19.03.2013, яка є чинною.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.08.2018 справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорольський Райсількомунгосп» на рішення Господарського суду Полтавської області від 29.05.2018 по справі № 917/198/18 призначено до розгляду на 11.09.2018 о 12:30 год.

03.09.2018 від ТОВ «Хорольський «Райсількомунгосп» надійшли додаткові заперечення на позицію відповідача (вх. № 6803), в яких позивач вважає позицію відповідача хибною, оскільки сторонами у справі (правопопередниками сторін) 20 червня 1970 року було укладено договір про надання земельної ділянки у безстрокове (безкоштовне) користування (том 1 аркуш справи 36). Цей договір є чинним, на умовах якого зокрема зведено всі будівлі на території земельної ділянки, що займає позивач.

05.09.2018 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшло клопотання, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Хорольський Райсількомунгосп», м. Хорол, Полтавська область просить забезпечити розгляд його апеляційної скарги у судовому засіданні, призначеному на 11.09.2018 о 12:30 год., в режимі відеоконференції, а відповідальним за проведення відеоконференції визначити Великобагачанський районний суд Полтавської області, який знаходиться за адресою: 38300, Полтавська область, смт. Велика Багачка, вул. Шевченка, 69.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.09.2018 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорольський Райсількомунгосп», м. Хорол, Полтавська область (вх. № 6893 від 05.09.2018) про участь представника позивача у судовому засіданні у судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 11.09.2018 о 12:30 по справі № 917/198/18 в режимі відеоконференції. Великобагачанському районному суду Полтавської області (38300, Полтавська область, смт. Велика Багачка, вул. Шевченка, 69) доручено забезпечити проведення відеоконференції у справі № 917/198/18, розгляд якої відбудеться 11.09.2018 о 12:30 год. у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду в залі судового засідання № 105.

Дана ухвала набрала законної сили 06.09.2018, надіслана судом апеляційної інстанції до Єдиного державного реєстру судових рішень 06.09.2018, зареєстрована 06.09.2018 та оприлюднена 10.09.2018.

Проте учасник справи (позивач), що подав клопотання про участь його представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції, з'явився до зали судового засідання Харківського апеляційного господарського суду, а тому взяв у участь у судовому засіданні у загальному порядку.

Уповноважений представник позивача у поясненнях, наданих у судовому засіданні 11.09.2018, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 29.05.2018 по справі № 917/198/18 повністю, а позов задовольнити.

Уповноважений представник відповідача надав свої пояснення у судовому засіданні 11.09.2018, підтримавши доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити рішення суду першої інстанції в силі, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог частин першої, другої та п'ятої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги позивача та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи, розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила наступне.

Предметом заявленого позову є вимога щодо повернення відповідачем безпідставно сплачених позивачем коштів (без належних правових підстав на це, без правочину між сторонами, який би регулював питання користування земельною ділянкою). В якості правових підстав позову вказано статті 1212, 1214 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування вимог по стягненню цих коштів позивач послався на те, що на протязі декількох років, включаючи три останні роки, відповідач вимагав від нього сплати коштів за оренду землі, без договору на це. Сума переплати сягнула 80292,35 грн.

Позивач зазначив про те, що починаючи з листопада 2017 року він сплачує лише податок на землю, як того вимагає Податковий кодекс України від власника земельної ділянки. Жовтень 2017 року був останнім місяцем, коли позивач перераховував відповідачу безпідставні суми коштів, а тому з відповідача слід стягнути суму основного боргу в сумі 80292,35 грн. (коштів отриманих ним безпідставно) та інфляційних втрат цих коштів в сумі 15668,82 грн. (внаслідок знецінення), з того моменту як він їх безпідставно отримав, а саме з січня 2015 по жовтень 2017 згідно поданого до справи розрахунку (том 1 аркуші справи 6-7).

Заперечуючи проти вимог позивача, відповідач вказав про те, що: - спірні кошти були перераховані на підставі угоди від 19.03.2013, яка була укладена між Хорольською міською радою та «Райсількомунгосп» про відшкодування втрат від недоотриманих коштів міським бюджетом за фактичне використання земельної ділянки, яка є чинною; - відповідно до частини 2 статті 92 Земельного кодексу України позивач не входить до переліку тих хто може мати право постійного користування земельною ділянкою та може сплачувати відповідно до законодавства земельний податок, а отже повинен сплачувати за користування земельною ділянкою орендну плату.

Приймаючи рішення з даного спору суд першої інстанції виходив з того, що оскільки грошові кошти перераховувались позивачем на виконання укладеної між сторонами у справі угоди про відшкодування втрат від недоотриманих коштів міським бюджетом за фактичне використання земельної ділянки від 19.03.2013, та були набуті відповідачем за достатньої (належної) правової підстави, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 80292,35 гривень, як безпідставно отриманих, не є обґрунтованими і задоволенню не підлягають. При цьому, нарахування інфляційних втрат в розмірі 15668,82 грн. також визнано судом безпідставним.

Даний висновок місцевого господарського суду колегія суддів апеляційної інстанції вважає вмотивованим, а рішення про відмову в задоволенні заявленого у даній справі позову таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та підтверджується в ході її апеляційної розгляду, 24.12.2003 на пленарному засіданні 16 сесії міської ради четвертого скликання Хорольська міська рада прийняла рішення «Про відшкодування втрат від недоотримання коштів за фактичне використання земельних ділянок у м. Хорол», згідно якого у разі використання земельної ділянки без відповідних документів, які посвідчують право на неї, до часу видачі правовстановлюючих документів, користувач сплачує за окремою угодою до міського бюджету втрати від недоотриманих коштів за фактичне користування земельною ділянкою.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Рішенням 37 сесії міської ради 6 скликання від 30.01.2013 №34 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки КП «Райсількомунгосп» було надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо оформлення права користування на умовах оренди земельною ділянкою орієнтовною площею 0,6 га по вул. Жовтневій 55 в м. Хорол під експлуатацію та обслуговування основних та допоміжних будівель і споруд для комерційного призначення із земель промислового призначення.

Пунктом 2 вказаного рішення КП «Райсількомунгосп» зобов'язано в шестимісячний термін виготовити проект відведення на вказану земельну ділянку і подати на затвердження сесії міської ради та в місячний термін укласти з міською радою угоду про відшкодування витрат за фактичне використання земель ділянки відповідно до рішення 16 сесії міської ради 4 скликання 24.12.2003 (том 1 аркуш справи 19).

Рішенням 39 сесії міської ради 6 скликання від 05.03.2013 «Про внесення змін в рішення №34 від 30.01.2013» 37 сесії міської рад скликання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки КП «Райсількомунгосп» було внесено змін пункт 1 рішення та викладено його в новій редакції:

«Дати дозвіл «Райсількомунгосп» на розроблення проекту із землеустрою щодо оформлення права користування на умовах оренди земельною ділянкою орієнтовною площею 0,49 га під експлуатацію та обслуговування основних та допоміжних будівель і споруд промислового призначення, орієнтовно площею 0,11 га - для комерційного призначення» (том 1 аркуш справи 20).

Судом першої інстанції обґрунтовано з'ясовано і це підтверджується матеріалами справи, що оскільки позивачем право користування земельною ділянкою не оформлено, тому 19.03.2013 між Хорольською міською радою та КП «Райсількомунгосп» було укладено угоду про відшкодування втрат від недоотриманих коштів міським бюджетом за фактичне використання земельної ділянки (том 1 аркуш справи 21).

Згідно пункту 1 даної угоди КП «Райсількомунгосп» (Землекористувач), що фактично користувався земельною ділянкою без правовстановлюючих документів за адресою: вул.Жовтнева, 55 м. Хорол орієнтовною площею в межах існуючих землекористувань 60000 кв.м., з них 4900 кв. м. під розміщення та обслуговування основних та допоміжних будівель і споруд для промислового призначення, 400 кв. м. під розміщення та експлуатацію будівель по наданню комерційних послуг по ремонту автомобілів, 700 кв. м. під розміщення та експлуатацію споруд по реалізації палива за період з 01.01.2013 до 20.03.2013 зобов'язується сплатити на розрахунковий рахунок місцевого бюджету м. Хорол кошти в сумі 4 856,66 грн., в т.ч. 2 914,98 грн. - за землі промислового використання, 495,75 грн. - за надання комерційних послуг, 1 445,93 грн. - за роздрібну торгівлю паливом.

В абзаці другому вказаного пункту угоди сторони погодили, що при наявності сплати землекористувачем земельного податку за відповідний період по цій земельній ділянці (що підтверджується довідкою Хорольської МДПІ) сума, передбачена в пункті 1 зменшується на суму сплати земельного податку.

Згідно пункту 2 даної угоди передбачено, що Землекористувач (КП «Райсількомунгосп»), який фактично користується земельною ділянкою без правовстановлюючих документів за адресою: вул.Жовтнева, 55 м. Хорол орієнтовною площею в межах існуючих землекористувань 60000 кв.м., з них 4900 кв. м. під розміщення та обслуговування основних та допоміжних будівель і споруд для промислового призначення, 400 кв. м. під розміщення та експлуатацію будівель по наданню комерційних послуг по ремонту автомобілів, 700 кв. м. під розміщення та експлуатацію споруд по реалізації палива за період з період з 20.03.2013 і до дати видачі правовстановлюючих документів на земельну ділянку зобов'язується сплатити на розрахунковий рахунок місцевого бюджету м. Хорол кошти в сумі 1858,72 грн., в т. ч. 1 115,61 грн. - за землі промислового використання, 189,73 грн. - за надання комерційних послуг, 553,38 грн. - за роздрібну торгівлю паливом.

Згідно пункту 3 Угоди вона діє з дати реєстрації та до моменту сплати землекористувачем суми, вказаної у пункті 1 даної угоди (у випадку 1) або до дати видачі правовстановлюючого документу землекористувачу на зазначену вище земельну ділянку (у випадку 2) та не є документом, що посвідчує право користування земельною ділянкою (стаття 126 Земельного кодексу України).

До даної угоди додаються довідка-розрахунок суми втрат міського бюджету від недоотримання коштів за фактичне користування земельною ділянкою та довідка про грошову оцінку землі (пункт 4).

Дана угода зареєстрована у виконавчому комітеті Хорольської міської ради 20.03.2013 за № 116.

Відповідно до електронного витягу з Єдиного державного реєстру, що додано до позовної заяви, ТОВ «Хорольський «Райсількомунгосп» станом на 20.01.2018 є правонаступником Колективного підприємства «Райсількомунгосп».

Згідно з частиною 2 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, обов'язок сплатити суму безпідставного збагачення виникає в силу самого факту такого збагачення і не залежить від того чи стало воно результатом поведінки набувача чи потерпілого або третіх осіб, або сталось поза волею останніх. При цьому має значення лише сам об'єктивний результат: наявність безпідставного збагачення.

Відповідно до статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що угода про відшкодування втрат від недоотриманих коштів міським бюджетом за фактичне використання земельної ділянки була підписана 19.03.2013 між Хорольською міською радою та КП «Райсількомунгосп» без зауважень, а останнє здійснювало платежі на користь міського бюджету без заперечень, що в даному випадку виключає підстави застосування до спірних правовідносин статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України.

Відповідно до Угоди про відшкодування втрат від недоотриманих коштів міським бюджетом за фактичне використання земельної ділянки від 19.03.2013, що укладена на підставі рішення 16 сесії 4 скликання від 24.12.2003 та спрямована на врегулювання відносин щодо платного користування земельною ділянкою, право розпорядження якою належить Хорольській міській раді, позивач відшкодовує втрати за земельну ділянку по вулиці Жовтнева (Київська), 55 в місті Хоролі Полтавської області.

Ставки орендної плати по відшкодуванню втрат недоотриманих коштів міським бюджетом за фактичне використання земельної ділянки визначали відповідно до рішення 36 сесії міської ради 6 скликання від 27.12.2012 № 524 «Про встановлення ставок орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності в м. Хоролі».

Аналізуючи вищенаведені положення чинного законодавства та беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції також вважає, оскільки сплата коштів за користування земельною ділянкою була проведена позивачем на підставі угоди про відшкодування втрат недоотриманих коштів міським бюджетом за фактичне використання земельної ділянки від 19.03.2013, тому наведене спростовує доводи позивача щодо безпідставного набуття цих коштів відповідачем без достатніх (належних) підстав. В даному випадку позивачем не доведено порушення його прав.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що дана угода припинила свою чинність у 2013 році у зв'язку зі сплатою позивачем суми, передбаченої пунктом 1 цієї угоди, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки за домовленістю сторін відповідно до пункту 3 Угоди вона діє з дати її реєстрації як до моменту сплати землекористувачем суми, вказаної у пункті 1 даної угоди (у випадку 1), так і до дати видачі правовстановлюючого документу землекористувачу на зазначену вище земельну ділянку (у випадку 2). Тобто термін дії цієї угоди розпочинається з дати її реєстрації та фактично закінчується датою видачі правовстановлюючих документів землекористувачу на земельну ділянку. Однак доказів видачі означеного правовстановлюючого документу позивачем суду не надано.

Виконання позивачем обов'язку з оформлення технічної документації на землю, наслідком чого земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер :50:005:0001, що зазначений у довідках з нормативно-грошової оцінки землі, також не є доказом належного оформлення позивачем права користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини першої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Одне із головних призначень обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (пункт 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Серявін проти України»).

В силу приписів частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аргументи позивача про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на договір безстрокового користування земельною ділянкою, який укладено правопопередниками сторін у даній справі 20.06.1970 (між Виконкомом Хорольської міської ради та Хорольською районною Радою комунального обслуговування населення (Райсількомунгоспом)), і за яким позивач вважає, що він має право на безстрокове безкоштовне користування спірною земельною ділянкою, колегією суддів відхиляються, оскільки наявність цього договору жодним чином не підтверджує правову позицію позивача щодо перерахування відповідачу спірних коштів без правових підстав на це.

Разом із цим слід зазначити, що позивачем не підтверджено документальне оформлення саме за ним права постійного користування земельною ділянкою, що обумовлена договором від 20.06.1970.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що законодавство, яке регулює земельні відносини, не містить норм, відповідно до яких набуття права користування земельною ділянкою здійснюється у зв'язку з правонаступництвом.

Земельний кодекс України не передбачає жодних виняткових підстав для набуття права користування земельними ділянками правонаступниками колишніх землекористувачів, а тому позивач повинен набути таке право виключно на загальних засадах.

Враховуючи те, що право користування землею регулюється Земельним кодексом України (у відповідній редакції), і в останньому таких підстав, як правонаступництво, для права користування землею не зазначено, як і не передбачено автоматичного переходу прав на земельні ділянки, а вимагається оформлення прав на них за певною процедурою, тому наданий позивачем суду першої інстанції договір про надання земельної ділянки у безстрокове користування від 20.06.1970 не підтверджує право постійного користування Товариством з обмеженою відповідальністю «Хорольський Райсількомунгосп» земельною ділянкою за адресою: вул.Жовтнева, 55 м. Хорол орієнтовною площею в межах існуючих землекористувань 60000 кв.м.

Посилання позивача на допущені судом першої інстанції суттєві процесуальні порушення при розгляді справи, також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, оскільки як вбачається з протоколу судового засідання від 03.04.2018, після закінчення з'ясування обстави справи та перевірки їх доказами суд першої інстанції перейшов до судових дебатів, заслухав уповноважених представників сторін та, не виходячи до нарадчої кімнати, оголосив перерву у судовому засіданні до 29.05.2018 до 14:00 год., чим не порушив вимоги Господарського процесуального кодексу України та принципи нарадчої кімнати, як про те помилково зазначає позивач.

Натомість згідно наявного у справі протоколу судового засідання від 29.05.2018, яке проводилось із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу, суд першої інстанції продовжив судове засідання, представник позивача відповів на запитання суду, а потім суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення рішення. Після виходу з нарадчої кімнати, судом оголошено про прийняте у даній справі рішення, повідомлено коли буде складено його повний текст та роз'яснено порядок та строки його оскарження.

В додаткових поясненнях, наданих суду апеляційної інстанції, позивач стверджує про те, що ним вчинялися дії, направлені на укладення договору оренди, в межах нових вимог національного законодавства України, починаючи з виготовлення технічної документації на земельну ділянку з присвоюванням їй кадастрового номеру, до відповідних звернень до відповідача з проханням укласти договір оренди землі (лист від 18.02.2018 і докази його правлення; том 1 аркуш справи 79-80), які залишились відповідачем без реагування.

Однак вказані доводи не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не стосуються предмета спору.

У відповідності з пунктом 3 частини другої статті 129 Конституції України та частини четвертої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010).

З огляду на те, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Рішення суду першої інстанції у даній справі відповідає усім вказаним вимогам, оскільки місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено фактичні обставини справи, здійснено перевірку наявних доказів з урахуванням визначених меж позовних вимог та правильно застосовано законодавство під час розгляду справи, через що правові підстави для його скасування у суду апеляційної інстанції відсутні.

Оскільки апеляційна скарга позивача залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорольський Райсількомунгосп», м. Хорол, Полтавська область залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 29.05.2018 по справі № 917/198/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14.09.18

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гетьман Р.А.