РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2018Справа № 905/753/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця"

про стягнення 18 366, 53 грн.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Донецької області звернулось Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (далі - ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ", позивач) із позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення збитків у сумі 18 366,53 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що на адресу позивача були відправлені, зокрема, вагони № 56407521, № 61017174, № 56969835, № 56046261, № 53535076, № 56248115 з вантажем - вугілля кам'яне, вантажовідправником якого є ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ". Проте, на станціях Лиман Донецької області та Світлодарське Донецької області була виявлена недостача вантажу у вказаних вагонах, внаслідок чого позивачу були спричинені збитки, які відповідач, як перевізник зобов'язаний відшкодувати.

Посилаючись на ст.ст. 224, 225 ГК України, ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" просить стягнути з відповідача збитки, завдані йому на суму 18 366,53 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області області від 02.05.2018 р. матеріали позовної заяви ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" направлено за виключною підсудністю до господарського суду міста Києва.

Згідно автоматичного розподілу справ між суддями від 07.06.2018 р. вказана позовна заява передана на розгляд судді Головіній К.І.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 03.07.2018 р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до правил визначених ст.ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Цією ж ухвалою сторонам надано строк, передбачений законом, для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов'язків.

Відповідач у строк, визначений законом, надав суду відзив, у якому проти позову заперечив, зазначив, що позивач не підтвердив належними доказами понесених ним збитків та в матеріалах справи відсутні документи по оплаті вартості вантажу. Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши заяви сторін по суті спору, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.10.2017 р. ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ", як вантажовідправник, за накладними № 52365954 від 11.10.2017 р., № 52365806 від 11.10.2017 р. та 13.10.2017 р. за накладними № 52396207 від 13.10.2017 р., № 52395605 від 13.10.2017 р. відправив на станцію Світлодарське Донецької залізниці вагони з вантажем вугілля кам'яне на адресу ПАТ «Центренерго», у тому числі вагони вагони № 56407521, № 61017174, № 56969835, № 56046261, № 53535076, № 56248115.

Судом встановлено, що на станції Лиман Донецької залізниці у вагоні № 56407521 було виявлено недостачу вантажу у кількості 2 600 кг., у вагоні № 61017174 у кількості 2 200 кг., а у вагоні № 56969835 у кількості 2 000 кг. Також на станції Світлодарське Донецької області у вагоні № 56046261 було виявлено недостачу вантажу у кількості 2 000 кг., у вагоні № 53535076 у кількості 4 150 кг., а у вагоні № 56248115 у кількості 2 250 кг. Внаслідок виявленої недостачі вантажу у зазначених вагонах комісією на чолі заступника начальника станції Лиман Донецької залізниці складено комерційні акти № 490000/437 від 17.10.2017 р., № 490000/438 від 17.10.2017 р., № 490000/439 від 17.10.2017 р., а також комісією на чолі начальника станції Світлодарське Донецької залізниці складено комерційні акти № 494209/217 від 19.10.2017 р. та № 494209/218 від 19.10.2017 р.

За таких обставин позивач вказує, що ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" понесло збитки у вигляді вартості недоотриманого вантажу у загальній сумі 18 366,53 грн., які просить стягнути з ПАТ "Українська залізниця".

Згідно частини 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457 (далі - Статут) встановлено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 52 Статуту на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі:

прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій;

прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Привалами;

прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах);

прибуття вантажу, який був завантажений залізницею;

видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею;

прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах передбачених Правилами.

Частиною 1 ст. 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з правилами іншому підприємству.

При цьому відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст. 114 Статуту).

Згідно зі ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. Невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником у накладній, засвідчується комерційним актом (ст. 129 Статуту).

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" при відправленні вантажу за залізничною накладною № 52365954 від 11.10.2017 р. зазначило загальну масу вантажу (вугілля кам'яного) у вагоні № 56046261 - 66 700 кг.; за залізничною накладною № 52365806 від 11.10.2017 р. у вагоні № 53535076 - 68 000 кг., у вагоні № 56248115 - 67 600 кг.; за залізничною накладною № 52396207 від 13.10.2017 р. у вагоні № 56407521 - 67 900 кг., у вагоні № 61017174 - 67 400 кг; за залізничною накладною № 52395605 від 13.10.2017 р. у вагоні № 56969835 - 67 200 кг.

Але, як вже встановлено, на станції Світлодарське Донецької області у вагоні № 56046261 було виявлено недостачу вантажу у кількості 2 000 кг., у вагоні № 53535076 - у кількості 4 150 кг., у вагоні № 56248115 - у кількості 2 250 кг., що підтверджується комерційними актами № 494209/217 від 19.10.2017 р. та № 494209/218 від 19.10.2017 р. відповідно. Також на станції Лиман Донецької залізниці була виявлена недостача вантажу у вагоні № 56407521 - у кількості 2 600 кг., у вагоні № 61017174 - у кількості 2 200 кг., у вагоні № 56969835 - у кількості 2 000 кг., що підтверджується комерційними актами № 490000/437 від 17.10.2017 р., № 490000/438 від 17.10.2017 р., № 490000/439 від 17.10.2017 р., оригінали яких наяві в матеріалах справи. При цьому будь-які заперечення щодо форми, порядку складання, змісту вказаних комерційних актів та посадових осіб, які їх підписали, а також факту опротестування їх з боку сторін відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

Відсутність хоча б одного із вищеперелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Судом встановлено, що невиконання відповідачем визначених законодавством зобов'язань в частині збереження перевезеного вантажу, вказаного у залізничних накладних № 52365954 від 11.10.2017 р., № 52365806 від 11.10.2017 р., № 52396207 від 13.10.2017 р., № 52395605 від 13.10.2017 р., призвело до втрати частини вантажу, внаслідок чого позивачу завдані збитки у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу, що є складом порушення господарського зобов'язання. При цьому, як вже зазначалось залізниця несе відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди (ст. 113 Статуту).

Вирішуючи питання про розмір спричиненої шкоди, завданої відповідачем, суд врахував наступне.

Згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 р., вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить для вантажу, зданого до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані - 2 % маси, зазначеної в перевізних документах.

Таким чином, сума норми природної втрати та граничного розходження від маси вантажу у вагоні № 56407521 складає 1 242 кг (1,242 т), у вагоні № 61017174 складає 852 кг. (0,852 т), у вагоні № 56969835 складає 656 кг. (0,656 т), у вагоні № 56046261 складає 666 кг. (0,666 т), у вагоні № 53535076 складає 2 790 кг. (2,79 т.), у вагоні № 56248115 складає 898 кг. (0,898 т).

Також суд зазначає, що вартість 1 тонни вантажу у вагонах № 56407521, № 61017174, № 56969835 відповідно до довідки вантажовідправника - ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" становить 2 773,50 грн., а у вагонах № 56046261, № 53535076, № 56248115 становить 2 466,56 грн.

Отже, сума втраченого вантажу у вагоні № 56407521 складає 3 444,69 грн. (1,242 т. (кількість фактичної недостачі вантажу) * 2 773,50 грн. (вартість 1 тонни вантажу); у вагоні № 61017174 складає 2 363,02 грн. (0,852 т. * 2 773,50 грн.); у вагоні № 56969835 складає 1 819,42 грн. (0,656 т * 2 773,50 грн.); у вагоні № 56046261 складає 1 642, 73 кг. (0,666 т * 2 466,56 грн.), у вагоні № 53535076 складає 6 881,70 грн. (2,79 т. * 2 466,56 грн.); у вагоні № 56248115 складає 2 214,97 грн. (0,898 т * 2 466,56 грн.), а всього - 18 366,53 грн.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву щодо ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, оскільки такі доводи спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. При цьому, факт оплати вантажу (про що вказував відповідач) не входить до предмету доказування у даній справі з огляду на заявлені предмет та підставу позову та встановлення судом обставин завдання відповідачем збитків, а також факту недостачі вантажу, переданого останньому позивачем для здійснення перевезення.

Отже, враховуючи наведене та беручи до уваги, що залізницею вчинено порушення господарського зобов'язання у вигляді незбереження вантажу, прийнятого до перевезення, при цьому недостача поставленого вантажу сталася з вини відповідача та завдала позивачу збитків на суму 18 366,53 грн., розмір якої визначено відповідно до вимог законодавства, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у сумі 18 366,53 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення збитків у сумі 18 366,53 грн. задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (85003, Донецька область, м. Добропілля, вул. Київська, 1, ідентифікаційний код 00176472) збитки у сумі 18 366 (вісімнадцять тисяч триста шістдесят шість) грн. 53 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Повне судове рішення складено 14 вересня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.