КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2018 р. Справа№ 910/2732/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Смірнової Л.Г.

секретар судового засідання Кравченко Х.С.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомленд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2018р. (повний текст складено 24.05.2018р.)

у справі №910/2732/18 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Емполі"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомленд"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ділар Компані 1"

про стягнення 111 468,66 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Емполі" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомленд" про стягнення 111 468,86 грн., з яких: 29 400,00 грн. боргу, 3 312,70 грн. інфляційних втрат, 920,77 грн. 3% річних, 8 231,48 грн. пені, 60 783,71 грн. штрафу, 8 820,00 грн. 30% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.05.2018р. у справі №910/2732/18 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомленд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Емполі" 29 400,00 грн. основного боргу, 3 312,70 грн. втрат від інфляції, 828,84 грн. 3% річних, 7 422,49 грн. пені, 29 400,00 грн. штрафу та 112,24 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції та мотивами якими суд керувався при цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інкомленд" подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на допущені порушення норм матеріального права судом першої інстанції, просило скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача 3 312,70 грн. втрат від інфляції, 828,84 грн. 3% річних, 7 422,49 грн. пені, 29 400,00 грн. штрафу та прийняти нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказував, що новий кредитор не повідомив боржника про дійсні банківські реквізити для виконання боржником грошового зобов'язання. Ця обставина зумовлює припинення відповідачем виконання свого грошового зобов'язання, тому на цей час не підлягають нарахуванню боржнику штрафні санкції, інші види відповідальності та/або забезпечення виконання зобов'язань та проценти за користування грошовими коштами.

Крім цього, на думку апелянта, судом першої інстанції не було використано право на зменшення розміру стягнення з відповідача штрафу (до 0 грн.), що призводить до порушення його прав.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2018р., у складі колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Руденко М.А., Смірнова Л.Г., відкрито апеляційне провадження, роз'яснено сторонам, що розгляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

07.08.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 22.03.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інкомленд" (покупець) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Ділар Компані 1" (постачальник) укладено договір №22/03/17-СК-Г купівлі-продажу нафтопродуктів, за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ скраплений (СПБТ), кількість, найменування, ціна, строки та умови поставки якого узгоджуються сторонами відповідною додатковою угодою або специфікацією до договору №22/03/17-СК-Г.

Зі змісту пунктів 3.1, 3.2 договору випливає, що покупець здійснює 100% передоплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, якщо інше не передбачено додатковою угодою або специфікацією. Оплата здійснюється на підставі виставленого постачальником рахунку.

Договір вступає в силу з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2017р. включно, а в частині взаєморозрахунків до їх повного завершення. Договір вважається пролонгованим ще виключно на один календарний рік, якщо ні одна із сторін не заявить письмово про його припинення за один місяць до закінчення терміну його дії. Закінчення строку дії договору не звільняє винну сторону від відповідальності за його невиконання (пункт 6.1 договору).

Частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору постачальником поставлено покупцю газ скраплений 2711.13.97.00 на загальну суму 60 783,71 грн., що підтверджується видатковою накладною №16 від 28.03.2017р. на суму 60 783,71 грн. підписаною уповноваженими представниками та скріпленою печатками товариств.

Сформований 28.03.2017р. постачальником рахунок на оплату №13 від 28.03.2017р. на суму 60 783,71 грн., покупцем частково оплачений у розмірі 31 383,71 грн.

11.05.2017р. постачальник звернувся до покупця з претензією №12/3, в якій вимагав сплатити заборгованість. Проте, відповідач відповіді на претензію не надав та заборгованість не сплатив.

04.09.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ділар Компані 1" (первісний кредитор) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Емполі" (новий кредитор) укладено договір №03/09/2017-ВП про відступлення права вимоги (договір №03/09/2017-ВП), за умовами якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредитору за договором №22/03/17-СК-Г від 22.03.2017р.

За змістом пунктів 1.2, 1.3 договору №03/09/2017-ВП новий кредитор одержує право, замість первісного кредитора, вимагати від боржника сплати грошових коштів у розмірі, визначеному в пункті 2.1 цього договору. До нового кредитора переходить також право на стягнення основного боргу, штрафних санкцій за порушення основного договору, процентів від прострочення суми за порушення основного договору, суму інфляційних нарахувань та пені.

За передане право вимоги до боржника за основним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору 29 400,00 грн. (пункт 2.1 договору №03/09/2017-ВП в редакції додаткової угоди №1 від 05.09.2017р.).

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Цесія є способом заміни кредитора у зобов'язанні, і правочин про таку заміну вважається вчиненим з моменту досягнення між первісним і новим кредитором згоди у тій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок заміни кредитора у зобов'язанні встановлено ст. 516 Цивільного кодексу України, згідно з якою заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

05.09.2017р. третьою особою надіслано відповідачу повідомлення про відступлення позивачу права вимоги за договором №22/03/17-СК-Г від 22.03.2017р.

Претензією №42 від 20.09.2017р. позивач вимагав від відповідача сплатити 29 400,00 грн. заборгованості, 1 161,51 грн. втрат від інфляції, 442,21 грн. процентів річних та 3 774,47 грн. пені за договором №22/03/17-СК-Г від 22.03.2017р.

Проте, відповідач відповіді на вказану претензію не надав та заборгованість не сплатив, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався на те, що 05.10.2017р. ним перераховано позивачу 2 000,00 грн., проте банк не виконав платіжний документ повернув грошові кошти платнику, у зв'язку з відсутністю рахунку отримувача. Таким чином, відповідач вважав, що оскільки позивачем невірно повідомлено в претензії №42 від 20.09.2017р. номера рахунку для сплати заборгованості, то відповідач з вини позивача був позбавлений у повному обсязі можливості здійснити виконання зобов'язання за договором №22/03/17-СК-Г від 22.03.2017р.

Колегія суддів з такими доводами погодитись не може, оскільки банківські та інші реквізити нового кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Емполі" були зазначені у повідомленні первісного кредитора про відступлення права вимоги №04/3 від 04.09.2017р., яке надіслане боржнику і отримане ним у листі 13.09.2017р. (а.с. 25).

Таким чином, боржник був повідомлений про відступлення права вимоги за договором №22/03/17-СК-Г від 22.03.2017р. новому кредитору та про реквізити останнього. Доказів виконання зобов'язання на реквізити нового кредитора, або на рахунок первісного кредитора матеріали справи не містять, а невірні банківські реквізити, зазначені новим кредитором у претензії №42 від 20.09.2017р., не є відмовою кредитора від прийняття належного виконання боржником своїх зобов'язань.

Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 29 400,00 грн. боргу є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Крім основної суми заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідача 3 312,70 грн. втрат від інфляції, 920,77 грн. 3% річних та 8 231,48 грн. пені за загальний період нарахування з 28.03.2017р. по 05.03.2018р.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У частині 1 статті 546 Цивільного кодексу України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Зі змісту пункту 7.2 договору №22/03/17-СК-Г випливає, що у разі невиконання покупцем умов оплати вартості поставленого товару, постачальник має право вимагати від покупця сплати на користь постачальника (крім суми заборгованості) пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені, колегія встановила, що сума втрат від інфляції у розмірі 3 312,70 грн., 828,84 грн. 3% річних та 7 422,49 грн. пені за період з 28.09.2017р. по 05.03.2018р. є правомірними і арифметично вірними, тоді як в іншій частині позову - заявлені вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 91,93 грн. та 808,99 грн. пені - нараховані безпідставно.

Стосовно стягнення з відповідача штрафу у розмірі 60 783,71 грн. слід зазначити таке.

Відповідно до пункту 7.1 договору №22/03/17-СК-Г при необґрунтованій відмові від отримання та/або оплати погодженого раніше об'єму товару або повернення такого товару, покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 100% від вартості товару у повному об'ємі.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

З висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру штрафу до 29 400,00 грн. погодитись не можна, оскільки умовами договору визначено, що штраф сплачується у випадку відмови покупця від оплати товару. Разом з цим, відмова від виконання зобов'язання по оплаті товару, не є тотожнім поняттю прострочення виконання зобов'язання з оплати.

Враховуючи, що позивачем не доведено відмову відповідача від оплати отриманого ним товару, суд апеляційної інстанції вважає, що в частині стягнення штрафу у розмірі 29 400,00 грн. з відповідача, слід відмовити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 277 ГПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

За таких обставин справи, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржене апелянтом рішення господарського суду у даній справі -скасуванню в частині стягнення з відповідача штрафу з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомленд" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2018р. у справі №910/2732/18 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2018р. у справі №910/2732/18 скасувати в частині стягнення з відповідача 29 400,00 грн. штрафу та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2018р. у справі №910/2732/18 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомленд" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 12; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Емполі" (04073, м. Київ, вул. Куренівська, буд. 21-Є, офіс 1; ) 646 (шістсот сорок шість) грн. 65 коп. судового збору за подання позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Емполі" (04073, м. Київ, вул. Куренівська, буд. 21-Є, офіс 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомленд" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 12; ) 1 896 (тисяча вісімсот дев'яносто шість) грн. 89 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

3. Матеріали справи №910/2732/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст складено 20.09.2018р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

Л.Г. Смірнова