ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2018 р. м. Київ

Справа № 911/854/18

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.

при секретарі судового засідання Щербаковій В.О., розглянувши справу за позовом фізичної особи - підприємця Дмитрук Юлії Ростиславівні до Товариства з обмеженою відповідальністю "Овостар" про стягнення 101 391,67грн збитків, за участю представників:

від позивача - Коструба Н.М. (довіреність б/н від 27.03.2018), Бачинський С.В, (довіреність б/н від 06.09.2018);

від відповідача - Синицький О.О. (довіреність від 02.07.2018 №ОВ-02/07/18-945), Драгомирецький С.Є. (довіреність від 11.07.2018 №ОВ-11/07/18-981)

встановив:

Фізична особа - підприємець Дмитрук Юлія Ростиславівна (далі - ФОП Дмитрук Ю.Р.) звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Овостар» (далі - ТОВ «Овостар») про стягнення 101 391,67грн збитків.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що відповідач не виконав зобов'язань щодо достовірного заповнення реквізитів податкових накладних, виданих щодо товару, поставленого за договором поставки №ОВ-04/05/16-4 від 04.05.2016. Так, як стверджує позивач, відповідач не зазначив у податкових накладних того, що позивач є платником податку, що призвело до позбавлення права на включення суми ПДВ у розмірі 101 391,67грн до податкового кредиту, а, відтак, і можливості отримання з державного бюджету України відшкодування ПДВ у відповідному розмірі (а.с.3-7).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.05.2018 судом відкрито провадження у справі за поданим позовом, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання; встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій (а.с.1-2).

У встановлений строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, а також 08.06.2018 - клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.114-117).

Відповідно до поданого відзиву на позовну заяву, відповідач заперечує проти позовних вимог у даній справі посилаючись, на те, що:

- договором не передбачено обов'язку відповідача складати податкові накладні та не встановлено відповідальності за їх не складання;

- вимоги Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині складення та обов'язкової реєстрації накладних відповідачем виконано;

- позивач не звертався до відповідача з вимогою щодо реєстрації податкових накладних, а вимагав відшкодування збитків за неотриманий податковий кредит і на даний час відповідач не може виконати цю вимогу, оскільки пройшов граничний строк у 365 днів;

- у договорі не зазначений індивідуальний податковий номер позивача, який ідентифікує платника у податковій накладній і дає йому право на податковий кредит;

- позивач звертався до ГУ ДФС України в Київській області зі скаргою, проте відповіді отримано не було, що свідчить про те, що сам фіскальний орган не знайшов порушень з боку відповідача з приводу зазначених позивачем обставин;

- посилання позивача на норми ГК України є безпідставними, оскільки відповідач не порушив їх, так як зобов'язання за договором виконані, а обов'язок складати податкові накладні визначений нормами податкового законодавства (а.с.114-117).

Ухвалою від 08.06.2018 у даній справі судом призначено проведення судового засідання з розгляду справи по суті на 11.07.2018 (а.с.123-124).

Ухвалою від 02.07.2018 судом зупинено провадження у даній справі на підставі п.7 ч. 1 ст. 228 ГПК України до закінчення перегляду у касаційному порядку постанови Харківського апеляційного господарського суду у справі №917/877/17 (а.с.127-128).

Ухвалою від 27.08.2018 провадження у справі поновлено, призначено проведення судового засідання з розгляду справи по суті на 07.09.2018 (а.с.151-152).

У відповіді на відзив позивач вказує на те, що позивач скористався усіма передбаченими законодавством можливостями для захисту свого права, між тим, відповідач, допустивши порушення встановлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, спричинив збитків позивачу. Також, позивач спростовує твердження відповідача про те, що у договорі не зазначено індивідуального податкового номеру позивача та вказує, що наявними доказами підтверджено наявність складу порушення, що тягне за собою відшкодування заподіяних збитків (а.с.129-131).

Відповідач у справі подав заперечення, у яких зазначив підстави, викладені в відзиві на позов, відповідно до яких ним не визнаються заявлені вимоги. Окрім того, відповідач вказує, що поставка за видатковою накладною №КИОВ002649 від 11.04.2016, не врегульована договором, на який позивач посилається у поданій позовній заяві. Відповідач вважає, що позивач свідомо не вимагав реєстрації податкових накладних з метою отримання грошової компенсації у вигляді відшкодування збитків. Також, відповідач вказує, що фактично договір містить не індивідуальний податковий номер, а ідентифікаційний номер відповідача (а.с.136-139).

У судовому засіданні 07.09.2018 оголошено перерву до 14.09.2018 за клопотанням позивача.

У судовому засіданні 14.09.2018 представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, представники відповідача проти задоволення позову заперечували.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані у справі докази, судом встановлено наступні обставини.

Між сторонами у справі 04.05.2016 укладено договір поставки №ОВ-04/05/16-4 (далі - договір, а.с.10-11).

За умовами договору, відповідач (постачальник) зобов'язався систематично поставляти позивачу (покупцю) товар, у погодженому асортименті та кількості, а покупець зобов'язався приймати товар та оплачувати його на умовах договору.

На підставі видаткових накладних (а.с.13-32) відповідачем у період з 04.05.2016 по 13.02.2017 переданий відповідачу товар на виконання умов договору.

Окрім того, за видатковою накладною №КИ-ОВ- 2649 від 11.04.2016 позивачу переданий товар на суму 2900грн. Оскільки товар за відповідною накладною переданий відповідачу раніше укладеного договору, а у договорі не має посилань про те, що його умови розповсюджують свою дію на відносини сторін, що виникли до укладення такого договору, суд погоджується з відповідачем, що відповідна поставка здійснена не на підставі вищевказаного договору. Між тим, факт поставки товару та прийняття його позивачем на певних умовах, визначених у відповідній накладній, свідчить про наявність між сторонами відносин з поставки товару на умовах та за ціною, визначеною такою накладною.

При цьому, відповідний товар оплачений позивачем шляхом перерахування відповідно до платіжних доручень 608350грн, у т.ч. ПДВ у розмірі 101 391,67грн (а.с.33-76).

Проте, позивач вказує, що відповідач не виконав обов'язку щодо достовірного заповнення реквізитів податкових накладних, зокрема, в частині зазначення того, що позивач є платником податку на додану вартість, що призвело до неможливості позивачем віднесення суми ПДВ до податкового кредиту.

05.12.2017 позивач звернувся до відповідача з листом вимогою (претензією) (а.с.77-78), у якій, посилаючись на невиконання останнім вимог податкового законодавства, вимагав сплати понесених позивачем, у зв'язку з неотриманням податкового кредиту збитків у розмірі 101 391,67грн. Відповідна претензія отримана відповідачем 07.12.2017, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.79), і така обставина визнана під час розгляду справи відповідачем.

Окрім того, 02.01.2018 позивач направив скаргу від 28.12.2017 №256 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, у якій просило просив перевірку ТОВ «Овостар» щодо своєчасної реєстрації податкових накладних у Єдиному державному реєстрі податкових накладних, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.80-81,82). Позивач вказує, що відповіді за скаргою не отримав.

Предметом спору у даній справі є наявність обов'язку у відповідача відшкодувати позивачу збитки у розмірі 101 391,67грн, заподіяні внаслідок порушення вимог щодо здійснення господарської діяльності, що призвело до втрати позивачем можливості отримати податковий кредит.

Заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як визначено ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права та законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Отже, відповідна норма встановлює відповідальність у вигляді зобов'язання відшкодувати збитки не лише за порушення господарського зобов'язання, але й у випадку порушення установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності.

Таким чином є такими, що не заслуговують на увагу посилання відповідача про те, що він не порушував зобов'язань за договором, оскільки у даній справі позивач вказує на порушення вимог щодо здійснення господарської діяльності, а не на порушення зобов'язань, які виникли в силу факту укладення договору.

Із змісту відповідних норм вбачається, що для застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків необхідно встановити наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов'язання); наявності збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. При цьому, відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність у вигляді відшкодування заподіяних збитків.

Суд вважає, що відповідач допустив порушення вимог щодо здійснення господарської діяльності з наступних підстав.

Як визначено п.201.1 ст.201 ПК України (в редакції, чинній на момент поставки товару), на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При цьому, як визначено п.201.4 відповідної норми, платники у разі здійснення постачання товарів/послуг, постачання яких має безперервний або ритмічний характер покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом періоду, за який складається така податкова накладна, протягом такого місяця.

В силу п.201.7 ст.201 ПК України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Як встановлено п.201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Отже, посилання відповідача у запереченнях (а.с.137) на те, що позивач не вимагав зареєструвати податкові накладні безпідставні, оскільки відповідно до змісту вищевказаної норми, продавець зобов'язаний скласти та зареєструвати відповідну податкову накладну у будь-якому випадку, навіть за відсутності відповідної вимоги, а покупець має право вимагати надання такої накладної. Таким чином, реєстрація відбувається не за умови наявності вимоги покупця; вимога покупця стосується лише надання відповідної накладної.

Як визначено відповідною нормою, податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідною нормою визначено, що податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді; такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Як визначено відповідною нормою, у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця; таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних; до заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Вищевказаною нормою передбачено, що протягом 15 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою контролюючий орган зобов'язаний провести документальну позапланову перевірку зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.

Як вбачається з додатку №8 до податкової декларації з податку на додану вартість (а.с.83-85) від 20.02.2018 податкові накладні з постачання відповідачем товару позивачу за вищевказаний період не зареєстровано.

Відповідачем під час розгляду справи не надано суду доказів у підтвердження факту реєстрації податкових накладних щодо товару, який переданий позивачу та оплачений (поставлений як за умовами договору, на який є посилання у позові, так і за видатковою накладною, що складена до дати укладення відповідного договору) із дотриманням встановлених вимог, у т.ч. зазначення обов'язкових реквізитів, не зазначення яких або допущення помилки у яких позбавляють позивача включити відповідні суми податку до податкового кредиту.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач з порушенням вимог п. 201.10 ст. 201 ПК України не зареєстрував податкові накладні, у зв'язку з чим позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов'язання на суму 101 391,67грн.

Крім того, положення п. 201.10 ст. 201 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), не передбачають можливості включення покупцем товарів/послуг суми ПДВ до податкового кредиту у разі невиконання продавцем обов'язку зі складення та реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних при цьому покупець зазначених товарів/послуг має право додати до податкової декларації скаргу на такого продавця, однак подання такої скарги згідно з наведеною нормою у редакції, чинній після 01.01.2015, не є підставою для включення ним сум податку до складу податкового кредиту.

Відповідні висновки щодо застосування пункту 201.10 статті 201 ПК України у відповідній редакції, викладені Верховним Судом у постанові від 03.08.2018 у справі 917/877/17, прийнятою Об'єднаною палатою Касаційного господарського суду.

У відповідності до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час розгляду справи відповідач, посилаючись на п.198.6 ст.198 ПК України, також вказував, що позивач не втратив можливості на даний час включити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Так, в силу п.198.6 ст.198 ПК України, у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної / розрахунку коригування. При цьому, суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні / розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Однак, для включення суми податку за відповідною податковою накладною до податкового кредиту, як вже вказувалось, така податкова накладна має бути складена з дотриманням встановлених вимог та містити обов'язкові реквізити, а її складання належним чином та реєстрація є обов'язком саме відповідача..Отже, реалізація відповідного права, визначеного вказаною нормою залежить саме від дій відповідача. При цьому, доказів їх вчинення не надано.

З огляду на викладене у цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв'язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов'язку належним чином скласти та зареєструвати податкові накладні та неможливістю позивача включити суми ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, зменшення податкового зобов'язання на зазначену суму.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені у даній справі підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати на оплату позову судовим збором, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача у розмірі 1762грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Овостар" (ідентифікаційний код 32086437; 08635, Київська область, Васильківський район, с. Крушинка, вул. Колгоспна, 11) на користь фізичної особи - підприємця Дмитрук Юлії Ростиславівні (ідентифікаційний код НОМЕР_1; 43000, АДРЕСА_1) 101 391,67грн збитків, 1762,00грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, визначеному ст.257 ГПК України, з урахування підпункту 17.5 пункту 17 ч.1 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 19.09.2018.

Суддя А.Р. Ейвазова