УХВАЛА

м. Київ

14.09.2018Справа № 910/9096/18

За заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю "Аїсі Ілво"
прозабезпечення судових витрат
у справі№ 910/9096/18
за позовомАкціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "АТЛОН"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аїсі Ілво"
про визнання договору частково недійсним та стягнення 4 123 021, 56 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Ярмоленко С.М.

Представники сторін:
від позивача:Кириченко К.О. - представник за довіреністю;
від відповідача:Прокопєв І.К. - представник за довіреністю;
вільний слухач ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Атлон" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЇСІ ІЛВО" про:

- визнання недійсними п.п. 2.1.2. п.п. 2.1. п. 2 та п.п. 9.1 п. 9 Попереднього договору купівлі-продажу Частки в статутному капіталі від 15 червня 2017 року, укладеного між Акціонерним товариством "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Атлон" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЇСІ ІЛВО" і громадянином Республіки Греція ОСОБА_4, в частині, яка визначає, що в разі відмови Покупця від укладення Договору купівлі-продажу Частки у статутному капіталі дві третини забезпечувального платежу, сплаченого Покупцем - залишаються у Продавця 1;

- стягнення суми коштів, сплачених на підставі Попереднього договору купівлі-продажу Частки в статутному капіталі від 15 червня 2017 року, у розмірі 3 965 697, 45 грн, що еквівалентно 150 000, 00 доларів США; суми інфляційних втрат у розмірі 111 039, 53 грн; суми трьох процентів річних у розмірі 46 284, 58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що керуючись положеннями ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є підстави для визнання недійсними п.п. 2.1.2. п.п. 2.1. п. 2 та п.п. 9.1 п. 9 Попереднього договору купівлі-продажу Частки в статутному капіталі від 15 червня 2017 року та стягнення з відповідача сплаченої на виконання Попереднього договору позивачем суми коштів в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2018 року відкрито провадження у справі.

10.08.2018 року на підставі ст. 125 Господарського процесуального кодексу України Товариство з обмеженою відповідальністю "Аїсі Ілво" звернулося із клопотанням про забезпечення судових витрат, в якому заявник просить суд зобов'язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення витрат відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 112 781, 00 грн - згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач посилається на те, що позивач, прямо заявляючи про невиконання ним своїх обов'язків за договором вимагає повернення коштів, які як раз і були сплачені в забезпечення виконання договірних зобов'язань.

Також відповідач зазначає, що до клопотання долучено докази відсутності в позивача активів, що може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши клопотання відповідача про забезпечення витрат на професійну правничу допомогу безпосередньо в судовому засіданні 14.09.2018, суд дійшов висновку про його необґрунтованість з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 125 Господарського процесуального кодексу України як захід забезпечення судових витрат суд з урахуванням конкретних обставин справи має право за клопотанням відповідача зобов'язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач, у зв'язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу).

Таке забезпечення судових витрат застосовується, якщо:

1) позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов або

2) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Вказане забезпечення судових витрат також може бути застосоване, якщо суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Таким чином, суд має право зобов'язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) і тільки на підставі клопотання відповідача. При цьому під час розгляду відповідного клопотання суд повинен враховувати обставини, перелік яких визначений в ч. 4 ст. 125 Господарського процесуального кодексу України, який є вичерпним.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В той же час, відповідачем не доведено належними доказами, що позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов.

Разом з тим, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб захисту прав, передбачений законом та договором, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

В свою чергу, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив містить правову оцінку обставин, наданих позивачем; заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

Отже, викладення обставин у позовній заяві та у відзиві на позовну заяву є правом сторін, якими вони користуються з метою захисту своїх законних прав та інтересів, та не може свідчити про завідомо безпідставність позовних вимог чи наявність ознак зловживання правом на позов або іншими процесуальними правами.

Щодо тверджень відповідача про відсутність у позивача активів суд вважає за необхідне зазначити, що вказані твердження не можуть бути прийняті судом як достатня підстава для забезпечення судових витрат. Більше того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви як за майнову так і не за майнову вимогу, що також спростовує вищевикладені доводи заявника.

Крім того, відповідачем не долучено до матеріалів справи жодних доказів, які б підтверджували вчинення позивачем дій щодо відчуження майна чи інших дій, які можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів відсутності у позивача спроможності виконати ймовірне судове рішення про стягнення суми судових витрат у випадку відмови у позові.

Враховуючи викладене, у задоволенні клопотання відповідача про забезпечення судових витрат слід відмовити.

Керуючись ст. 125, ч. 2 ст. 232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Аїсі Ілво" у задоволенні клопотання про забезпечення судових витрат у справі № 910/9096/18.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.О. Підченко