ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" вересня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1372/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В.А.

розглянувши справу №916/1372/18

за позовом: Міського комунального підприємства Одеська теплоелектроцентраль №2 (65490, Одеська область, м. Теплодар, )

до відповідача: Спільного українсько-індійського підприємства Кораса (65490, Одеська область, м. Теплодар, вул.. Комунальна, буд. 4, )

про стягнення 36 158,48грн.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №03/01-107 від 10.01.2018р.

Від відповідача: не зявився;

СУТЬ СПОРУ: Міське комунальне підприємство Одеська теплоелектроцентраль №2 звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Спільного українсько-індійського підприємства Кораса про стягнення 36 158,48грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання Спільним українсько-індійським підприємством Кораса зобовязань за договором на користування тепловою енергією в гарячій воді №103025007/103025008 від 06.07.2016р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.07.2018р. було відкрито провадження по справі №916/1372/18. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою, що підтверджується поштовими повідомлення про вручення від 09.08.2018р. (вх. ГСОО №32996/18 від 03.09.2018р.). Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

06 липня 2016р. між Міським комунальним підприємством Одеська теплоцентраль № 2 (далі Виконавець) та Спільним українсько-індійським підприємством Кораса (далі Споживач) був укладений Договір № 103025007/103025008 на користування тепловою енергією в гарячій воді Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору Виконавець зобовязався відпустити Споживачу теплову енергію в гарячій воді відповідно до встановленого йому плану теплоспоживання в період з 13.11.2016р. по 30.04.2017р.

Згідно з п.2.2 договору облік теплоенергії, що відпускається, проводиться приладами обліку теплової енергії у встановленому на тепловому введенні Споживача відповідно до Інструкції з обліку відпуску тепла електростанціями і підприємствами теплових мереж. Прилади обліку пломбуються в установленому порядку. За відсутності приладів обліку кількість теплової енергії, що відпускається Споживачеві, розраховується Виконавцем по максимальному тепловому навантаженню з урахуванням фактичного часу споживання теплової енергії і фактичною температурою мережевої води в подаючому трубопроводі.

Відповідно до п.3.1 договору ціна цього договору вартості послуг, наданих Виконавцем, становить 17 791,84 грн., у тому числі вартість послуг, наданих Виконавцем за цим договором, встановлюється у 35,250 грн. за 1 Гкал з урахуванням ПДВ - 20%.

Згідно з п.4.1 договору розрахунки проводяться шляхом оплати Споживачем після пред'явлення Виконавцем рахунка-фактури на оплату послуг.

Відповідно до п.4.2 договору до рахунку додаються акти прийняття-передавання послуг з теплопостачання із зазначенням обсягу переданих послуг Споживачеві.

Згідно з п.4.4 договору розрахунок за теплову енергію проводиться виключно в грошовій формі до 15 числі місяця, наступного за звітним, відповідно до тарифів, що діють.

Відповідно до п.5.1 договору місце постачання послуг - АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Згідно з п.п.6.1.1, 6.1.2 договору Споживач зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги, приймати надані послуги згідно з рахунком-фактурою, які отримувати в КП Одеська ТЕЦ-2, вул. Польова, 1, офіс №2.

Відповідно до п.7.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

Згідно з п.7.3 договору у разі несвоєчасного виконання грошового зобов'язання Споживач зобов'язаний сплатити Виконавцю заборгованість з урахуванням норм ст. 625 Цивільного кодексу України, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення і в розмірі 10 відсотків річних від суми неналежного виконання зобовязання.

Відповідно до п.п.10.1, 10.2 договору цей договір укладається на строк з 13.11.2016р. до 31.12.2017р. і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. Договір вважається щорічно пролонгованим, якщо за місяць до закінчення терміну його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про припинення його дії або зміну умов договору, що не суперечать законодавству України.

Згідно з п.11.2 договору при відсутності приладу обліку кількість спожитої теплової енергії визначається розрахунковим способом: на опалення - згідно теплового навантаження будівлі з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових мереж Виконавця та кількості діб роботи теплоспоживчого обладнання Споживача в розрахунковий період.

Відповідно до п.11.3 договору розрахунки проводяться в грошовій формі згідно рахунку-фактури шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця за тарифами, встановленими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики комунальних послуг. Нові тарифи встановлює Національна комісія регулювання ринку комунальних послуг України, вони не є предметом узгодження між Виконавцем та Споживачем, нарахування з застосуванням нових тарифів проводяться з дати встановлення, зазначеної у відповідному рішенні про встановлення тарифу.

Позивач зазначає, що у період з 01.11.2016р. по 01.04.2018р він надав відповідачу теплову енергію на суму 25 936,95грн. Але, за спожиту теплову енергію оплата не проводилась, у звязку із чим за відповідачем обліковується заборгованість перед МКП ОТЕЦ-2 в сумі 25 936,95 коп.

Окрім того, позивач зазначає, що відповідно до п.7.3 договору у разі несвоєчасного виконання грошового зобовязання Споживач зобовязаний оплатити Виконавцю заборгованість з урахуванням норм ст.625 Цивільного кодексу України , а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення і штраф в розмірі 10% річних від суми неналежного виконання зобовязання.

За таких обставин, з урахуванням умов Договору та положень ст.625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 4 257,77грн. за період з 25.12.2017р. по 25.06.2018р., 3% річних у розмірі 1 191,54грн. за період з 16.12.2016р. по 27.06.2018р. та інфляційні витрати у розмірі 4 772,22 за період з 16.12.2016р. по 27.06.2017р.

Все вищезазначене зумовило звернення Міське комунальне підприємство Одеська теплоцентраль № 2 до суду з відповідним позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Як вище встановлено господарським судом між сторонами у справі укладений договір №103025007/103025008 на користування тепловою енергією в гарячій воді від 06.07.2016р., за умовами якого позивач зобовязався відпустити відповідачу теплову енергію в гарячій воді, а відповідач своєчасно та в повному обсязі її оплатити.

В силу вимог ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Між тим, як вище встановлено господарським судом відповідачем неналежним чином виконувались свої зобовязання за договором №103025007/103025008 на користування тепловою енергією в гарячій воді від 06.07.2016р. щодо повної та своєчасної оплати наданих послуг, у звязку з чим у відповідача наявний перед позивачем борг у розмірі 25 936,95грн.

При цьому, жодних заперечень щодо наявності цього боргу, а тим більш доказів, які спростовують його наявність, відповідач до суду не надав.

За таких обставин господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 25 936,95грн., а отже, і їх задоволення.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача пені, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 229 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем було здійснено нарахування пені, розрахунок пені проведено за період з 25.12.2017р. по 25.06.2018р. (що становить 182 календарних днів), відповідно до такого розрахунку за відповідачем рахується борг зі сплати пені у розмірі 4 257,77 грн.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення нарахованої пені, вважає такий розрахунок вірним, а вимоги про їх стягнення з відповідача правомірними.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1 1914,54грн. трьох процентів річних та інфляційних витрат у розмірі 4 772,22грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові... Тієї ж позиції дотримується ВСУ у постановах від 04.07.2011 по справі №13/210/10, від 12.09.2011р. по справі № 6/433-42/183 та ВГСУ у постанові від 16.03.2011 по справі № 11/109.

Позивачем було нараховано три відсотки річних на суму простроченого грошового зобовязання в розмірі 1 191,54грн. та інфляційні витрати в сумі 4 772,22грн. Розглянувши надані позивачем розрахунки трьох відсотків річних за прострочення виконання відповідачем прийнятих на себе грошових зобовязань та інфляційних витрат, суд доходить висновку, що вказані розрахунки було здійснено позивачем обґрунтовано, з урахуванням приписів чинного законодавства, у звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення з Спільного українсько-індійського підприємства Кораса трьох відсотків річних в сумі 1 191,54грн. та інфляційні витрати в сумі 4 772,22грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Міського комунального підприємства Одеська теплоелектроцентраль №2 є обґрунтовані, підтверджуються належними та допустимими докази, в звязку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Міського комунального підприємства Одеська теплоелектроцентраль №2 (65490, Одеська область, м. Теплодар, ) до Спільного українсько-індійського підприємства Кораса (65490, Одеська область, м. Теплодар, вул.. Комунальна, буд. 4, ) про стягнення 36 158,48грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Спільного українсько-індійського підприємства Кораса (65490, Одеська область, м. Теплодар, вул.. Комунальна, буд. 4, ) на користь Міського комунального підприємства Одеська теплоелектроцентраль №2 (65490, Одеська область, м. Теплодар, ) 25 936 (двадцять пять тисяч девятсот тридцять шість)грн.. 95 коп. основного боргу, 1 191 (одну тисячу сто девяносто дну)грн.. 54 коп. 3% річних, 4 772 (чотири тисячі сімсот сімдесят дві)грн.. 22 коп. інфляційні витрати, 4 257 (чотири тисячі двісті пятдесят сім)грн.. 77 коп. пені, та 124 (сто двадцять чотири)грн. судових витрат понесених внаслідок вчинення інших дій, повязаних з розглядом справи чи підготовки до її розгляду та 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. судового збору

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 17 вересня 2018 р.

Суддя К.Ф. Погребна