КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2018 р. Справа№ 909/969/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представника позивача згідно протоколу судового засідання від 17.09.2018

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мустанг-8"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2017

у справі № 909/969/15 (суддя - Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Астра Фінанс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мустанг-8"

третя особа - Приватне акціонерне товариство "Івано-Франківський арматурний завод"

про стягнення 333 474 414,17 грн,

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мустанг-8"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астра Фінанс"

третя особа - Приватне акціонерне товариство "Івано-Франківський арматурний завод"

про визнання іпотечного договору від 30.04.2013 недійсним,

Розглянувши справу в порядку ст.ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), Київський апеляційний господарський суд,-

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

1.1. У серпні 2015 року ПАТ "Брокбізнесбанк" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: корпус ЗРП (права на нерухоме майно), зазначений літерою «Щ», заг. пл. 417,6 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Є.Коновальця, 229, розташований на земельній ділянці, яка належить ПрАТ "Івано-Франківський арматурний завод" площею 0,04176 га, відповідно до іпотечного договору № 546 від 30.04.2013 з визначенням способу реалізації - продажу предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження.

1.2. Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2015, яка залишена в силі постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.10.2015, матеріали справи №909/969/15 надіслано за встановленою підсудністю до Господарського суду міста Києва.

1.3. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2016 провадження у справі було зупинено до вирішення іншої пов'язаної з нею справи №909/175/15. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2016, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 31.05.2016, ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2016 про зупинення провадження у справі №909/969/15 скасовано, а справу передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

1.4. Позовні вимоги про стягнення 333 474 414, 17 грн обґрунтовані тим, що 12.05.2006 між ПАТ "Брокбізнесбанк" та ПАТ "Івано-Франківський арматурний завод" (на сьогодні - ПрАТ "Івано-Франківський арматурний завод", надалі - третя особа) було укладено генеральний договір кредитної лінії " №2298, за яким у третьої особи станом на 30.07.2015 загальна заборгованість боржника перед позивачем становить 333 474 414 грн 17 коп, що включає у себе:

- заборгованість по кредиту - 166 524 076,47 грн;

- заборгованість по процентам - 27 690 522,54 грн;

- пеня/неустойка за прострочення сплати кредиту - 50 855 195,42 грн;

- пеня/неустойка за прострочення сплати кредиту - 112 644,46 доларів США (що еквівалентно 2 482 637,83 грн);

- пеня/неустойка за прострочення сплати процентів - 3 730 712,74 грн;

- пеня/неустойка за прострочення сплати процентів - 5 486,20 доларів США (що еквівалентно 120 913,60 грн);

- проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами (3% річних згідно із ст. 625 ЦК України) - 3 211 852,56 грн;

- проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами (3% річних згідно із ст. 625 ЦК України) - 23 626,16 доларів США (еквівалентно 520 710,90 грн)

- суму індексації простроченої заборгованості -73 321 069,83 грн;

- штраф за порушення вимог п. 5.1 іпотечних договорів - 1 672 240,76 грн;

- штраф за порушення вимог п. 5.2 іпотечних договорів - 1 672 240,76 грн;

- штраф за порушення вимог п. 3.1.4 договорів застави - 1 672 240,76 грн.

1.5. 07.09.2016 до суду першої інстанції надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Мустанг-8" до Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк", третя особа: Публічне акціонерне товариство "Івано-Франківський арматурний завод" про визнання іпотечного договору від 30.04.2013 недійсним, укладеного між позивачем та відповідачем.

1.6. Позовні вимоги за зустрічним позовом обгрунтовані тим, що директор ТОВ "Мустанг-8" та представник по довіреності при укладенні спірного договору діяли з перевищенням повноважень, передбачених п. 9.2. Статуту товариства за відсутністю згоди загальних зборів учасників, відповідно до якого до виключної компетенції загальних зборів належить затвердження договорів (угод) укладених на суму, що перевищує 500 000 грн.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 (повний текст складено 17.02.2017) первісний позов задоволено.

В рахунок часткового погашення заборгованості Публічного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» перед Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» за генеральним договором кредитної лінії № 2298 від 12.05.2006 заборгованість у загальному розмірі 333 74 414 грн 17 коп, що включає в себе:

- заборгованість по кредиту - 166 524 076,47 грн;

- заборгованість по процентам - 27 690 522,54 грн;

- пеня/неустойка за прострочення сплати кредиту - 50 855 195,42 грн.;

- пеня/неустойка за прострочення сплати кредиту - 112 644,46 доларів США (що по курсу НБУ станом на 30.07.2015 (2203,9591 грн/100 дол. США) еквівалентно 2 482 637,83 грн;

- пеня/неустойка за прострочення сплати процентів - 3 730 712,74 грн;

- пеня/неустойка за прострочення сплати процентів - 5 486,20 доларів США (що по курсу НБУ станом на 30.07.2015 (2203,9591 грн./100 дол. США) еквівалентно 120 913,60 грн;

- проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами (3% річних згідно із ст. 625 ЦК України) - 3 211 852,56 грн;

- проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами (3% річних згідно із ст. 625 ЦК України) - 23 626,16 доларів США (що по курсу НБУ станом на 30.07.2015 (2203,9591 грн./100 дол. США) еквівалентно 520 710,90 грн;

- суму індексації простроченої заборгованості -73 321 069,83 грн;

- штраф за порушення вимог п. 5.1 іпотечних договорів - 1 672 240,76 грн;

- штраф за порушення вимог п. 5.2 іпотечних договорів - 1 672 240,76 грн;

- штраф за порушення вимог п. 3.1.4 договорів застави - 1 672 240,76 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "МУСТАНГ-8" за іпотечним договором від 30.04.2013, зареєстрованим в реєстрі за № 547, а саме: корпус ЗРП, зазначений у плані літерою «Щ», загальною площею 417,6 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, 229, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,04176 га., шляхом передачі вказаного предмета іпотеки у власність Публічному акціонерному товариству "БРОКБІЗНЕСБАНК", за ціною що становить 2 315 124 грн 00 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МУСТАНГ-8 в доход Держаного бюджету України 160 000 (сто шістдесят тисяч) грн судового збору.

2.2. Рішення в частині задоволення первісного позову обґрунтовано тим, що строки сплати повернення кредитних коштів позичальником за генеральним договором кредитної лінії № 2298 від 12.05.2006 порушені, вимоги банку про погашення заборгованості не виконані, місцевий господарський суд, посилаючись на ч.1, 3 ст 33 та ст. 35 Закону України "Про іпотеку" та постанову Верховного Суду України №6-1219цс16 від 14.09.2016 визнав заборгованість за кредитним договором непогашеною та звернув стягнення на предмет іпотеки.

2.3. В зустрічному позові відмовлено.

Водночас, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про визнання іпотечного договору від 30.04.2013 недійсним, укладеного між позивачем та відповідачем, місцевий господарський суд, послався на положення ч. 1 ст. 237 ЦК України, ст. 241 ЦК України, правову позицію Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі №5011-31/17917-2012 (3-38гс14) та зазначив, що позивачем за зустрічним позовом не доведено, що відповідач за зустрічним позовом знав чи за всіма обставинами не міг не знати про наявність обмежень повноважень директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Мустанг-8". Окрім цього, за висновками суду першої інстанції позивачем у подальшому було вчинено ряд дій, які свідчать про подальше схвалення спірного правочину.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Київського апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду.

3.1. 27.02.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Мустанг-8" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та прийняти нове, яким задовольнити зустрічну позовну заяву.

Звернення з апеляційною скаргою у даній справі було здійснено під час дії попередньої редакції ГПК України від 09.12.2016, відповідно до ст. 101 якого апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Таким чином, на момент звернення з апеляційною скаргою у даній справі на суд апеляційної інстанції було покладений обов'язок перевіряти законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі, не зважаючи на межі апеляційної скарги (в даному випадку рішення було оскаржено лише в частині відмови в задоволенні зустрічного позову).

3.2. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 було прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мустанг-8» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 у справі №909/969/15 до провадження та призначено до розгляду.

3.3. З урахуванням тієї обставини, що на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, був наявний спір між сторонами щодо вартості майна, переданого в іпотеку за спірним договором, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 було призначено у даній справі судову експертизу, проведення якої доручено Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України та зупинено апеляційне провадження у справі № 909/969/15 до закінчення експертних досліджень і отримання судом висновків експертів.

3.4. 03.10.2017 було прийнято ЗУ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Вказаний Закон набрав чинності 15.12.2017. Згідно з положеннями вказаного Закону, Господарський процесуальний кодекс України було викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ГПК України (в редакції від 15.12.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України (в чинній редакції) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, з урахуванням п. 9 Перехідних положень ГПК України, суд апеляційної інстанції обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, тобто переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині відмови в задоволенні зустрічного позову.

3.5. Щодо призначеної та проведеної судової експертизи у даній справі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

04.09.2018 до Київського апеляційного господарського суду надійшов висновок судового експерта від 10.08.2018 № 19/13-3/51-СЕ/18 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи разом з матеріалами даної справи та надано наступний висновок судовим експертом Лемешко А.В., а саме: ринкова вартість будівлі ЗРП літ. «Щ», яка знаходиться на території Івано-Франківського арматурного заводу за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Є.Коновальця, 229 з усіма невід'ємними її частинами, як спеціалізованого майна, станом на 03.05.2018 може становити 1 413 000, 00 грн. без урахування ПДВ.

Разом з цим, відповідно до ч. 4 ст. 269 ГПК України (в чинній редакції) суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, судом апеляційної інстанції не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції. Так, Київський апеляційний господарський суд враховує правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №235/3619/15-ц стосовно визначення початкової ціни в резолютивній частині рішення, яка, в силу ст. 236 ГПК України, є обов'язковою до застосування. А тому суд апеляційної інстанції позбавлений права скасовувати, або ж змінювати рішення суду першої інстанції (в частині визначення вартості майна), яке не оскаржувалось, виходячи із меж апеляційної скарги.

3.6. 17.09.2018 через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові пояснення з клопотанням про долучення додаткових доказів до матеріалів справи, зокрема, нові докази на підтвердження схвалення спірного правочину. У задоволенні вказаного клопотання було відмовлено, оскільки позивач жодним чином не обґрунтував в розумінні ч. 3 ст. 269 ГПК України неможливість подання таких доказів раніше з поважних причин, що не залежали від його волі.

3.7. В судове засідання 17.09.2018 з'явився представник позивача. Представник апелянта в судове засідання 17.09.2018 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Разом з цим від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні поданого апелянтом клопотання з підстав, викладених у відповідній ухвалі від 17.09.2018.

Представник позивача в судовому засіданні 17.09.2018 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином в порядку ст. ст. 120, 242 ГПК України, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» вручене 10.09.2018 Яриновській.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в них доводів

4.1. Відповідач за первісним позовом в апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічного позову, виходячи з того, що представник апелянта за довіреністю громадянинка ОСОБА_4 в момент укладання іпотечного договору та директор ТОВ "Мустанг-8" ОСОБА_7 в момент видачі довіреності діяли з перевищенням повноважень, наданих їм статутними документами товариства. Згідно твердження апелянта ним не було проведено жодних додаткових дій щодо проведення реєстрації обтяження чи іпотеки за оспорюваним договором, про яке зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідач також в апеляційній скарзі зазначав, що ТОВ «Мустанг-8» після укладення оспорюваного договору іпотеки не було вчинено жодних дії з реєстрації обтяження предмету іпотеки в Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у відповідності до п. 5.4. договору іпотеки. Такі дії були вчинені нотаріусом за заявою громадянки ОСОБА_4, що діяла з перевищенням повноважень.

Тобто за доводами апелянта, його представники в момент укладення правочину діяли з перевищенням повноважень, що на думку апелянта є підставою для визнання спірного договору недійсним. Тоді як жодні дії, що свідчать про наступне схвалення ТОВ «Мустанг-8» оспорюваного правочину, на яке посилається Господарський суд міста Києва у своєму рішенні, не вчинялись.

Водночас, апелянт вказує, що ПАТ «Брокбізнесбанк» було обізнано про обмеження повноважень директора ТОВ «Мустанг-8», які встановлені Статутом товариства. Однак, незважаючи на таку обізнаність все ж уклало спірний правочин.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

5.1. Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що суд першої інстанції належним чином захистив порушене право позивача, задовольнивши позов про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Також, позивач вказав, що уповноважений орган ТОВ «Мустанг-8» (збори учасників Товариства) надав свою згоду на укладення іпотечного договору, який в подальшому був схвалений відповідачем.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

6.1. 12 травня 2006 року між "Акціонерним банком "Брокбізнесбанк" (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Астра Фінанс» (надалі - кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Івано-Франківський арматурний завод" (надалі - позичальник) укладено генеральний договір кредитної лінії № 2298, відповідно до умов якого банк, в межах ліміту, на засадах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання надає позичальнику кредит на умовах, визначених цим договором. (п.1.1. кредитного договору з урахуванням змін і доповнень внесених додатковою угодою до договору №31 від 30.04.2013 року).

6.2. Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами Генеральної кредитної угоди було підписано ряд додаткових угод, якими були внесені доповнення до Генеральної кредитної угоди № 2298 від 12.05.2006.

Згідно п. 1.2. договору з урахуванням змін і доповнень, внесених додатковою угодою № 31, кредит надається банком позичальнику у вигляді невідновлювальної кредитної лінії. Загальний ліміт кредитної лінії на дату здійснення реструктуризації дорівнює:

- гривневому еквіваленту, за курсом, що складається на міжбанківському валютному ринку України (далі - МВРУ) на дату виконання зобов'язань ПАТ "ІФАЗ", як поручителя на підставі договору поруки, по зобов'язаннях ПрАТ "Інтеко" які виникли на підставі генерального кредитного договору №4107 від 20.03.2008 року, а саме гривневий еквівалент 7 586 688,71 дол. США (заборгованість за кредитом та процентами);

- плюс гривневому еквіваленту, за курсом, що складеться на МВРУ на дату погашення суми заборгованості по генеральному кредитному договору №3516 від 05.06.2007 р., а саме гривневий еквівалент 8 649 943 10 дол. США (заборгованість за кредитом та процентами);

- плюс гривнева заборгованість за договором №2298 від 12.05.2006 на дату здійснення реструктуризації, яка складає 445 954,06 грн. (заборгованість за кредитом);

- плюс подвійний ліміт гривневого еквіваленту суми заборгованості за договором №2298 від 12.05.2006 (заборгованість за кредитом), за курсом, що складеться на МВРУ на дату здійсненя реструктуризації, а саме гривненвий еквівалент 3 930 897,32 дол США;

- плюс гривневий еквівалент суми заборгованості за договором №2298 від 12.05.2006 (проценти по кредиту), за курсом, що складеться на МВРУ на дату здійснення реструктуризації, а саме гривневий еквівалент 890 482,89 дол. США;

- плюс заборгованості за комісіями за генеральними кредитними договорами № 4107 від 20.03.2008, № 3516 від 05.06.2007 і договором № 2298 від 12.05.2006, а саме: 11181881,03 грн.

Враховуючи вказаний порядок розрахунку, загальна сума ліміту кредиту становить 183 242 483,05 грн.

6.3. Відповідно п. 1.3. договору з урахуванням змін і доповнень, внесених додатковою угодою до договору №31 від 30.04.2013, строк користування (термін повернення) кредитом до 29.04.2019. Позичальник зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі у строки, порядку та на умовах, визначених цим договором, не пізніше строку, зазначеного у п. 1.3 цього договору, у відповідності до графіку, який є невід'ємною частиною цього договору.

У відповідності до п. 1.4. договору з урахуванням змін і доповнень, внесених додатковою угодою до договору №31 від 30.04.2013 року, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить на строк з 30.04.2013 по 29.04.2015 включно - 0,1% річних у гривнях, з 30.04.2015 по 29.04.2017 включно - 6% річних у гривнях, з 30.04.2017 по 29.04.2019 включно 12% річних у гривнях.

Матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем третій особі на виконання умов за генеральним договором кредитної лінії №2298 від 12.05.2006 року 171 934 122,41 грн кредитних коштів. Вказана обставина не заперечувалась та не була спростована відповідачем та третьою особою за первісним позовом ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду рішення суду.

6.4.Третя особа належним чином умови кредитного договору не виконала, в зв'язку з чим станом на 30.07.2015 (по курсу НБУ станом на 30.07.2015 2203,9591грн./100доларів США) у неї виникла заборгованість у розмірі 333 474 414,17 грн., у тому числі 141 756,82 долара США (що еквівалентно 3 124 262,33 грн.), 330 350 151,84 грн., що включають в себе:

- заборгованість по кредиту - 166 524 076,47 грн.;

- заборгованість по процентам - 27 690 522,54 грн.;

- пеня/неустойка за прострочення сплати кредиту - 50 855 195,42 грн.;

- пеня/неустойка за прострочення сплати кредиту - 112 644,46 доларів США (що еквівалентно 2 482 637,83 грн.);

- пеня/неустойка за прострочення сплати процентів - 3 730 712,74 грн.;

- пеня/неустойка за прострочення сплати процентів - 5 486,20 доларів США (що еквівалентно 120 913,60 грн.);

- проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами (3% річних згідно із ст. 625 ЦК України) - 3 211 852,56 грн.;

- проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами (3% річних згідно із ст. 625 ЦК України) - 23 626,16 доларів США (еквівалентно 520 710,90 грн.)

- суму індексації простроченої заборгованості -73 321 069,83 грн.;

- штраф за порушення вимог п. 5.1 іпотечних договорів - 1 672 240,76 грн.;

- штраф за порушення вимог п. 5.2 іпотечних договорів - 1 672 240,76 грн.;

- штраф за порушення вимог п. 3.1.4 договорів застави - 1 672 240,76 грн.

6.5. З огляду на порушення умов вказаного договору у частині забезпечення своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, позивач провів відповідні заходи з метою досудового врегулювання спору, звернувшись до боржника з письмовою вимогою про погашення заборгованості №951/015 від 25.11.2014, яка була отримана боржником 01.12.2014.

6.6. У забезпечення виконання зобов'язань за генеральним договором 30.04.2013 між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №546. Згідно п.2.1 якого іпотекодержавець з метою забезпечення повного та своєчасного виконання основного та інших зобов'язань, передбачених кредитним договором та зобов'язань за цим договором, передав в іпотеку, а іпотекодержатель - прийняв в іпотеку предмет іпотеки, зазначений у п. 2.2. цього договору, а саме: корпус ЗРП, зазначений у плані літерою «Щ», загальною площею 417,6 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, 229, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,04176 га.

ПОЗИЦІЯ КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Київський апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

7.1. В силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (за зустрічним позовом у даному випадку).

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об'єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися в межах корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним (пункт 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року N 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України).

При цьому, дефекти в компетенції, обсязі повноважень виконавчого органу товариства, коли цей орган вступає в правовідносини із третіми особами, можуть залежати від дефектів реалізації учасниками товариства корпоративних прав. У такому випадку дефекти волі товариства, обмеження повноважень його виконавчого органу можуть перебувати поза межами розумного контролю з боку третьої особи, не викликаючи в третьої особи обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу товариства.

З огляду на таке, на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають із юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Разом з цим, питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами. (В цій частині суд апеляційної інстанції в порядку ч. 4 ст. 236 ГПК України враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10 травня 2018 року у справі № 910/15410/16).

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження в повноваженнях виконавчого органу товариства.

Закон не установлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах із юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (стаття 12 ЦК України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа (в даному випадку позивач за первісним позовом) реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді.

7.2. Так, відповідачем як підставу недійсності іпотечного договору б/н від 30.04.2013 зазначено, що представник ТОВ «Мустанг-8» ОСОБА_4 та директор ОСОБА_7 діяли з перевищенням повноважень, наданих їм статутними документами.

При цьому відповідно до п. 9.2. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Мустанг-8" до виключної компетенції загальних зборів належить затвердження договорів (угод) укладених на суму, що перевищує 500 000 грн..

7.3. В п. 9.7. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Мустанг-8", зокрема, зазначено, що директор має право без довіреності діяти від імені товариства і представляти його у відносинах з усіма юридичними та фізичними особами, за власним розсудом укладати правочини (договори, контракти тощо), в тому числі зовнішньоекономічні, на суму, що не перевищує 500 000 грн.

7.4. Таким чином, суд апеляційної інстанції враховує, що при укладенні спірного правочину зі сторони апелянта відбулось перевищення повноважень, однак, враховуючи правові висновки Верховного Суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність надання оцінки діям позивача за первісним (в частині добросовісності та спрямованості таких дій на настання реальних наслідків не лише за спірним іпотечним договором, а й за кредитним договором, який в даному випадку перебуває у нерозривному зв'язку зі спірним правочином).

7.5. Матеріалами справи (заявами на отримання кредитних коштів, виписками з особового рахунку, меморіальними ордерами, які містяться в матеріалах справи) підтверджується факт надання позивачем за первісним позовом третій особі на виконання умов за генеральним договором кредитної лінії №2298 від 171 934 122,41 грн. кредитних коштів. Тобто в частині виконання свого зобов'язання (надання кредитних коштів) позивачем за первісним позовом було своєчасно та в повному обсязі виконано умови кредитного договору.

Таким чином, позивач, добросовісно виконуючи свої зобов'язання, та укладаючи спірний іпотечний договір, розраховував на отримання своєрідної гарантії виконання зобов'язань зі сторони боржника, яка і забезпечується укладенням іпотечного договору з відповідачем.

Як зазначалось раніше, відповідно до п. 2.8. договору іпотека за спірним договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання позичальником основного та інших зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, на умовах, встановлених у кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього, а також щодо виконання іпотекодавця зобов'язань за цим договором.

У відповідності до п. 8.1. договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, його реалізацію та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмета іпотеки на свій розсуд (з урахуванням умов цього договору) у разі настання будь-якого або всіх наступних випадків: у разі невиконання або неналежного виконання будь-якого із зобов'язань, умов, що випливають з кредитного договору (в тому числі, але не включно, щодо повернення кредиту або його частин в строк, передбачений кредитним договором, та/або сплати процентів за користування кредитом, та/або комісійної винагороди та/або виконання будь-яких інших грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором).

7.6. Таким чином, враховуючи добросовісність дій позивача за первісним позовом, спрямованих на настанні реальних наслідків (за результатами укладення як кредитного договору, так й іпотечного договору), суд апеляційної інстанції (з урахуванням зазначеної вище позиції Верховного Суду) дійшов висновку, що факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень (що є внутрішні взаємовідносини юридичної особи та її органу) не може слугувати в даному випадку єдиною підставою для визнання недійсним іпотечного договору, укладеного від імені відповідача з позивачем.

7.7. У цій частині суд апеляційної інстанції приймає доводи апелянта про передчасність висновків суду першої інстанції щодо подальшого схвалення апелянтом спірного іпотечного договору, оскільки докази в передбаченому чинним ГПК України порядку учасниками апеляційного провадження долучені до матеріалів справи не були, однак вказані помилкові висновки суду першої інстанції не можуть бути підставою для задоволення вимог апеляційної скарги, оскільки це не призвело до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення суду першої інстанції.

7.8. Також, Київський апеляційний господарський суд, враховуючи межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, визначені ст. 269 ГПК України, не розглядає доводи (на підставі попередньої редакції ст. 101 ГПК України) скаржника викладені в доповненнях до апеляційної скарги (т. 6, а.с. 29-32) з огляду на те, що заявник оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині зустрічного позову, в той час як викладені в зазначених доповненнях доводи стосуються виключно первісного позову та можливості (порядку) звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, який апелянтом не оскаржувався. Водночас, вказані доводи апелянта жодним чином не свідчать про недійсність іпотечного договору, виходячи із предмету та підстав зустрічного позову.

7.9. Щодо доводів апелянта про арифметичну помилку при розподілі судового збору (покладення на відповідача за первісним позовом суми судового збору в більшому розмірі) за розгляд первісного позову, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

В цій частині суд апеляційної інстанції враховує висновки суду касаційної інстанції, викладені у постанові від 06.06.2017 у даній справі, що оскільки в даному випадку ПАТ "Івано-Франківський АЗ" в апеляційному порядку оскаржувалось рішення місцевого господарського суду від 06.02.2017 лише в частині вирішення зустрічних позовних вимог, то особа правомірно, відповідно до вимог Закону України "Про судовий збір", сплатила судовий збір при подачі апеляційної скарги тільки виходячи з розміру позовних вимог за зустрічним позовом. А тому й перегляд рішення місцевого господарського суду має бути здійснено судом апеляційної інстанції лише в частині зустрічного позову.

А отже, враховуючи межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, визначені ч.1 ст. 269 ГПК України та подану відповідачем за первісним позовом апеляційну скаргу, якою оскаржувалось рішення суду першої інстанції лише в межах зустрічного позову, суд апеляційної інстанції розглядає доводи скаржника (не перевіряє його розрахунок наведений у поясненнях) стосовно помилкового обрахунку судового збору, здійсненого за первісним позовом судом першої інстанції. Водночас, скаржник не обмежений у праві звернутися до суду першої інстанції в порядку, визначеному ст. 243 ГПК України для встановлення наявності або відсутності відповідної арифметичної помилки (описки) та в разі такого виявлення усунути такий недолік. Також описку може бути виправлено за ініціативою суду.

7.10. Київський апеляційний господарський суд відхиляє доводи позивача за первісним позовом стосовно необхідності відмови в прийнятті зустрічної позовної заяви судом першої інстанції з посиланням на справу № 909/175/15 Господарського суду Івано-Франківської області з огляду на те, що ухвалою від 05.12.2017 позов ТОВ «Мстанг-8» до ТОВ «Фінансова компанія «Астра Фінанс», на підставі ст. 86 ГПК України (в редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії), залишено без розгляду.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

8.1. Зважаючи на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого суду про відмову в задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Мустанг-8".

8.2. Таким чином, керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, ст. ст. 281, 282 ГПК - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

9.1. З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір та витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи) покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, ст. ст. 281, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мустанг-8" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 у справі № 909/969/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 у справі № 909/969/15 - залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Мустанг-8".

4. Матеріали справи №909/969/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 20.09.2019.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич