ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2018 р. Справа № 922/1948/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Косенко К.Д.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська машинобудівельна техніка", м. Суми
до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Панютинський вагоноремонтний завод" ПАТ "Українська залізниця", смт. Панютине, Харківська обл.
про стягнення 730871,87 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Орел А.Ю. (довіреність № 0102/3 від 01.02.2018);

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська машинобудівельна техніка", м. Суми (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Панютинський вагоноремонтний завод" ПАТ "Українська залізниця", смт. Панютине, Харківська обл. (далі за текстом - відповідач) 730871,87 грн., з яких:

582331,20 грн. основної заборгованості;

55088,51 грн. інфляційних втрат;

15603,28 грн. 3% річних;

77848,88 грн. пені.

Позов обґрунтовано з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № ЦВСВ (ВМТП-17.325)ю від 26.07.2017 щодо своєчасного та повного проведення розрахунків за отриманий товар.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 14.08.2018.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 14.08.2018 розгляд справи відкладено на 27.08.2018.

В процесі розгляду справи на стадії підготовчого провадження відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 23133 від 10.08.2018), в якому просить суд задовольнити позовну заяву частково, розглянути клопотання про зменшення штрафних санкцій. В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на невірність здійсненого позивачем розрахунку штрафних санкцій (пені), оскільки, на думку відповідача, пеня повинна нараховуватись з 10.08.2017 по 10.02.2018, а не з 10.08.2017 до 01.07.2018, як зазначено позивачем в розрахунку пені.

Позивач надав суду відзив на клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій (вх. № 24145 від 22.08.2018), в якому просить суд задовольнити клопотання відповідача, зменшити розмір пені до 39909,62 грн. та стягнути з відповідача на свою користь 582331,20 грн. основної заборгованості, 55088,51 грн. інфляційних втрат, 15603,28 грн. 3% річних, 39909,62 грн. пені та 10963,08 грн. судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.09.2018.

На судове засідання 11.09.2018 прибув представник позивача, який просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з урахуванням поданого ним відзиву на клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій (вх. № 24145 від 22.08.2018).

Відповідач у судове засідання 11.09.2018 свого уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить підписане уповноваженим представником відповідача повідомлення про призначення судового розгляду даної справи по суті.

Оскільки неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 202 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 26.07.2017 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки № ЦВСВ (ВМТП-17.325)ю (далі за текстом - договір; а. с. 22-28), за умовами якого постачальник зобов'язується поставити і передати у зумовлені строки у власність покупцю певну продукцію, надалі товар, відповідно до специфікації № 1 (додаток № 1), яке є невід'ємною частиною договору, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов даного договору. Найменування товару: хомут тяговий, упор передній, упор задній, автозачеп, п'ятник, кронштейн (п. п. 1.1-1.2 договору).

За умовами розділу 3 договору покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаної у специфікації № 1 (додаток № 1).

Ціни у рахунках-фактурах вказуються у національній валюті України.

Ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Ціна цього договору становить: 3462637,20 грн. (три мільйони чотириста шістдесят дві тисячі шістсот тридцять сім грн., 20 коп.), з урахуванням ПДВ 20%: 577106,20 грн. (п'ятсот сімдесят сім тисяч сто шість грн. 20 коп.).

Згідно з п. 4.2 договору покупець оплачує постачальнику кожну партію товару не пізніше 15 календарних днів з дати поставки товару покупцю, при умові своєчасного надання постачальником належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, акту прийому-передачі товару, податкової накладної, документів якості на поставлений товар. У документах, а саме: рахунку-фактурі, видатковій накладній, товарно-транспортній накладній, акті прийому-передачі товару, податковій накладній повинен бути код товару згідно УКТ ЗЕД.

Пунктами 5.1.1-5.1.2, 5.1.4 постачальник здійснює поставку товару на умовах СРТ (вул. Заводська, 5, смт. Панютіне, м. Лозова, Харківська обл., філія «ПВРЗ» ПАТ "Українська залізниця"), відповідно до ІНКОТЕРМС 2010. Товар поставляється транспортом постачальника за рахунок постачальника на склад покупця не пізніше 15 календарних днів з дня направлення повідомлення, передбаченого п. 5.1.2 договору. Необхідною умовою поставки товару є тільки письмове повідомлення покупця постачальнику на відвантаження товару в кількості та вартості постачання. Датою поставки товару вважається день підписання покупцем або його уповноваженим представником акту прийому-передачі товару, який готується постачальником та надається разом з товаром покупцю.

Відповідно до п. п. 7.3, 7.5 договору за несвоєчасну оплату покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми неоплаченої вартості товару. Сплата штрафних санкцій не звільняє сторони від узятих на себе зобов'язань.

Відповідно до п. 10.1 договору останній набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2017, а в частині розрахунків - до повного виконання.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар за наступними видатковими накладними:

№ 240 від 27.07.2017 на суму 677952 грн.;

№ 244 від 27.07.2017 на суму 535788 грн.;

№ 246 від 27.07.2017 на суму 941688 грн.,

№ 256 від 26.07.2017 на суму 582331,20 грн.;

№ 273 від 07.08.2017 на суму 9306 грн.;

№ 274 від 08.07.2017 на суму 582331,20 грн.;

№ 277 від 08.08.2017 на суму 711849,60 грн.;

№ 313 від 22.08.2017 на суму 3722,40 грн.;

Однак, за отриманий товар відповідач в повному обсязі не розрахувався, та станом на момент винесення даного судового рішення зокрема має борг за товар отриманий за накладною № 274 від 08.07.2017 в сумі 582331,20 грн.

Зазначені обставини відповідачем в процесі розгляду даної справи визнаються.

З метою досудового врегулювання спору позивач надсилав на адресу відповідача досудову вимогу про стягнення заборгованості № 325/23.02 від 23.02.2018 (а. с. 31-34), однак, дана претензія залишена відповідачем без задоволення.

Обставини щодо стягнення з відповідача заборгованості у сумі 582331,20 грн. стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Крім того, в зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язань, позивачем на підставі відповідних умов договору та вимог чинного законодавства України нарахував відповідачу 55088,51 грн. інфляційних втрат, 15603,28 грн. 3% річних та 77848,88 грн. пені за період прострочення з 10.08.2017 по 01.07.2018.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1 та 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ст. ст. 691, 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за поставлений товар у сумі 582331,20 грн. підтверджується матеріалами справи та визнається самим відповідачем. Строк виконання зобов'язань з її оплати визначено пунктом 4.2. договору, та є таким, що настав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині, та стягнення з відповідача на користь позивача 582331,20 грн. заборгованості за поставлений товар.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов'язань з оплати отриманого товару підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування інфляційних та 3% річних за таке прострочення.

Перевіривши відповідний розрахунок інфляційних та річних за прострочення оплати товару, суд приходить до висновку про його часткову арифметичну невірність.

Здійснивши відповідний розрахунок, та врахувавши той факт, що формування позовних вимог є диспозитивним правом позивача у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 55088,51 грн. інфляційних та 15555,42 грн. 3% річних за період прострочення з 11.08.2017 по 01.07.2018.

В решті позову про стягнення 3% річних слід відмовити в зв'язку з безпідставністю їх нарахування до стягнення.

Разом з тим, відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому, п. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.3 договору за несвоєчасну оплату покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми неоплаченої вартості товару.

Оскільки відповідач прострочив виконання своїх зобов'язань з оплати отриманого товару, зазначене надає право позивачу на нарахування пені за таке прострочення.

При цьому, таке нарахування зокрема можливе з урахуванням обмежень щодо строку, визначеного Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд приходить до висновку про те, що його здійснено без врахування зазначених положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Здійснивши розрахунок пені, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 39965,47 грн. пені за період прострочення з 11.08.2017 по 11.02.2018.

В решті позову слід відмовити у зв'язку з безпідставністю її нарахування до стягнення.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 10394,11 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Панютинський вагоноремонтний завод" ПАТ "Українська залізниця" (адреса: 64660, Харківська обл., м. Лозова, смт. Панютине, вул. Заводська, 5; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська машинобудівельна техніка" (адреса: 40009, м. Суми, вул. Білопільський шлях, буд. 16; ):

582331,20 грн. основної заборгованості;

55088,51 грн. інфляційних втрат;

15555,42 грн. 3% річних;

39965,47 грн. пені;

10394,11 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 13.09.2018 р.

Суддя О.І. Байбак