ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2018 року м. Черкаси справа № 925/544/18

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Євтушенко Б.В., за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача - не зявились, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КЗТС Машинінг» до приватного акціонерного товариства «УкрАгро НПК» про стягнення 290766 грн. 30 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «КЗТС Машинінг», звернувся в господарський суд з позовом до приватного акціонерного товариства «УкрАгро НПК» (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору поставки № Л53 від 01.03.2017 року, 280500 грн. попередньої оплати, 10266 грн. 30 коп. пені за порушення строків поставки товару з 19.04.2017 по 18.10.2017 року, та відшкодування понесених судових витрат - 4361 грн. 52 коп. сплаченого судового збору.

Позов мотивований порушенням відповідачем зобовязання з поставки товару по договору поставки № Л53 від 01.03.2017 року.

Ухвалою суду від 05.06.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/544/18, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 05.07.2018, зобовязано відповідача у встановлений строк надіслати суду відзив на позов, а позивача - відповідь на відзив. Крім того, відповідачу розяснено його право в порядку ст. 250 ГПК України на подання заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Копії ухвал суду від 05.06.2018 направлені сторонам рекомендованими листами з повідомленням про вручення за адресами, зазначеними позивачем у позовній заяві. Копія ухвали суду від 05.06.2018 вручена позивачу 18.06.2018, а позивачу 12.06.2018, що підтверджується повідомленнями відділення поштового звязку про вручення (а.с. 28, 29).

До початку першого судового засідання відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи у судовому засіданні 05.07.2018, письмовий відзив на позовну заяву не подав, проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін не заперечував, у судове засідання не зявився, представника не направив, не повідомивши причини неявки.

Ухвалою суду від 05.07.2018 року, на підставі ч. 6 ст. 250 ГПК України, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.07.2018, ухвала суду вручена сторонам 10.07.2018 (а.с. 33, 34, 35, 36).

В підготовче засідання 25.07.2018 відповідач явку свого представника не забезпечив, причини неявки не повідомив, вимоги суду, викладені в його ухвалі від 05.07.2018 року, не виконав. Ухвалою суду від 25.07.2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 14.09.2018, ухвала суду вручена відповідачу 31.07.2018 (а.с. 41).

В засідання 14.09.2018 відповідач явку свого представника повторно, безпідставно не забезпечив, причини неявки не повідомив.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 3 статті 202 ГПК України, суд розглядає справу за відсутності учасника справи або його представника, якщо їх було належним чином повідомлено про судове засідання, у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

В засіданнях суду представник позивач позов з підстав і в розмірі, викладених у позовній заяві, підтримала і просила задовольнити повністю.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з таких підстав.

01.03.2017 року відповідач - приватне акціонерне товариство «УкрАгро НПК», як постачальник, і позивач товариство з обмеженою відповідальністю «КЗТС Машинінг», як покупець, уклали договір № Л53 (далі Договір), за умовами якого постачальник зобовязався поставити в обумовлені договором строки покупцеві товар (карбамід (фас. 50 кг) в кількості 30,000 т. загальною вартістю з ПДВ 280500,00 грн.), а покупець зобовязався оплатити і прийняти цей товар (розд. 1, 2 Договору).

У договорі сторонами погоджені всі його істотні умови, визначені умови поставки, порядок розрахунків, прийняття товару, відповідальність сторін.

Так, поставка товару здійснюється повністю чи окремими партіями за вибором постачальника до 18.04.2017 року включно, але в будь-якому випадку не раніше ніж через десять днів від дати повної оплати товару. Обовязок продавця передати товар вважається виконаним з моменту надання товару у розпорядження покупця (одержувача) в місці поставки. Поставка товару здійснюється на умовах повної попередньої оплати. Товар, що підлягає поставці, повинен бути повністю оплачений протягом 3-х днів із дати укладання цього договору (розд. 3 п.п. 3.3., 3.4., розд. 4 п.п. 4.1. договору).

Пунктом 5.1. розділу 5 Договору сторони погодили умови своєї відповідальності, зокрема, у випадку несвоєчасної поставки товару покупцю, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,02% від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення поставки, але не більше 3% загальної вартості партії товару, поставку якого прострочено.

На виконання умов п. 4.1 розд. 4 Договору, позивач платіжним дорученням № 10400 від 01.03.2017 року здійснив повну попередню оплату товару.

Відповідач поставку оплаченого товару на суму 280500,00 грн. не здійснив, письмову вимогу позивача від 18.10.2017 № 403 про повернення передплати у розмірі 280500,00 грн., отриману ним 06.11.2017, не виконав.

Отже, предметом спору, що розглядається у даній справі, є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про повернення грошових коштів попередньої оплати в розмірі 280500,00 грн. та стягнення пені за порушення відповідачем строків поставки товару, обумовлених договором.

Спірні правовідносини сторін виникли із укладеного ними договору поставки № Л53 від 01.03.2017 року, вимоги позивача витікають із прав і обовязків сторін за цим договором, за правовою природою віднесені до договірних зобовязань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобовязання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобовязання, відповідальність за порушення зобовязання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусового виконання обовязку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу (ГК) України передбачено право кожного суб'єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обовязку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обовязків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обовязки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу статті 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України: порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із викладених обставин справи вбачається, що на виконання укладеного з відповідачем договору поставки № Л53 від 01.03.2017 року позивач, як покупець, здійснив попередню оплату товару у розмірі 280500,00 грн., відповідач кошти отримав, проте, як постачальник, поставку товару у встановлені договором строки не здійснив, вимогу позивача про повернення коштів попередньої оплати не виконав, тому вимогу позивача про їх примусове стягнення суд вважає обґрунтованою, доказаною та такою, що підлягає задоволенню.

У звязку з простроченням відповідачем строків поставки товару, позивач також заявив вимогу про стягнення з відповідача, на підставі п. 5.1 Договору, 10266 грн. 30 коп. пені за порушення строків поставки товару з 19.04.2017 по 18.10.2017 року.

При вирішенні спору в частині стягнення спірної суми пені за період прострочення, суд керується приписами статей 549 - 552, 610-612, 614 ЦК України, статтями 216-218, 229 - 232, 234 ГК України, розясненнями, викладеними в постановах Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» N 14 від 17.12.2013 року, умовами п. 5.1. розділу 5 договору поставки № Л53 від 01.03.2017 року.

Вимога позивача в цій частині позову відповідає наведеним нормам законодавства, умовам договору, встановленим обставинам справи, тому судом визнається такою, що також підлягає задоволенню.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин справи, умов договору та наведених норм законодавства суд позов визнає обґрунтованим, доказаним і з зазначених у ньому підстав задовольняє повністю.

На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 4361 грн. 52 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «УкрАгро НПК», , місцезнаходження: 19200, Черкаська обл., м. Жашків, вул. Промислова, буд. 1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КЗТС Машинінг», , місцезнаходження: 84306, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, буд. 1а - 280500 грн. попередньої оплати, 10266 грн. 30 коп. пені, 4361 грн. 52 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.09.2018 року.

Суддя В.М. Грачов