РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2018 м. Київ Справа № 910/8155/18

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "АГРОПОСТУП";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХОЛДИНГ РУНО";

про: стягнення 1.038.277,55 грн.

Суддя Балац С.В.

Секретар судового засідання Кучерява О.М.

Представники:

позивача: Стріла В.М.;

відповідача: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "АГРОПОСТУП" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХОЛДИНГ РУНО" (далі - відповідач) про стягнення 1.038.277,55 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов'язання за укладеним між сторонами спору договором поставки від 10.04.2017 № 159-2017-04-10, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 1.038.277,55 грн., з яких: 786.482,64 грн. - основна заборгованість, 152.353,34 грн. - пеня, 22.366,27 грн. - 3 % річних та 77.075,30 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.07.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/8155/18 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 06.08.2018.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням відсутності у останнього укладеного між сторонами спору договору поставки від 10.04.2017 № 159-2017-04-10.

В підготовчому судовому засіданні 06.08.2018 суд на місці ухвалив: закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 05.09.2018.

В судовому засіданні 05.09.2018 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши уповноваженого представника позивача по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки від 10.04.2017 № 159-2017-04-10 (далі - Договір), відповідно до предмету якого в строки, визначені додатками, позивач зобов'язується передати у власність відповідача продукцію виробничо-технічного призначення (далі - товар), а відповідач зобов'язується прийняти товар в асортименті і кількості згідно додатків і видаткових накладних, які є невід'ємними частинами Договору (п. 1.1 Договору).

Пунктом 2.4 Договору визначено, що відповідач проводить розрахунки з позивачем на умовах внесення оплати вартості (ціни) товару, визначеної із врахуванням вимог п.п. 2.2-2.3, вказаної в рахунках, шляхом перерахування коштів в національній валюті на банківський рахунок позивача.

Положеннями п. 8.1 Договору передбачено, що за несвоєчасне виконання обов'язків з оплати товару відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання своїх зобов'язань за Договором та на його умовах, поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 1.210.957,36 грн. Наведена фактична обставина підтверджується видатковими накладними від 07.07.2017 № 348 на суму 665.728,00 грн., від 14.04.2017 № 166 на суму 172.237,36 грн., від 19.06.2017 № 298 на суму 372.992,00 грн.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення з боку відповідача строку оплати товару. Відповідач вартість отриманого товару на користь позивача сплатив частково в сумі 424.474.72 грн., що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 786.482,64 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов'язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені в розмірі 152.353,34 грн., а також відповідальності на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України шляхом стягнення 3 % річних в сумі 22.366,27 грн. та інфляційних втрат в сумі 77.075,30 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з урахуванням такого.

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Суд відзначає, жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості в розмірі 786.482,64 грн. сторонами судового процесу до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 786.482,64 грн.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за Договором (ст. 610 Цивільного кодексу України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи з наведених вище норм права, перебіг періоду прострочення відповідачем грошового зобов'язання за Договором починається з першого дня, за терміном, коли зобов'язання мало бути виконано, а також виходячи з припису ч. 6 ст. 232 ГК України, пеня нараховується за шість місяців прострочення виконання зобов'язання, починаючи з першого дня такого прострочення.

Суд, дослідивши здійснений позивачем розрахунок пені, визнав його арифметично невірним.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені підлягає задоволенню в сумі 102.221,00 грн., за таким розрахунком суду, здійсненого за період, на який позивачем нараховувалася пеня:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
786.482,6410.07.2017 - 26.10.201710925 %58.716,85
786.482,6427.10.2017 - 14.12.20174927 %28.507,30
786.482,6415.12.2017 - 07.01.20182429 %14.996,85
Загальна сума пені складає102.221,00

Крім того, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов'язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 22.366,27 грн. та інфляційних втрат в сумі 77.075,30 грн. є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню в повному обсязі, за розрахунками позивача, які, у свою чергу, перевірені і визнані судом вірними.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов судом відхилені, оскільки відсутність у відповідача договору поставки від 10.04.2017 № 159-2017-04-10 не може бути підставою для звільнення від виконання грошових зобов'язань за таким договором, а також сплати заборгованості, яка, в свою чергу, доведена позивачем.

Пунктом 11.6 умов укладеного між сторонами спору Договору визначено, що сторони домовились, що договір, Додатки до Договору та документи щодо реалізації цього Договору, які відправлені факсимільним звязком чи електронною поштою, мають повну юридичну силу до моменту обміну оригіналами, породжують права та обов'язки для сторін і можуть бути подані в судові інстанції в якості належних доказів і не можуть заперечуватись стороною, від імені якої були відправлені.

Враховуючи те, що відповідач заперечує отримання оригіналу Договору, то наявна в матеріалах справи скан-копія підписаного сторонами Договору має повну юридичну силу та породжує права та обов'язки для сторін, в розумінні п. 11.6 Договору.

Крім того, видаткові накладні від 07.07.2017 № 348, від 14.04.2017 № 166 та від 19.06.2017 № 298, які, в свою чергу, підписані сторонами мають посилання на укладений між сторонами спору Договір.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, суд керуючись п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладає витрати по сплаті судового збору на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХОЛДИНГ РУНО" (04116, м.Київ, ВУЛИЦЯ ШУЛЯВСЬКА, будинок 7, ідентифікаційний код: 32736177) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "АГРОПОСТУП" (21034, Вінницька обл., місто Вінниця, ВУЛИЦЯ ЧЕХОВА, будинок 11, ідентифікаційний код: 40378350) основну заборгованість в сумі 786.482 (сімсот вісімдесят шість тисяч чотириста вісімдесят дві) грн. 64 коп.; пеню в сумі 102.221 (сто дві тисячі двісті двадцять одна) грн. 00 коп.; 3 % річних в сумі 22.366 (двадцять дві тисячі триста шістдесят шість) грн. 27 коп.; інфляційні втрати в сумі 77.075 (сімдесят сім тисяч сімдесят п'ять) грн. 30 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 14.822 (чотирнадцять тисяч вісімсот двадцять дві) грн. 18 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 17 вересня 2018 року

Cуддя С.В. Балац