ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про забезпечення позову

"14" вересня 2018 р.

м. Одеса

справа № 916/1947/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Українська дистрибуційна компанія» про забезпечення позову /вх. № 2-4615/18 від 12.09.2018 року/ у справі № 916/1947/18

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю «Українська дистрибуційна компанія» /, адреса – 01135, м. Київ, вул. В. Чорновола, 12, e-mail: /

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Сагітта-Т» /, адреса – 65072, м. Одеса, вул. С. Ріхтера, 2/

про стягнення заборгованості у розмірі 1 398 126,51 грн.

ВСТАНОВИВ:

12.09.2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Українська дистрибуційна компанія» звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. № 2102/18/ до товариства з обмеженою відповідальністю «Сагітта-Т» про стягнення заборгованості за договором поставки із відстрочкою платежу № 104 від 06.03.2017 року /із урахуванням протоколу узгодження розбіжностей від 06.03.2017 року/ у розмірі 1 398 126,51 грн., з яких: 1 245 168,16 грн. – основний борг; 131 601,86 грн. – пеня; 11 539,94 грн. – три проценти річних; 9 816,55 грн. – інфляційні нарахування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки із відстрочкою платежу № 104 від 06.03.2017 року /із урахуванням протоколу узгодження розбіжностей від 06.03.2017 року/ в частині оплати товару.

Позов пред’явлено на підставі положень ст.ст. 526, 554, 625 ЦК України.

Ухвалою суду від 14.09.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1947/18; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче судове засідання призначено на 10.10.2018 року.

Разом із пред’явленим позовом до суду надано заяву про забезпечення позову /вх. № 2-4615/18 від 12.09.2018 року/, в якому позивач просить:

- Накласти арешт на грошові кошти у розмірі 1 398 126,51 грн., що належать відповідачу та які знаходяться на рахунку товариства р/р 1 в ПАТ «МТБ Банк», МФО 328168, та на будь-яких інших рахунках в будь-яких кредитно-фінансових установах;

- Накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ТОВ "САГІТТА-Т", а саме на будівлю кінотеатру (реєстраційний номер 15933689), розташованого за адресою: Одеська область, м. Подільськ, вул. Соборна, 68;

- Накласти арешт на рухоме майно, що належить на праві власності ТОВ "САГІТТА-Т" у межах суми позовних вимог 1 398 126,51 грн.

В обґрунтування заяви ТОВ «Українська дистрибуційна компанія» посилається на те, що заявлена позивачем до стягнення значна сума грошових коштів, яка почала формуватися за поставками, що були здійснені ще в грудні 2017 року, тобто - існує тривалий строк. Позивач зазначає, що відповідач здійснює дії, спрямовані на реалізацію свого майна, а саме нежитлового приміщення, розташованого за адресою: Одеська область, місто Подільськ, вулиця Соборна, будинок 68 та рухомого майна. Зазначене підтверджується інформацією, розташованою в мережі інтернет.

Позивач вказує, що відповідачем не було вжито ніяких дій, що свідчили б про бажання та його намагання здійснити погашення боргу. Разом із тим, ТОВ «Українська дистрибуційна компанія» звертає увагу на те, що відповідач має заборгованість не тільки перед позивачем, а й перед іншими контрагентами, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру судових рішень.

ТОВ «Українська дистрибуційна компанія» посилається на те, що станом на сьогоднішній день господарська діяльність відповідача фактично припинена, а торгівельна діяльність не здійснюється. Не проведення відповідачем розрахунків із кредиторами по при продаж відповідачем поставленого відповідачу товару може свідчити про зумисне ухилення відповідача від проведення розрахунків із постачальниками. Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду із заявою в порядку ст.ст. 136-139 ГПК України.

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред’явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ст. 137 ГПК України визначено перелік заходів забезпечення позову, а також регламентовано, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Частиною 4 ст. 137 ГПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з’ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов’язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов’язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв’язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв’язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред’явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9).

Судом встановлено, що 06.03.2017 року між сторонами укладено договір поставки із відстрочкою платежу № 104 від 06.03.2017 року /із урахуванням протоколу узгодження розбіжностей від 06.03.2017 року/, за умовами якого позивач зобов’язався поставити відповідачу, а відповідач прийняти та оплатити товар у відповідності до умов договору.

На підтвердження доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову судом досліджено:

- виписки з інтернет ресурсу, з яких вбачається розміщення відповідачем оголошення про терміновий продаж нежитлового приміщення, розташованого за адресою: Одеська область, м. Подільськ, вул. Соборна, 68;

- копії рішень із Єдиного державного реєстру судових рішень, з яких вбачається наявність значної кількості судових проваджень щодо вимог до відповідача.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стосовно вимог позивача про забезпечення позов шляхом накладення арешту на грошові кошти, суд зазначає наступне.

Проаналізувавши заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти відповідача суд не вбачає всупереч положень ч. 1 ст. 74 ГПК України посилань на те, які докази вказують на наявність обставин, з якими пов'язується застосування цього заходу до забезпечення позову, та в чому саме вбачається неможливість чи утруднення виконання судового рішення в разі задоволення позову.

При цьому, всупереч положенням статей 74, 136 Господарського процесуального кодексу України заява позивача про забезпечення позову базується лише на власних припущеннях.

Факт ухилення відповідача від виконання зобов'язань за спірним договором не може бути безумовною та однозначною підставою для забезпечення позову, а невиконання зобов'язань відповідачем є предметом спору, що потребує доведення, тому не можна розглядати твердження позивача, як безспірні та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення позову в цій частині.

З урахуванням вказаного, суд не вбачає достатніх підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, оскільки саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, підтвердженого належними доказами, не є достатньою підставою для задоволення заяви в цій частині.

Стосовно заяви позивача про забезпечення позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, суд зазначає наступне.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що будівля кінотеатру, розташована за адресою: Одеська область, місто Подільськ, вулиця Соборна, будинок 68, зареєстрована на праві приватної власності за ТОВ «Сагітта-Т» /реєстраційний номер майна – 15933689/.

Разом із тим суд вважає обґрунтованими доводи позивача про вчинення відповідачем дії, спрямованих на реалізацію свого майна, а саме нежитлового приміщення, розташованого за адресою: Одеська область, місто Подільськ, вулиця Соборна, будинок 68. Вказана обставина підтверджується випискою з інтернет ресурсу про розміщення відповідачем оголошення про терміновий продаж нежитлового приміщення.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд вважає вимоги позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Одеська область, місто Подільськ, вулиця Соборна, будинок 68, є частково обґрунтованими та співрозмірними позовним вимогам. У зв’язку із чим суд вважає можливим накласти арештна нерухоме майно в межах ціни позову у розмірі 1 398 126,51 грн.

При цьому суд погоджується із доводами позивача, що невжиття заходів забезпечення позову в цій частині може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, для відновлення прав позивачу необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а відтак й порушить права позивача на судовий захист,а забезпечення позову навпаки виступають запорукою виконання можливого рішення суду.

У зв’язку з чим, суд вважає, що вимога позивача про забезпечення позову в частині накладення арешту на нежитлове приміщення є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Стосовно заяви позивача про забезпечення позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 ЦК України, рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

З виписки з інтернет ресурсу вбачається розміщення відповідачем оголошення про терміновий продаж нежитлового приміщення разом із торгівельним обладнанням (полички, стелажі, холодильне обладнання, касові апарати, обладнання для прикасової торгівлі).

Разом із тим відсутність всупереч положень ч. 1 ст. 74 ГПК України відомостей про те, яке саме рухоме майно належить відповідачу, унеможливлює задоволення заяви позивача про забезпечення доказів у цій частині.

Згідно з ст. 140 ГПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав для забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача у межах ціни позову. У зв’язку із чим заява позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Українська дистрибуційна компанія» про забезпечення позову /вх. № 2-4615/18 від 12.09.2018 року/ підлягає частковому задоволенню, так як частково обґрунтована та доведена.

При цьому суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ’я сторін, оскільки мета забезпечення позову – це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до вирішення спору по суті.

Стосовно зустрічного забезпечення суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 141 ГПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв’язку із забезпеченням позову.

За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проаналізувавши матеріали справи, враховуючи часткове задоволення судом клопотань позивача про забезпечення позову, суд приходить до висновку про відсутність підстав у розумінні ст. 141 ГПК України для застосування зустрічного забезпечення.

Керуючись ст. ст. 136, 137, ч. 8 ст. 140, 141, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Українська дистрибуційна компанія» про забезпечення позову /вх. № 2-4615/18 від 12.09.2018 року/ у справі № 916/1947/18 – задовольнити частково.

2. Накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності товариству з обмеженою відповідальністю «Сагітта-Т» /, адреса – 65072, м. Одеса, вул. С. Ріхтера, 2/, а саме на будівлю кінотеатру (реєстраційний номер 15933689), розташовану за адресою: Одеська область, м. Подільськ, вул. Соборна, 68, в межах ціни позову у розмірі 1 398 126,51 грн.

3. В іншій частині вимог – відмовити.

4. Копію ухвали негайно направити сторонам та для виконання Управлінню державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради /м. Одеса, вул. Черняховського, 6/.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" для виконання судових рішень.

Стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Українська дистрибуційна компанія» /, адреса – 01135, м. Київ, вул. В. Чорновола, 12, e-mail: /.

Боржник: товариство з обмеженою відповідальністю «Сагітта-Т» /, адреса – 65072, м. Одеса, вул. С. Ріхтера, 2/.

Ухвала дійсна до пред'явлення до виконання згідно положень ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвала складена та підписана 14.09.2018 року.

Ухвала набрала законної сили 14.09.2018 року та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання законної сили ухвали господарського суду Одеської області.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Петренко Наталія Дмитрівна