ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" вересня 2018 р.

м. Одеса

Справа № 916/1468/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Д’яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Воровіній Т.О.

розглянувши справу №916/1468/18

За позовом: Приватного акціонерного товариства „МАКРОХІМ” (01133, м. Київ, вул. Верхня, буд. 3)

До відповідача: Спільного українсько-турецького підприємства „Одеські дріжджі” у формі закритого акціонерного товариства (65033, м. Одеса, вул. Мельницька, буд. 31)

Про стягнення 304993,32 грн.

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

Встановив: Позивач - Приватне акціонерне товариство „МАКРОХІМ” звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. № ГСОО 1575/18 від 18.07.2018р.) до Спільного українсько-турецького підприємства „Одеські дріжджі” у формі закритого акціонерного товариства про стягнення 304993,32 грн.

Позовні вимоги позивача обґрунтовано неналежними виконання з боку відповідача прийнятих на себе зобов’язань за Договором поставки №50 від 04 січня 2018р. та направлено на стягнення боргу у розмірі 267016 грн., пені у розмірі 22478,68 грн., інфляційних втрат у розмірі 1016,06 грн., 15% річних у розмірі 7882,58 грн. та штрафу у розмірі 6600 грн.

При поданні позовної заяви до суду, позивач просив суд визнати судову справу за цим позовом малозначною та здійснити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.07.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 20 серпня 2018р. о 10:40. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, в строк до 13.08.2018р. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України до15.08.2018р. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України. Повідомлено учасників справи про відсутність у суду технічної можливості забезпечення учасникам справи права брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

У судовому засіданні, яке відбулось 20.08.2018р., відповідно до вимог ч. 2 ст. 216 ГПК України, було оголошено перерву у справі до 12.09.2018р. 09:40.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.08.2018р. повідомлено відповідача у справі №916/1468/18 - Спільного українсько-турецького підприємства „Одеські дріжджі” у формі закритого акціонерного товариства про судове засідання по справі, яке відбудеться 12 вересня 2018 року о 09:40. Неявка представника відповідача, належним чином повідомленого про час і місце проведення судового засідання, не перешкоджає його проведенню.

Відповідачем – Спільним українсько-турецьким підприємством „Одеські дріжджі” у формі закритого акціонерного товариства відзиву на позовну заяву не надано, відповідач свого права на захист не використав, хоча відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення засідань суду, шляхом скерування на його юридичну адресу ухвал суду, про що вбачається з рекомендованого поштового повідомлення з відміткою про вручення поштового відправлення. (вх. № ГСОО 34190/18).

10.09.2018р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі Приватного акціонерного товариства „МАКРОХІМ”.

У судові засідання представник відповідача не з’явився, про поважність причин відсутності суд не повідомив.

Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення скеровувались судом на адресу реєстрації відповідача, а також відсутність жодних клопотань з боку відповідача про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, за наявними в ній матеріалами відповідно до п.9 ст.165 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні, яке відбулось 20 серпня 2018р., пояснення представника позивача, суд встановив.

04 січня 2018 року між Приватним акціонерним товариством „МАКРОХІМ” (Постачальник) та Спільного українсько-турецькоким підприємством „Одеські дріжджі” у формі закритого акціонерного товариства (Покупець) було укладеного Договір поставки №50 (надалі – договір), за умовами якого постачальник зобов’язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити хімічну продукцію (надалі – продукція) в асортименті, кількості та по цінам, викладеним в додатках до цього договору, які є його невід’ємною частиною.

Відповідно до п. 2.1. Договору, загальна кількість, асортимент та комплектність продукції, що підлягає поставці, будуть вказані в Додатках до цього Договору.

Згідно до п. 3.1. Договору, поставка продукції здійснюється окремими партіями, відповідно до поданих покупцем та погоджених постачальником заявок на поставку продукції.

Відповідно до п. 4.1. Договору, датою переходу права власності на продукцію від постачальника до покупця є дата поставки (п. 3.5. Договору).

Положеннями п. 6.1. Договору покупець зобов’язаний здійснити оплату поставленої продукції в строк, що не перевищує 10 (десять) банківських днів з дати поставки.

Відповідно до п. 10.3. Договору, у випадку порушення строку оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (що діяла у період за який сплачується пеня), від несплаченої суми за кожний день прострочки.

Умовами п. 10.4. визначено, що також покупець на вимоги постачальника, у випадку несвоєчасної оплати продукції, зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням 15 процентів річних від простроченої суми. У випадку прострочення оплати продукції більш ніж на два місяці, покупець, на вимогу постачальника зобов’язаний сплатити додатково неустойку у розмірі 20 % від простроченої суми.

Також, відповідно до п. 10.8. Договору, строк, визначений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, до сторін не застосовується.

Відповідно до п. 13.1. Договору, Договір вступає в силу з моменту його підписання повноважними представниками сторін та діє до 31 грудня 2019 року.

На виконання умов укладеного договору позивачем - Приватним акціонерним товариством „МАКРОХІМ” на користь Спільного українсько-турецького підприємства „Одеські дріжджі” у формі закритого акціонерного товариства було здійснено поставку продукції на суму 127008 грн., відповідно до видаткової накладної №М0003063 від 23 березня 2018 року та на суму 254016 грн., відповідно до видаткової накладної №М0003663 від 18 квітня 2018 року, які підписані сторонами та скріплені печатками та копії яких наявні в матеріалах справи.

За посиланням та твердженням позивача кінцевий термін оплати за поставлений товар за видатковою накладною №М0003063 від 23 березня 2018 року – 06 квітня 2018р. та кінцевий термін оплати за поставлений товар за видатковою накладною №М0003663 від 18 квітня 2018 року – 02 травня 2018р.

Позивачем було зазначено, що відповідачем було частково сплачено вартість поставленого товару, а саме: 17.04.2018р. було частково сплачено 30008 грн., 03.05.2018р. – 17000 грн., 25.05.2018р. – 47000 грн. та 12.06.2018р. – 10000 грн. Вказані сплати було здійснено відповідачем за видатковою накладною №М0003063 від 23 березня 2018 року, залишок боргу за якою становить 23000 грн.

Також, відповідачем було частково сплачено вартість поставленого товару, а саме: 20.06.2018р. було частково сплачено 10000грн. Вказану сплату було здійснено відповідачем за видатковою накладною №М0003663 від 18 квітня 2018 року, залишок боргу за якою становить 244016 грн.

У зв’язку з неладним виконанням з боку відповідача прийнятих на себе зобов’язань щодо своєчасної та в повному обсязі сплати вартості отриманого від позивача товару, Приватним акціонерним товариством „МАКРОХІМ” було здійснено нарахування пеню у розмірі 22478,68 грн., інфляційних у розмірі 1016,06 грн., 15 % річних у розмірі 7882,58 грн. та заявлено до стягнення штраф у розмірі 6600 грн.

Відповідні розрахунки наявні в матеріалах справи (а.с. 8,9).

Приватним акціонерним товариством „МАКРОХІМ” на адресу відповідача - Спільного українсько-турецького підприємства „Одеські дріжджі” у формі закритого акціонерного товариства було скеровано Претензію №466 від 21 травня 2018 року з вимогою оплати боргу, проте з боку відповідача не було здійснено сліпати боргу в повному обсязі.

Позовні вимоги позивача обґрунтовано неналежними виконання з боку відповідача прийнятих на себе зобов’язань за Договором поставки №50 від 04 січня 2018р. та направлено на стягнення боргу у розмірі 267016 грн., пені у розмірі 22478,68 грн., інфляційних втрат у розмірі 1016,06 грн., 15% річних у розмірі 7882,58 грн. та штрафу у розмірі 6600 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши у судовому засіданні 20.08.2018р. пояснення представника позивача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов’язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій – це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов’язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між Приватним акціонерним товариством „МАКРОХІМ” та Спільного українсько-турецькоким підприємством „Одеські дріжджі” у формі закритого акціонерного товариства виникли на підставі укладеного між ними 04 січня 2018 року Договору поставки №50.

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Спільним українсько-турецькоким підприємством „Одеські дріжджі” у формі закритого акціонерного товариства прийнятих на себе зобов’язань за умовами Договору поставки №50 від 04.01.2018р. щодо повної сплати вартості отриманого товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: Договором поставки №50 від 04.01.2018р, видатковою накладною №М0003063 від 23 березня 2018 року та видатковою накладною №М0003663 від 18 квітня 2018 року, які підписані та скріплені печатками сторін, у зв’язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача за Договором поставки №50 від 04.01.2018р., з урахуванням проплат відповідача, заборгованості по сплаті 267016 грн. боргу за поставлений товар (за видатковою накладною №М0003063 від 23 березня 2018 року борг – 23000 грн. та за видатковою накладною №М0003663 від 18 квітня 2018 року борг – 244016грн.) - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у п. 1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань”, грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти (п. 6.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань”).

Умовами п. 10.4. Договору, зокрема, визначено, що покупець на вимоги постачальника, у випадку несвоєчасної оплати продукції, зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням 15 процентів річних від простроченої суми.

Позивачем було здійснено нарахування 15% річних та інфляційних втрат.

Позивачем здійснено нарахування 15% річних окремо за кожною накладною, з визначенням початку виникнення заборгованості, а саме по видатковій накладній №М0003063 від 23 березня 2018 року з 09.04.2018р. по 28.06.2018р. та по видатковій накладній №М0003663 від 18 квітня 2018 року з 04.05.2018р. по 28.06.2018р.

Відповідно до такого розрахунку, позивачем заявлено до стягнення 15% річних у загальному розмірі 7882,58 грн.

Суд перевіривши такий розрахунок 15% річних, вважає його частково не вірним, оскільки в наданому до суду розрахунку при визначені періодів нарахуванням, позивачем не було враховано дати сплати частини боргу за видатковими накладними, які було здійснено відповідачем .

Судом було здійснено розрахунок 15% річних.

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір процентів річних

Загальна сума процентів

127008

09.04.2018 - 16.04.2018

8

15 %

417.56

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір процентів річних

Загальна сума процентів

97000

17.04.2018 - 02.05.2018

16

15 %

637.81

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір процентів річних

Загальна сума процентів

80000

03.05.2018 - 24.05.2018

22

15 %

723.29

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір процентів річних

Загальна сума процентів

33000

25.05.2018 - 11.06.2018

18

15 %

244.11

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір процентів річних

Загальна сума процентів

23000

12.06.2018 - 28.06.2018

17

15 %

160.68

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір процентів річних

Загальна сума процентів

254016

04.05.2018 - 19.06.2018

47

15 %

4906.34

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір процентів річних

Загальна сума процентів

224016

20.06.2018 - 28.06.2018

9

15 %

828.55

Відповідно до такого розрахунку загальний борг зі сплати 15% річних становить грошову суму у розмірі 7918,34 грн.

Отже, якщо вірно здійснити розрахунок, то з відповідача підлягає стягненню сума 15%річних у розмірі 7918,34 грн., однак враховуючи положення ч. 2 ст. 237 ГПК України, суд стягує заявлену позивачем суму нарахованих ним 15% річних у розмірі 7882,58грн.

Також, позивачем було здійснено нарахування інфляційних втрат. Відповідно до такого розрахунку за відповідачем рахується борг зі сплати інфляційних втрат у розмірі 1016,06 грн.

Суд, перевіривши розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, вважає такий розрахунок вірним, а вимоги про їх стягнення – правомірними.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб’єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 229 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем здійснено нарахування пені окремо за кожною накладною, з визначенням початку виникнення заборгованості, а саме по видатковій накладній №М0003063 від 23 березня 2018 року з 09.04.2018р. по 28.06.2018р. та по видатковій накладній №М0003663 від 18 квітня 2018 року з 04.05.2018р. по 28.06.2018р.

Відповідно до такого розрахунку, позивачем заявлено до стягнення пеню у загальному розмірі 22478,68 грн.

Суд перевіривши такий розрахунок пені, вважає його частково не вірним, оскільки в наданому до суду розрахунку при визначені періодів нарахуванням, позивачем не було враховано дати сплати частини боргу за видатковими накладними, які було здійснено відповідачем .

Судом було здійснено розрахунок пені.

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір облікової ставки НБУ

Розмір подвійної облікової ставки НБУ в день

Сума пені за період прострочення

127008

09.04.2018 - 12.04.2018

4

17.0000 %

0.093 %*

473.24

127008

13.04.2018 - 16.04.2018

4

17.0000 %

0.093 %*

473.24

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір облікової ставки НБУ

Розмір подвійної облікової ставки НБУ в день

Сума пені за період прострочення

97000

17.04.2018 - 02.05.2018

16

17.0000 %

0.093 %*

1445.70

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір облікової ставки НБУ

Розмір подвійної облікової ставки НБУ в день

Сума пені за період прострочення

80000

03.05.2018 - 24.05.2018

22

17.0000 %

0.093 %*

1639.45

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір облікової ставки НБУ

Розмір подвійної облікової ставки НБУ в день

Сума пені за період прострочення

33000

25.05.2018 - 11.06.2018

18

17.0000 %

0.093 %*

553.32

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір облікової ставки НБУ

Розмір подвійної облікової ставки НБУ в день

Сума пені за період прострочення

23000

12.06.2018 - 28.06.2018

17

17.0000 %

0.093 %*

364.22

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір облікової ставки НБУ

Розмір подвійної облікової ставки НБУ в день

Сума пені за період прострочення

254016

04.05.2018 - 24.05.2018

21

17.0000 %

0.093 %*

4968.97

254016

25.05.2018 - 19.06.2018

26

17.0000 %

0.093 %*

6152.06

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір облікової ставки НБУ

Розмір подвійної облікової ставки НБУ в день

Сума пені за період прострочення

224016

20.06.2018 - 28.06.2018

9

17.0000 %

0.093 %*

1878.05

Відповідно до такого розрахунку загальний борг зі сплати пені становить грошову суму у розмірі 17948,24 грн.

Умовами п. 10.4. визначено, зокрема, у випадку прострочення оплати продукції більш ніж на два місяці, покупець, на вимогу постачальника зобов’язаний сплатити додатково неустойку у розмірі 20 % від простроченої суми.

Також, позивачем, відповідно до умов п. 10.4. Договору, заявлено до стягнення штраф у розмірі 20%, що становить грошову суму у розмірі 6600 грн.

Суд, перевіривши розрахунок заявленого до стягнення штрафу, вважає такий розрахунок вірним, а вимоги про його стягнення – правомірними.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства „МАКРОХІМ” зі стягненням з Спільного українсько-турецького підприємства „Одеські дріжджі” у формі закритого акціонерного товариства основного боргу у розмірі 267016 грн., пені у розмірі 17948,24 грн., інфляційних у розмірі 1016,06 грн., 15%річних у розмірі 7882,58 грн. та штрафу у розмірі 6600 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 4506,94 грн. покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Приватного акціонерного товариства „МАКРОХІМ” – задовольнити частково.

2.Стягнути з Спільного українсько-турецького підприємства „Одеські дріжджі” у формі закритого акціонерного товариства (65033, м. Одеса, вул. Мельницька, буд. 31; код 24532055) на користь Приватного акціонерного товариства „МАКРОХІМ” (01133, м. Київ, вул. Верхня, буд. 3; код 24720905) основний борг у розмірі 267016 (двісті шістдесят сім тисяч шістнадцять) грн., пеню у розмірі 17948 (сімнадцять тисяч дев’ятсот сорок вісім) грн. 24 коп., інфляційні у розмірі 1016 (одна тисяча шістнадцять) грн. 06 коп., 15% річних у розмірі 7882 (сім тисяч вісімсот вісімдесят дві) грн. 58 коп. та штраф у розмірі 6600 (шість тисяч шістсот) грн., а також витрати по сапаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 4506 (чотири тисячі п’ятсот шість) грн. 94 коп.

3. В іншій частині позові – відмовити.

Повний текст рішення складено 19 вересня 2018 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та відповідно до п.п. 17.5. п. 17 Розділу ХІ „Перехідні положення” ГПК України може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д'яченко