ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року

м. Київ

Справа № 916/934/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

за участю секретаря судового засідання - Журавльова А.В.

за участю представників:

Генеральної прокуратури України - Клюге Л.М.,

позивача - не з'явився,

відповідача-1 - не з'явився,

відповідача-2 - Горбовий В.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Одеської міської ради та Заступника прокурора Одеської області на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 (Принцевська Н.М., Ярош А.І., Діброва Г.І.) та рішення Господарського суду Одеської області від 18.09.2017 (Петренко Н.Д., Малярчук І.А., Никифорчук М.І.) у справі №916/934/17

за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Братішка" про визнання недійсним договору про співробітництво та організацію взаємовідносин

в зв'язку з неявкою уповноваженого представника Позивача 19.09.2018 до залу судового засідання Одеського апеляційного господарського суду для проведення судового засідання у режимі відеоконференції у даній справі, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу відеозапису не здійснювалося

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

1. Заступник прокурора Одеської області (далі - Прокурор) звернувся в інтересах держави в особі Одеської міської ради (далі - Позивач) з позовом до Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради (далі - Відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Братішка" (далі - Відповідач-2) про (з урахуванням заяви про зміну предмету позову): 1) визнання недійсним договору про співробітництво та організацію взаємовідносин, укладеного 30.05.2016 між Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та ТОВ "Братішка" щодо берегозахисної споруди у вигляді підпірної стінки загальною площею 30 м2, що розміщена в м.Одеса, узбережжя Чорного моря, друга черга ПЗС, між траверсом №16 та №16-а (в районі 16-ї станції Великого Фонтану); 2) зобов'язання Відповідача-2 звільнити та повернути Позивачу комунальне майно - берегозахисну споруду у вигляді підпірної стінки загальною площею 30 м2, що розміщена в м. Одеса, узбережжя Чорного моря, друга черга ПЗС, між траверсом №16 та №16-а (в районі 16-ї станції Великого Фонтану).

2. В обґрунтування позовних вимог Прокурор зазначив, що спірний договір є удаваним правочином та укладений з метою приховати інший договір - оренди комунального майна. Так, Відповідач-2 внаслідок укладення спірного договору фактично отримав право користування комунальним майном - берегозахисною спорудою в обхід порядку, встановленого Законом України "Про оренду державного та комунального майна" та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" - без проведення конкурсу, оцінки майна, прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування тощо.

Короткий зміст оскаржуваного рішення, прийнятого судом першої інстанції

3. Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.09.2017 в позові відмовлено повністю.

4. Рішення суду мотивовано тим, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є змішаним, оскільки за своєю суттю відповідає зобов'язальним правовідносинам, що виникають з договорів підряду та договорів про спільну діяльність. Спірний договір не має ознак договору оренди, оскільки не містить визначених чинним законодавством істотних умов для вказаного виду договору, таких як орендна плата, порядку використання амортизаційних відрахувань.

5. Таким чином, Прокурором не доведено факту невідповідності оспорюваного договору чинному законодавству на момент його вчинення, а також факту порушення інтересів держави в особі Позивача, тому підстави для визнання цього договору недійсним відсутні. Відповідно, немає правових підстав і для задоволення похідної позовної вимоги про зобов'язання Відповідача-2 звільнити та повернути комунальне майно.

Короткий зміст оскаржуваної постанови, прийнятої судом апеляційної інстанції

6. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 рішення Господарського суду Одеської області від 18.09.2017 залишено без змін з тих же підстав.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

7. Прокурор та Позивач звернулися з касаційними скаргами, в яких просять скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи Прокурора, який подав касаційну скаргу (узагальнено)

8. Судами неправильно застосовано статті 203, 215, 216, 235, 628, 837, 1130 ЦК України, статті 2, 4, 5, 11, 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статті 25, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та не враховано, що фактично спірний договір є удаваним правочином, оскільки є договором оренди комунального майна.

Позиція Позивача, який подав касаційну скаргу (узагальнено)

9. Суди попередніх інстанцій невірно визначили правову природу оскарженого правочину, який вчинено з метою приховання договору оренди, оскільки Відповідач-2 за договором набуває право користування берегозахисною спорудою, яку використовує для здійснення господарської діяльності без зобов'язання сплачувати плату за таке користування.

10. Суди не надали оцінку позовній вимозі щодо повернення Позивачу берегозахисної споруди шляхом її звільнення.

Позиція інших учасників справи щодо касаційних скарг

11. Відповідачі відзив на касаційні скарги Прокурора та Позивача не подали, що відповідно до частини 3 статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваних рішення та постанови судів попередніх інстанцій у справі №916/934/17 у касаційному порядку.

12. Представником Відповідача-2 в судовому засіданні 19.09.2018 подано клопотання про витребування матеріалів справи №916/933/17, в зв'язку з чим відкласти розгляд цієї справи, та про приєднання доказів, розглянувши які, колегія суддів відхиляє з огляду на межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

13. Верховний Суд вважає обґрунтованими доводи касаційних скарг, викладені в пунктах 8, 9, 10 цієї постанови, з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 235 ЦК України визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

14. Під час розгляду справи суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що спірний договір є змішаним, оскільки містить елементи договору підряду та договору про спільну діяльність.

15. Колегія суддів зазначає, що статтями 837 та 1130 ЦК України визначено поняття договору підряду та договору про спільну діяльність.

Так, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (стаття 837 ЦК України).

За договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові (стаття 1130 ЦК України).

16. При цьому, суд касаційної інстанції зазначає, що зміст спірного договору та його правова природа не залежать від його назви.

17. Водночас, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до пункту 1.5 договору берегозахисна споруда є власністю територіальної громади міста Одеси, а Відповідачу-2 надається право користування нею виключно для реалізації цілей згідно умов цього договору.

18. Частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

19. Отже, ні суд першої, ні суд апеляційної інстанцій при встановленні обставин справи, кваліфікації спірного договору та застосуванні до правовідносин, які склались в межах даної справи, норм матеріального права не врахували, що предметом договору є передача в користування берегозахисної споруди, що притаманне договору саме оренди майна та не властиве змішаному договору, який містить елементи підряду і договору про спільну діяльність.

20. Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок судів про те, що спірний договір є змішаним договором, який містить елементи договору підряду та договору про спільну діяльність.

До спірного правочину підлягають застосуванню правила, передбачені для договору найму (оренди) комунального майна, врегульовані положеннями Закону України "Про оренду державного та комунального майна", проте суди попередніх інстанцій не дослідили та не надали належної оцінки умовам оспорюваного договору на предмет відповідності їх зазначеному законодавству, що регулює правовідносини оренди комунального майна, а тому, в силу приписів статті 300 ГПК України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

21. Крім того, здійснюючи розгляд справи судами не враховано, що відповідно до статті 32 ГПК України (в редакції, чинній на час звернення Прокурора до суду з даним позовом, до 15.12.2017) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду (стаття 36 ГПК України).

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктом 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики №55 від 07.04.2003 "ДСТУ 4163-2003", відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

22. Всупереч зазначеним вимогам законодавства, місцевий господарський суд прийняв рішення за відсутності в матеріалах справи саме належним чином засвідчених письмових доказів, якими обґрунтовує свій позов Прокурор, а суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув та здійснив перегляд рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за цими ж документами.

23. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судами вирішено спір за належними, проте недопустимими доказами у справі, наданими Прокурором в обґрунтування позовних вимог (а.с. 18-24, 30-41).

Отже, зважаючи на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій не ґрунтуються на повному і всебічному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, встановлення яких є необхідним для правильного вирішення спору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

24. В силу приписів пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

25. З огляду на межі повноважень касаційної інстанції, визначені статтями 300, 310 ГПК України, постанова апеляційної інстанції та рішення господарського суду підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, в зв'язку з чим касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

26. Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги наведене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством, прийняти відповідне рішення.

Щодо судових витрат

27. Оскільки справа передається на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат у порядку статті 129 ГПК України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Одеської міської ради та Заступника прокурора Одеської області задовольнити частково.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 та рішення Господарського суду Одеської області від 18.09.2017 у справі №916/934/17 скасувати.

3. Справу № 916/934/17 направити на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.