ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2018 Справа №914/763/18

За позовною заявою: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача: Львівського комунального підприємства «Центральне»,

м. Львів,

про: стягнення заборгованості в сумі 4 779,26 грн

Суддя Синчук М.М.

за участю секретаря судового засідання Карась Х.Л.

Представники учасників процесу:

позивача: ОСОБА_1 довіреність від 14.04.2017 р. №14-77;

відповідача: ОСОБА_2 довіреність від 25.01.2018 р. №44.

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст. 46 ГПК України. Заяв про відвід судді не надходило. У відповідності до ст. 222 ГПК України здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою програмно-апаратного комплексу Оберіг.

Заяв про відвід не поступало, та в судових засіданнях присутніми представниками сторін не заявлено.

Суть спору: На розгляді Господарського суду Львівської області перебуває справа № 914/763/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Львівського комунального підприємства «Центральне» про стягнення заборгованості в сумі 4 779,26грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №1472/14-БО-21 від 27.12.2013 р. в частині оплати товару у встановлений договором строк.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.05.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 29.05.2018 р.

Ухвалою суду від 29.05.2018 здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №914/763/17 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 12.06.18 р.

Рух справи відображено в попередніх ухвалах суду.

В судове засідання 17.09.2018р. представник позивача зявився, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд позов задоволити.

В судове засідання 17.09.2018р. представник відповідача зявився. Позовні вимоги заперечив з підстав викладених у відзиві (вх.№18940/18 від 25.05.2018р.) на позовну заяву та просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач зазначає, що ЛКП Центральне є теплопостачальною організацією, а тому на нього поширюються вимоги Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. У відповідності до п. 2.2.5. Статуту ЛКП Центральне (копія витягу додається), затвердженого уповноваженим органом Галицької РА ЛМР, зареєстрованого за №2010200 від 21.08.2007 зі змінами та доповненнями, основними напрямками діяльності підприємства є надання населенню та власникам нежитлових приміщень житлових будинків послуг з теплопостачання та опалення приміщень та гарячого водопостачання відповідно до Правил надання населенню послуг з водо, теплопостачання та водовідведення, затверджених постановою КМУ від 30.12.1997 №1497. Відповідно до розрахунку наданого позивачем у відповідача заборгованість за обсяги переданого природного газу погашена повністю станом на 27.03.2015 р. ОСОБА_2 України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії набрав чинності 30.11.2016 року. Відповідач зазначає, що норма ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VІІ пов'язує можливість ненарахування та списання вже нарахованих пені, інфляційних втрат та 3 % річних у разі погашення основного боргу до набрання чинності цим Законом. Як стверджує сам позивач у розрахунках доданих до позовної заяви, відповідач погасив заборгованість по основному боргу ще 26.03.2015 року. Саме тому, як зазначає відповідач, пеня, інфляційні втрати та 3 % річних, нараховані позивачем, на підставі прямої норми Закону № 1730-VІІ та правових позицій Верховного суду не можуть бути стягнені з відповідача.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши подані суду документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд Львівської області,

в с т а н о в и в:

27 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України (продавець) та Львівським комунальним підприємством Центральне (покупець) укладено договір №1472/14-БО-21 купівлі-продажу природного газу (далі по тексту договір), згідно до умов (п.1.1. договору) якого, продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Згідно із п. 6.1. договору №1472/14-БО-21 від 27.12.2013 оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до Розділу 11 договору №1472/14-БО-21 від 27.12.2013 договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Пунктом 2.1 договору №1472/14-БО-21 від 27.12.2013 встановлено, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 10,5 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів: січень 2,0, лютий 2,0, березень 2,0, I квартал 6; квітень 0,5, II квартал 0,5; жовтень 0,5, листопад 1,5, грудень 2,0, IV квартал 4,0.

На виконання п.2.1 договору позивач поставив протягом січня - грудня 2014 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 20 532,26 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 року, від 28.04.2014 року, від 30.11.2014 року та від 31.12.2014 року, акти підписані та скріплені печатками сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобовязання перед позивачем, за період з січня - грудня 2014 року виконав у повному обсязі, станом на 27.03.2015, що підтверджується проведеними позивачем розрахунками заявлених до стягнення сум, та не заперечується позивачем.

Відповідно до інформації, що міститься у додатку до позовної заяви Сальдо по підприємству за період 01.01.2014-31.10.2017 та з довідки по операціях за договором №1472/14- БО-21 від 27.12.2013 року, а також не заперечується відповідачем, отриманий газ оплачений відповідачем, тобто в загальній сумі 20 532,26 грн.

Дані факти підтверджуються матеріалами справи.

Позивач зазначає, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, зобовязання у строк визначений договором не виконав, чим порушив умови господарського зобовязання, зокрема вимоги п.6.1 договору, тому просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 2 647,29 грн, 3% річних в розмірі 314,16 грн та пені в розмірі 1 817,82 грн.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом вище, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір №1472/14- БО-21 від 27.12.2013 року купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом вище, відповідно до пункту 4.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Зі встановлених вище обставин, які сторонами не заперечуються, вбачається прострочення відповідачем виконання своїх зобовязань по своєчасні оплаті придбаного газу за актами січень-грудень 2014 року до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу. Разом з тим підтверджено та не спростовано жодною зі сторін погашення всієї суми вартості поставленого позивачем газу, хоча і з простроченням.

Звертаючись із позовом у даній справі, позивачем нараховано відповідачу інфляційні втрати в розмірі 2 647,29 грн, 3% річних в розмірі 314,16 грн та пені в розмірі 1 817,82 грн, за періоди з моменту виникнення прострочення по зобовязаннях кожного місяця і до моменту повної оплати основного боргу, який остаточно був сплачений у березні 2015 року.

30.11.2016 року набрав чинності ОСОБА_2 України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії №1730-VIII від 03.11.2016 року, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас частиною третьою статті 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (про що повідомило і Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України у межах своєї компетенції).

Дана позиція висловлена Верховним судом у постанові від 07 лютого 2018 року у справі № 927/1152/16.

Згідно зі Статутом Львівського комунального підприємства Центральне одним із основних напрямків діяльності підприємства визначено надання населенню та власникам нежитлових приміщень житлових будинків послуг з теплопостачання та опалення приміщень та гарячого водопостачання відповідно до Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997 року №1497. Придбання відповідачем природного газу виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками, визначена також договором купівлі-продажу природного газу (п.1.2).

Верховний суд у постанові від 22.02.2018 р. у справі №922/4355/14 вказав, що для правильного застосування положень Закону від 03.10.2016 N 1730-VIII, судами повинно бути встановлено, відбулося чи не відбулося погашення основної заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом від 03.10.2016 N 1730-VIII, а саме до 30.11.2016. Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Закону від 03.10.2016 N 1730-VIII, тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак не потребує доведення доказ включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв'язку з припиненням зобов'язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої статті 7 Закону від 03.10.2016 N 1730-VIII.

Наведені позиції спростовують заперечення позивача в частині відсутності підстав застосовувати положення Закону України №1730 до правовідносин між сторонами даного спору, зазначені у відповіді на відзив з посиланням на відсутність доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

З досліджених і описаних вище обставин справи вбачається, що до 30.11.2016 року заборгованість Львівського комунального підприємства Центральне по зобовязаннях за січень-грудень 2014 року, за прострочення яких нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати у даній справі, була погашена. Відповідно, наведене підтверджує відсутність підстав для стягнення заявлених позивачем сум пені, 3% річних та інфляційних втрат в межах даної справи.

Відповідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи досліджені та встановлені вище обставини справи, перевіривши доводи позивача, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судовий збір, сплачений за подання відповідної позовної заяви, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Львівського комунального підприємства «Центральне» про стягнення заборгованості в сумі 4 779,26грн відмовити.

2. Судовий збір залишити за позивачем - Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Повне рішення складено 19.09.2018р.

Суддя Синчук М.М.