ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2018 Справа № 917/651/18

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., при секретарі судового засідання Сілаєвій О. Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Державної екологічної інспекції у Полтавській області

до Служби автомобільних доріг у Полтавській області

про стягнення 26225,59 грн.

За участю представників: від позивача: ОСОБА_1; від відповідача: ОСОБА_2

встановив:

Державна екологічна інспекція у Полтавській області звернулася до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Служби автомобільних доріг у Полтавській області про стягнення 26225,59 грн. шкоди, заподіяної внаслідок незаконного вирубування дерев, а також 1762,00 грн. судових витрат.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що на земельній ділянці, що належить на праві постійного користування відповідачу, встановлено факт вирубки дерев, про що складений акт № 270/01-01-14 від 13.12.2017р.

Відповідач відзив на позов не надав. представник відповідача в судовому засіданні 12.09.2018р. проти позову усно заперечував, посилаючись на відсутність можливості здійснювати охорону лісонасаджень по периметру всіх доріг в звязку з відсутністю в штаті відповідних працівників та відсутністю коштів на ці витрати; відповідач вважає, що його вина в даному випадку відсутня і підстав оплачувати шкоду немає.

За ухвалою господарського суду від 16.07.2018р. справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Цією ж ухвалою були встановлені сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Зокрема було встановлено відповідачу строк у 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов.

Ухвала від 16.07.2018р. була вручена відповідачу 18.07.2018р., що підтверджується поштовим повідомленням. Отже, останнім днем подачі суду відзиву на позов є 02.08.2018р.

Відповідач відзив на позов не надав.

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.

ОСОБА_3 час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 12.09.2018р. судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно з ч. 6 ст. 233, ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Позивачем, за результатами розгляду звернення гр. ОСОБА_4 від 16.11.2017 року в період з 30.11 по 13.12.2017 року проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Службою автомобільних доріг у Полтавській області (далі - відповідач).

В акті обстеження від 07.12.2017 №270/01-01-14/2 було зафіксовано, що Держекоінспекцією в присутності інженера відділу якості технічного контролю та нових технологій Відповідача - ОСОБА_3 07.12.2017 року під час натурного обстеження правої сторони смуги відведення автомобільної дороги Т-17-27 Велика Багачка - ОСОБА_5 - Зіньків км 21.100+27.100 на території Солонцівської сільської ради Миргородського району на відстані 13,2 м від краю проїзної частини виявлено незаконну рубку 2-х (два) дерев різного діаметру породи клен без дозвільних документів, а саме: лісорубного квитка, що є порушенням ст. 69 Лісового кодексу України. Діаметри дерев занесені до польової перелікової відомості обстежених знесених зелених насаджень від 07.12.2017 №2;

- діаметри дерев занесені до польової перелікової відомості обстежених знесених зелених насаджень від 07.12.2017 №1 та №2, а також зафіксовано актом обстеження від 07.12.2017 № 270/01-01-14/2. Заміри діаметрів пнів здійснено 20-ти (двадцять) метровою рулеткою повіреною в IV кв. 2017 року (свідоцтво про повірку законодавчо-регульованого засобу вимірювальної техніки від 16.11.2017 року № 1532/0070), яка належить Державній екологічній інспекції у Полтавській області;

- виявлені незаконно знесені дерева городи клен не відносяться до лісорубного квитка серія ПО ЛРК №000389 від 09.10.2017 року (а.с.24, 43).

Згідно акту на право постійного користування землею серія 1 - ПЛ №001142 Служба автомобільних доріг є постійним користувачем земельної ділянки площею 48,8439га. (а.с.42). Дерева були знесені в межах дії Державного акту на право постійного користування.

За результатами перевірки позивачем складено акт від 13.12.2017 № 270/01-01-14/2, в якому підтверджено виявлені порушення (а.с.14-22).

Згідно з додатком "Такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту" до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року № 665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу" позивачем було здійснено розрахунок шкоди заподіяної лісу, розмір якої становить 26225,59 грн. (а.с.31).

Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 44/02-08 від 13.04.2018 року щодо відшкодування заподіяних державі збитків (а.с.29)

Оскільки відповідач вказану суму збитків не сплатив, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При розгляді справи по суті суд зазначає наступне.

Згідно ст. 94 Лісового кодексу України передбачає, що державний контроль за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно п.1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого указом Президента України від 19.04.2017 № 275, остання є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Відповідно до п. 3 Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 11.08.2017 № 312, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 04 вересня 2017р. за № 1080/30948 (далі - Положення), основними завданнями Інспекції є реалізація повноважень Держекоінспекції у межах відповідної території.

На підставі пункту 5 Положення, Державна екологічна інспекція у Полтавській області (далі - Держекоінспекція) здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням законності вирубки, ушкодження дерев і чагарників, знищення або ушкодження лісових культур, сіянців або саджанців у лісових розплідниках і на плантаціях, а також молодняку природного походження й самосівів на площах, призначених під лісовідновлення.

Пунктом а) ст. 20-2 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища передбачено, що до компетенції Держекоінспекції належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів.

Відповідно до п. й) ст. 20-2 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, Держекоіспекція може виступати позивачем або відповідачем в судах.

Згідно ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" ліс, як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню на всій території України.

Статтею 40 Закону передбачено, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обовязкових екологічних вимог.

Статтею 1 Лісового кодексу України передбачено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Відповідно до ст. 16, ч. 1 ст. 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 19, ч.ч. 1, 5 ст. 86 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов'язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень. Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього кодексу.

Статтею 19 Лісового кодексу України визначено, що постійні лісокористувачі зобов'язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку.

Приписами статті 63 Лісового кодексу України встановлено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно з п. 5 ст. 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

В силу ч. 1 ст. 69 Лісового кодексу України спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Відповідно до вимог ст. 66 Конституції України, ст. ст. 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" кожен, хто заподіяв шкоду навколишньому природному середовищу, повинен відшкодувати шкоду у повному обсязі.

В силу положень ст.ст. 86, 88, 89, 90 Лісового кодексу України організація і забезпечення охорони і захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів, зокрема, від незаконних рубок, покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

За змістом ст. 17 Лісового кодексу України постійним лісокористувачем зазначеної ділянки лісу, на якій позивачем виявлено незаконну рубку дерев, є Служба автомобільних доріг у Полтавській області і саме ця установа не забезпечила охорону і збереження закріплених лісів, допустила їх самовільну порубку, яку своєчасно не було виявлено, тобто в результаті бездіяльності відповідача порушено вимоги ст. 19 Лісового кодексу України, якою постійних лісокористувачів зобов'язано забезпечувати охорону лісових насаджень, вести лісове господарство, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Відтак, порушення відповідачем вимог лісового законодавства призвело до незаконної порубки лісу на земельній ділянці в межах смуги відведення автомобільної дороги Т-17-27 Велика Багачка - ОСОБА_5 - Зіньків км 21.100+27.100 на території Солонцівської сільської ради Миргородського району, яка належить відповідачу на праві користування відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії І-ПЛ № 001142 на території Савинцівської сільської ради Миргородського району.

Статтею 48 Закон України «Про автомобільні дороги» передбачено, що захист зелених насаджень повинен здійснюватися згідно з природоохоронним законодавством. Не допускається проводити рубки дерев у снігозахисних лісосмугах та у межах смуги відведення автомобільної дороги, які не пов'язані із забезпеченням безпеки дорожнього руху відповідно до вимог нормативно-правових актів та виконанням робіт з розширення доріг.

Згідно статті 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Наведена правова норма кореспондується з ч. 4 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища": підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати шкоду, завдану ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

У статті 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" закріплені економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачено відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

В силу ч.1 ст.224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавала шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність вини відповідача у вчиненні вказаного правопорушення.

У вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства на підвідомчій лісовому господарству території факту правопорушення, вчиненого невстановленими особами, судам необхідно виходити з того, що обов'язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень; дотримання правил і норм використання лісових ресурсів; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення, відповідно до статті 19 Лісового кодексу України, покладено на постійних лісокористувачів.

Земельна ділянка, на якій було виявлено факт порубки дерев, підвідомча відповідачу, відповідач має право постійного користування цією земельною ділянкою відповідно до державного акту на право постійного користування землею серія І-ПЛ № 001142 від 29.07.2002 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов'язків. Тобто проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) невстановленими особами.

Отже, відповідач, як лісокористувач, повинен вчиняти дії з охорони лісових насаджень та попереджати їх незаконну порубку.

Факт незаконної порубки дерев, внаслідок чого лісу завдано шкоду, підтверджено складеним за наслідками перевірки актом від 13.12.2017 року, який є чинним на час вирішення спору.

Згідно статті 7 ЛК України, ліси, які знаходяться в межах території України, є обєктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" ліс, як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню на всій території України.

Ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що державний та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.

Таким чином, шкода, завдана незаконною рубкою дерев завдані державі та підлягають відшкодування в дохід держави.

Розрахунок шкоди проведено позивачем у відповідності до додатку "Такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту" до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року № 665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу" (а.с.31).

Усні заперечення відповідача судом відхиляються як необгрунтовані, оскільки жодних доказів в їх підтвердження відповідачем суду не надано.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення шкоди заподіяних державі внаслідок самовільної вирубки лісу в розмірі 26225,59 грн. є обґрунтованими, підтверджуються доданими до матеріалів справи доказами та є такими, що підлягають задоволенню.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у даній справі.

При подачі даного позову позивачем сплачено 1762,00 грн. судового збору за платіжним дорученням від 04.06.2018р. № 172 (а.с.31).

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України вказані судові витрати повністю покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 252, 232, 233, 238-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Полтавській області (вул. В'ячеслава Чорновола, 22А, м. Полтава, 36039, ідентифікаційний код 162805247) 26 225грн. 59 коп. та перерахувати їх на р/р 0325 Солонцівської сільської ради, УДКСУ у Диканьському районі, , для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, символ звітності 331 в установі банку - Головне управління Державного казначейства України у Полтавській області, МФО 831019.

3. Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Полтавській області (вул. В'ячеслава Чорновола, 22А, м. Полтава, 36039, ідентифікаційний код 162805247) на користь Державної екологічної інспекції у Полтавській області (вул. Коцюбинського, буд.6, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ідентифікаційний код 38019348) 1762 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору

Видати накази після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складення повного судового рішення: 20.09.2018р.

Суддя Безрук Т.М.