ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/14396/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Пількова К.М., Чумака Ю.Я.,

секретар судового засідання - Підгірська Г.О.,

за участю представників:

позивача - Монтян Т.М.,

відповідачів - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Позняки-Жил-Буд"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2018 (судді: Смірнова Л.Г., Кропивна Л.В., Руденко М.А.)

за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Срібне коло"

до Приватного акціонерного товариства "Позняки-Жил-Буд" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фартал ЛТД"

про визнання недійсним договору та повернення майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1.1. У серпні 2016 року Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Срібне коло" (далі - ОСББ "Срібне коло") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Позняки-Жил-Буд" (далі - ПрАТ "Позняки-Жил-Буд") і Товариства з обмеженою відповідальністю "Фартал ЛТД" (далі - ТОВ "Фартал ЛТД") про визнання недійсним договору купівлі-продажу приміщення № 1-1 загальною площею 269,5 м2, розташованого на 19 горищному поверсі, секція 3, за адресою: вул. Срібнокільська, 14а у м. Києві, укладеного 30.12.2013 між ПрАТ "Позняки-Жил-Буд" і ТОВ "Фартал ЛТД"; витребування із чужого незаконного володіння ТОВ "Фартал ЛТД" зазначеного нежитлового приміщення та передачу його співвласникам багатоквартирного будинку в особі ОСББ "Срібне коло", на підставі статей 205, 215, 388, 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 у справі № 38/71, яке було ухвалено за результатами її нового розгляду і набрало законної сили, ПрАТ "Позняки-Жил-Буд" відмовлено у визнанні права власності на спірне нежитлове приміщення, яке є допоміжним приміщенням будинку та спільною сумісною власністю його співвласників; відповідачі у період оскарження у касаційному порядку судових рішень у справі № 38/71 до Вищого господарського суду України та ухвалення судом касаційної інстанції постанови від 07.04.2014 про скасування рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2013, постанови Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2013 у справі № 38/71 уклали оспорюваний договір купівлі-продажу спірного майна. Оскільки зазначені нежитлові приміщення є допоміжними приміщеннями та неподільною спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку по вул. Срібнокільській, 14а у м. Києві, що установлено судами під час розгляду справи № 38/71, і це майно вибуло з володіння власника поза його волею, позивач вважав оспорюваний договір незаконним і таким, що підлягає визнанню недійсним з одночасним витребуванням спірного нерухомого майна.

1.2. У відзиві на позов ПрАТ "Позняки-Жил-Буд" проти задоволення позовних вимог заперечило, зазначаючи, зокрема, що позивачем не доведено факту приналежності йому або співвласникам будинку спірного нежитлового приміщення чи перебування цього майна у їх володінні та вибуття такого поза їх волею, як і не доведено здійснення позивачем і співвласниками будинку витрат на утримання цього майна.

1.3. ТОВ "Фартал ЛТД" у запереченнях на позов просило відмовити у позові, наголошуючи, що сторонами про укладенні оспорюваного правочину було дотримано вимог законодавства; позивачем не надано належних і допустимих доказів належності йому спірного майна; товариство є добросовісним набувачем нежитлових приміщень, які є предметом спору у цій справі, і у цьому випадку немає підстав для їх витребування згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України у ТОВ "Фартал ЛТД".

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2016 (суддя Якименко М.М.) у позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведення позивачем факту, що спірне приміщення було або є його власністю чи власністю співвласників будинку, та зазначив, що ці приміщення не належать до допоміжних приміщень житлового будинку, оскільки згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 14.09.2015 № 17095/14-42 вони є нежитловими приміщеннями для використання їх як творчих майстерень художників і архітекторів.

2.2. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 (судді: Тищенко А.Ф., Майданевич А.Г., Михальська Ю.Б.) зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу приміщення від 30.12.2013, укладений між ПрАТ "Позняки-Жил-Буд" і ТОВ "Фартал ЛТД". Витребувано із чужого незаконного володіння ТОВ "Фартал ЛТД" нежитлове приміщення № 1-1 загальною площею 269,5 м2, розташоване на 19 горищному поверсі, секція 3, за адресою: вул. Срібнокільська, 14а у м. Києві, та передано його співвласникам багатоквартирного будинку в особі ОСББ "Срібне коло". Здійснено розподіл судових витрат.

Апеляційний господарський суд, послався на рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 № 4-рп/2004, від 09.11.2011 № 14-рп/2011 та зазначив, що спірне приміщення належить до допоміжних приміщень будинку, є власністю співвласників багатоквартирного будинку № 14а по вул. Срібнокільській у місті Києві за визначенням, що не потребує додаткового доведення, а оскільки захист майнових прав та інтересів співвласників будинків та оперативне керування, у тому числі допоміжними приміщеннями, здійснює позивач згідно з його статутом і рішенням загальних зборів його членів, то наявні підстави для визнання спірного договору недійсним і витребування майна на користь позивача.

2.3. Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.05.2018 (судді: Мачульський Г.М., Кушнір І.В., Краснов Є.В.) касаційну скаргу ПрАТ "Позняки-Жил-Буд" задоволено частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд виходив із того, що поновлення судом апеляційної інстанції пропущеного строку на звернення з апеляційною скаргою без наведення відповідних причин і подальше скасування судового рішення, що мало місце у цьому випадку, не може вважатися законним, тому оскаржена постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із направленням матеріалів справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Суд касаційної інстанції при ухваленні постанови у справі урахував практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) - рішення від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", рішення від 29.10.2016 у справі "Устименко проти України".

2.4. За результатами нового розгляду справи постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2018 (судді: Смірнова Л.Г., Кропивна Л.В., Руденко М.А.) рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2016 скасовано. Позовні вимоги ОСББ "Срібне коло" задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 1-1 загальною площею 269,5 м2, розташованого на 19 горищному поверсі, секція 3, за адресою: вул. Срібнокільська, 14а у м. Києві, укладений 30.12.2013 між ПрАТ "Позняки-Жил-Буд" і ТОВ "Фартал ЛТД". Витребувано із чужого незаконного володіння ТОВ "Фартал ЛТД" нежитлове приміщення № 1-1 загальною площею 269,5 м2, розташоване на 19 горищному поверсі, секція 3, за адресою вул. Срібнокільська, 14а у м. Києві, та передано його співвласникам багатоквартирного будинку в особі ОСББ "Срібне коло". Накладено заборону на відчуження зазначеного приміщення.

Суд апеляційної інстанції, послався на рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 № 4-рп/2004, від 09.11.2011 № 14-рп/2011 та зазначив, що спірне приміщення належить до допоміжних приміщень будинку, є власністю співвласників багатоквартирного будинку № 14а по вул. Срібнокільській у м. Києві, з урахуванням того, що захист майнових прав та інтересів співвласників будинків та оперативне керування, у тому числі допоміжними приміщеннями, здійснює позивач згідно з його статутом і рішенням загальних зборів його членів, дійшов висновку, що у цьому випадку наявні підстави для задоволення позову про визнання спірного договору недійсним і витребування майна на користь позивача.

3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із висновками апеляційного господарського суду, ПрАТ "Позняки-Жил-Буд" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2018, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2016 залишити без змін.

Підставами для скасування оскарженої постанови у справі скаржник вважає порушення норм матеріального та процесуального права, зазначаючи про безпідставне, за відсутності поважних причин поновлення позивачеві судом апеляційної інстанції строку на апеляційне оскарження, що є порушенням у цьому випадку принципу юридичної визначеності. Скаржник наголошує, що повторно з апеляційною скаргою на судове рішення позивач звернувся за спливом 10 місяців, вже після розгляду судом касаційної інстанції його касаційної скарги на ухвалу апеляційного господарського суду від 17.01.2017, якою на підставі пункту 1 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, було залишено без розгляду його первісно подану апеляційну скаргу через її непідписання. На думку ПрАТ "Позняки-Жил-Буд", подання належно оформленої апеляційної скарги залежало виключно від волевиявлення самого ОСББ "Срібне коло" - скаржника і мало суб'єктивний характер. ПрАТ "Позняки-Жил-Буд" акцентує, що суд апеляційної інстанції не виконав вказівок Верховного Суду, наведених у постанові від 04.05.2018, щодо вирішення питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження; в ухвалах Київського апеляційного господарського суду від 01.08.207, від 12.07.2018 жодного обґрунтування поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження не наведено. Окрім того, на думку скаржника, факт належності спірного приміщення до допоміжних є недоведеним.

3.2. Відзивів на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходило.

4. Розгляд касаційної скарги та встановлені судами обставини справи

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

4.2. Як уже зазначалося та убачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2016 у позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 це рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове, яким позов задоволено; визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 30.12.2013, укладений між відповідачами; витребувано із чужого незаконного володіння ТОВ "Фартал ЛТД" нежитлове приміщення № 1-1 загальною площею 269,5 м2, розташоване на 19 горищному поверсі, секція 3, за адресою: вул. Срібнокільська, 14а у м. Києві, та передано його співвласникам багатоквартирного будинку в особі ОСББ "Срібне коло".

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.05.2018 частково задоволено касаційну скаргу ПрАТ "Позняки-Жил-Буд"; постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, зважаючи на те, що поновлення судом апеляційної інстанції пропущеного строку на звернення з апеляційною скаргою без наведення відповідних причин для такого та подальше скасування судового рішення, що мало місце у цьому випадку, є незаконним.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2016 скасовано; позовні вимоги ОСББ "Срібне коло" задоволено; визнано недійсним договір купівлі-продажу приміщення від 30.12.2013, укладений між відповідачами у справі; витребувано з чужого незаконного володіння ТОВ "Фартал ЛТД" спірне нежитлове приміщення та передано його співвласникам багатоквартирного будинку в особі ОСББ "Срібне коло". Водночас судом накладено заборону на відчуження спірного приміщення.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Частиною 1 статті 50 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017 (на час звернення з апеляційною скаргою), встановлено, що процесуальні дії вчиняються у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно зі статтею 53 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом із тим відповідно до статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За змістом статті 119 цього Кодексу суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення; якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику ЄСПЛ як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту 1 статті 6 Конвенції констатував ЄСПЛ у справі "Устименко проти України". Зокрема, Суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у контексті Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 03.04.2008) (пункт 47 рішення).

За змістом пункту 52 рішення якщо національний суд просто обмежився застереженням про наявність у відповідача "поважних причин" для поновлення пропущеного строку оскарження, то він (суд) не зазначив чітких причин такого рішення.

За цих підстав ЄСПЛ одноголосно постановив, що було порушено положення пункту 1 статті 6 Конвенції, та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції (пункт 53 рішення).

Водночас у рішенні ЄСПЛ від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні мати легітимну мету, а між використаними засобами та поставленими цілями слід дотримуватися розумного ступеня пропорційності. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, запроваджено для забезпечення належного здійснення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Відповідну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 13.07.2016 у справі № Б29/162-10.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про відновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен дослідити наведені учасником справи доводи і обставини стосовно поважності причин пропуску пропущеного строку, оцінити, чи не буде поновлення такого строку втручанням у принцип юридичної визначеності, урахувати баланс суспільного та приватного інтересу, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а також зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може або не може бути задоволено.

5.2. Як убачається із матеріалів справи, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 ОСББ "Срібне коло" поновлено строк на подання апеляційної скарги, при цьому у мотивувальній частині зазначеної ухвали суд послався, що клопотання про відновлення строку на подання апеляційної скарги підлягає задоволенню. Проте підстав і мотивів, за яких суд дійшов висновку про можливість поновлення пропущеного строку у цьому випадку, судом апеляційної інстанції наведено не було. Не містить відповідних мотивів та обґрунтувань і ухвала Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2018, якою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСББ "Срібне коло" на рішення Господарського міста Києва від 18.10.2016 із призначенням справи до розгляду у судовому засіданні.

5.3. Поряд із цим колегія суддів зазначає, що формальне посилання у мотивувальній частині оскарженої постанови суду апеляційної інстанції на рішення ЄСПЛ у справі "Мельник проти України" і постанову Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 910/19131/17 щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження без наведення у судовому рішенні мотивів, з яких суд визнав поважними причини пропуску процесуального строку для подання апеляційної скарги, тобто без з'ясування причин і зазначення відповідних обґрунтувань для такого поновлення, не підтверджують, а навпаки, свідчать про недотримання у цьому випадку судом апеляційної інстанції норм процесуального права та невиконання вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 04.05.2018 у цій справі, які за змістом статті 316 Господарського процесуального кодексу України під час нового розгляду справи є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанції, оскільки, як уже зазначалося, судом апеляційної інстанції питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно до вимог процесуального законодавства вирішено не було, про що зазначено і в постанові Верховного Суду від 04.05.2018, ухваленій у цій справі під час її нового розгляду. При цьому наведена судом апеляційної інстанції практика ЄСПЛ не свідчить про наявність протилежного правового висновку, не змінює викладених вище принципів відновлення строків на апеляційне оскарження у цьому випадку. Крім того, Верховний Суд у постанові від 02.05.2018 у справі № 910/19131/17, на яку послався суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про порушення апеляційним господарським судом норм процесуального права, оскільки судом не було надано належної оцінки клопотанню скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції з урахуванням положень пункту 13 частини 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

5.4. Отже, у цій частині доводи, зазначені у касаційній скарзі, отримали підтвердження.

6. Висновки Верховного Суду

Статтею 300 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За змістом статті 236 цього Кодексу законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Ураховуючи викладене, зважаючи на межі розгляду справи судом касаційної інстанції і положення частин 3, 4 статті 310 Господарського процесуального кодексу України, оскаржена постанова у справі підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду, а касаційна скарга - частковому задоволенню.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 2 частини 1 статті 308, статтями 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Позняки-Жил-Буд" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2018 у справі № 910/14396/16 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Дроботова

Судді: К.М. Пільков

Ю.Я. Чумак