ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2018 р. м. Київ Справа № 911/1272/18

Суддя: Грабець С.Ю.

Секретар судового засідання: Абрамова В.Д.

Суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом державного підприємства "УКРРИБА"

до фізичної особи-підприємця Трошина Андрія Олександровича

про стягнення грошових коштів за фактичне користування майном у сумі 13 251,75 грн.,

за участю представника:

позивача: Панасенка О.А. (довіреність №11-13/56 від 08.08.2018 року);

відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

11 червня 2018 року до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява державного підприємства "УКРРИБА" (далі - позивач) до фізичної особи-підприємця Трошина Андрія Олександровича (далі - відповідач) про стягнення грошових коштів за фактичне користування майном у сумі 13 251,75 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач послався на те, що 20 вересня 2013 року між ним та відповідачем був укладений договір зберігання державного майна №21/13 від 20.09.13., згідно з умовами якого позивач зобов'язувався передати відповідачу на зберігання державне нерухоме майно, а відповідач зобов'язувався його прийняти на відповідальне зберігання.

Рішенням Господарського суду Київської області у справі №911/2031/15 від 25.06.2015 року позов Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до державного підприємства "УКРРИБА" та фізичної особи-підприємця Трошина Андрія Олександровича про визнання недійсним договору та повернення майна задоволено повністю. Визнано недійсним договір зберігання державного майна №21/13 від 20.09.2013 року, укладений між державним підприємством "УКРРИБА" та фізичною особою - підприємцем Трошиним Андрієм Олександровичем, фізичну особу - підприємця Трошина Андрія Олександровича зобов'язано повернути орендоване майно державному підприємству "УКРРИБА", стягнуто з державного підприємства "УКРРИБА" 1 218,00 грн. та з фізичної особи-підприємця Трошина Андрія Олександровича 1 218,00 грн. судового збору.

У зв'язку з тим, що відповідач грошові кошти за фактичне користування майном оплатив частково, позивач звернувся до суду, просив суд застосувати наслідки недійсності правочину до договору зберігання державного майна №21/13 від 20.09.2013 року та стягнути з відповідача кошти за фактичне користування державним нерухомим майном за цінами, які існують на момент відшкодування, а саме 13 251,75 грн.

Ухвалою суду від 11.06.2018 року позовну заяву державного підприємства "УКРРИБА" залишено без руху, на підставі п. 2 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України.

05 липня 2018 року на адресу Господарського суду Київської області позивач направив заяву про усунення недоліків позовної заяви та долучення витребуваних ухвалою суду документів.

Ухвалою суду від 09.07.2018 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання на 25 липня 2018 року.

19 липня 2018 року на адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи документів, яка підлягала задоволенню судом.

25 липня 2018 року в засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач у засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.07.2018 року підготовче засідання відкладено на 15 серпня 2018 року.

15 серпня 2018 року в засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач у засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 15.08.2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 12 вересня 2018 року.

12 вересня 2018 року в судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив суд позов задовільнити.

Відповідач у засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Київської області суду від 09.07.2018 року відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву, докази, що підтверджують заперечення проти позову, та попереджено про те, що суд може вирішити справу за наявними в ній матеріалами, у разі ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи по суті, відзиву на позовну заяву не подано, суд вирішив справу за наявними в ній матеріалами.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків:

20 вересня 2013 року між державним підприємством "УКРРИБА" (далі - позивач) та фізичною особою - підприємцем Трошиним Андрієм Олександровичем (далі - відповідач) був укладений договір зберігання державного майна №21/13 від 20.09.13 (далі - договір), згідно з умовами якого позивач зобов'язувався передати відповідачу на зберігання державне нерухоме майно, а відповідач зобов'язувався його прийняти на відповідальне зберігання.

Відповідно до п. 1.2 договору, об'єктом зберігання є гідротехнічні споруди рибницьких ставів - майно, що перебуває в державній власності відповідно до п. 1.1 договору.

Пунктом 1.3 договору встановлено, що зазначене майно розташоване за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Соколівка.

Згідно з п. 1.4 договору, вартість переданого відповідачу майна визначається на підставі даних бухгалтерського обліку і відображається по кожному найменуванню (інвентарному номеру) в акті приймання - передачі майна, який є невід'ємним додатком до цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, відповідач в 3 - денний строк з моменту укладання договору приймає від позивача майно згідно з актом приймання - передачі.

Пунктом 2.2 договору встановлено, що відповідач вживає всі заходи для збереження майна, його цілісності, комплектності протягом всього строку дії договору відповідно до вимог гл. 66 Цивільного кодексу України.

Згідно з п. 4.1 договору, за відповідальне зберігання майна щомісячний розмір плати складає 10 грн. (десять гривень 00 коп.), в тому числі ПДВ. Плата за відповідальне зберігання майна перераховується на розрахунковий рахунок відповідача один раз на рік по закінченню календарного року до 15 січня наступного року на підставі акту виконаних робіт (послуг), який відповідач направляє позивачу до 31 грудня звітного року.

Відповідно до п. 6.1 договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання і діє протягом десяти років з 20 вересня 2013 року по 20 вересня 2023 року.

20 вересня 2013 року, на виконання умов договору, позивачем було передано, а відповідачем прийнято на відповідальне зберігання нерухоме державне майно, про що складено акт приймання - передачі гідротехнічних споруд, які передаються на зберігання, копія якого долучена до матеріалів справи.

25 вересня 2013 року сторонами підписана додаткова угода до договору зберігання державного майна №21/13 від 20.09.2013 року (далі - додаткова угода).

Згідно з п. 4 додаткової угоди, відповідач зобов'язується проводити плату за користування державним майном, зазначеним в акті приймання - передачі, щомісячно на розрахунковий рахунок позивача не пізніше 14 числа місяця, наступного за звітним. Ціна за користування державним майном, визначена у протоколі про договірну ціну, який є невід'ємною частиною договору, становить 776,90 гривень (сімсот сімдесят шість гривень 90 коп.) в т.ч. ПДВ. Розмір щомісячної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

12 травня 2015 року Перший заступник прокурора Київської області звернувся з позовом до Господарського суду Київської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до державного підприємства "УКРРИБА" та фізичної особи-підприємця Трошина Андрія Олександровича про визнання недійсним договору та повернення майна, який рішенням Господарського суду Київської області від 25.06.2015 року (далі - рішення суду від 25.06.2015 року) задоволено повністю. Визнано недійсним договір зберігання державного майна №21/13 від 20.09.2013 року, укладений між державним підприємством "УКРРИБА" та фізичною особою - підприємцем Трошиним Андрієм Олександровичем, та зобов'язано фізичну особу - підприємця Трошина Андрія Олександровича повернути орендоване майно державному підприємству "УКРРИБА", стягнуто з державного підприємства "УКРРИБА" 1 218,00 грн. та з фізичної особи-підприємця Трошина Андрія Олександровича 1 218,00 грн. судового збору.

Вищевказаним рішенням суду встановлено, що договір зберігання державного майна №21/13 від 20.09.13 був удаваним правочином, оскільки вчинений для приховування іншого правочину - договору оренди, а сторонами під час його укладення не додержано вимог статті 287 Господарського кодексу України та статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

11 липня 2015 року, на виконання рішення суду від 25.06.2015 року, відповідач передав, а позивач прийняв державне нерухоме майно (гідротехнічні споруди ставів), балансовою вартістю - 94 257,43 грн., розташоване за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Соколівка, а саме: ставок №13 та №14, про що був складений акт приймання - передачі державного майна (повернення державного майна із користування).

У зв'язку з тим, що відповідач грошові кошти за фактичне користування майном за період з 25.09.2013 року до 13.07.2015 року оплатив частково, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача плату за фактичне користування майном у сумі 13 251,75 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 1 ст. 235 Цивільного кодексу України встановлено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Згідно з ч. 2 ст. 235 Цивільного кодексу України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Частиною 1 ст. 283 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 Цивільного кодексу України, у користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частиною 6 ст. 283 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 284 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 Цивільного кодексу України, оцінка об'єкта оренди здійснюється за відновною вартістю, крім об'єктів оренди державної та комунальної власності, оцінка яких здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Умови договору оренди зберігають свою силу на весь строк дії договору, а також у разі якщо після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря.

Оскільки, в результаті укладення між сторонами договору зберігання державного майна №21/13 від 20.09.2013 року, який в подальшому був визнаний судом недійсним, між сторонами виникли орендні правовідносини, які полягають у набутті відповідачем права користування за плату орендованим майном, а позивачем - права на одержання цієї плати від відповідача, то, виходячи з правової природи орендних правовідносин, плата за право користування майном не ставиться в залежність від фактичного використання або невикористання цього майна відповідачем.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Документів, що підтверджували б сплату позивачу грошових коштів за фактичне користування майном, представник відповідача суду не надав.

Так, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення грошових коштів за фактичне користування майном у сумі 13 251,75 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 173, п. 3 ч. 1 ст. 174, ч. ч. 1, 7 ст. 193, ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 216, ст. 235, ч. ч. 1, 2, 6 ст. 283, ч. 1, ч. 2 ст. 284 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 3, ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 7, ч. ч. 1, 2 ст. 11, ст. ст. 12 - 15, ст. 18, ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ч. 4 ст. 75, ст. 86, ч. 1 ст. 123, ч. 9 ст. 129, ч. 9 ст. 165, ч. ч. 1, 2 ст. 222, ст. 223, ч. 3 ст. 232, ст. 233, ст. 236, ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовільнити повністю позов державного підприємства "УКРРИБА" до фізичної особи-підприємця Трошина Андрія Олександровича про стягнення заборгованості у сумі 13 251,75 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Трошина Андрія Олександровича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь державного підприємства "УКРРИБА" (04050, місто Київ, вулиця Тургенєвська, будинок 82-А, ідентифікаційний код 25592421) 13 251,75 грн. (тринадцять тисяч двісті п'ятдесят одну грн. 75 коп.) грошових коштів за фактичне користування майном; 1 762,00 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.) витрат на сплату судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 24.09.2018 року.

Суддя С. Грабець