ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"10" вересня 2018 р. м. Київ Справа №911/1986/18

Суддя Грабець С.Ю., розглянувши

заяву фізичної особи-підприємця Луговацького Сергія Дмитровича

до фізичної особи-підприємця Прищепенко Тетяни Вікторівни

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості в сумі 27 494,89 грн.,

без повідомлення заявника і боржника

ВСТАНОВИЛА:

10 вересня 2018 року фізична особа-підприємець Луговацький Сергій Дмитрович (далі - стягувач) звернувся до Господарського суду Київської області із заявою до фізичної особи-підприємця Прищепенко Тетяни Вікторівни (далі - боржник) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості в сумі 27 494,89 грн.

В обґрунтування заяви, стягувач послався на порушення боржником умов договору надання та організації послуг №30/10 від 30.10.2017 року, відповідно до яких стягувач зобов'язувався перевозити наданий боржником вантаж, а боржник зобов'язувалась надані послуги оплатити.

Із заяви про видачу судового наказу вбачається, що заявник просить видати судовий наказ за вимогою про стягнення з боржника основного боргу в сумі 25 000,00 грн., трьох процентів річних у сумі 199,00 грн. та пені у сумі 2 295,89 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, та в разі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Так, пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання у відсотках від суми визначеною обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, сплата трьох процентів річних від простроченої суми є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

У заяві про видачу судового наказу містяться вимоги про стягнення пені та трьох процентів річних, які за своєю правовою природою не є вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, та не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Відтак, заява фізичної особи-підприємеця Луговацького Сергія Дмитровича про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості в сумі 27 494,89 грн. задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 549, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 147, ч. 1 ст. 148, ч. 1, п. 3 ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 230, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. відмовити заявнику у видачі судового наказу;

2. направити копію ухвали заявнику.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, та підлягає оскарженню в порядку, встановленому ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 14.09.2018 року.

Суддя С. Грабець