ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/674/18
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Принцевської Н.М., Діброви Г.І.,

секретар судового засідання Іванов І.В.,

за участю представників сторін:

Від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 2730, дата видачі : 13.04.18; Державне підприємство "Адміністрація морських портів України";

Представник ТОВ "Салтора Груп" в судове засідання не з'явився. Про час, дату і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

на рішення Господарського суду Одеської області від 18.06.2018 року

у справі №916/674/18 (суддя Щавинська Ю.М., повний текст 20.06.2018р.)

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці, 6);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Салтора Груп" (68003, АДРЕСА_1);

про стягнення 27 205,21грн.

ВСТАНОВИВ:

11.04.2018р. Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Салтора Груп", в якій просить суд стягнути з останнього 14 997,75 грн. пені та 12 207,46 грн. штрафу, а також витрати по сплаті судового збору за подання позову.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору підряду № 166-В-ІЛФ-17 від 17.07.2017р.

Рішенням господарського суду Одеської області від 18.06.2018 року у справі №916/674/18 (суддя Щавинська Ю.М.) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Салтора Груп" (68003, АДРЕСА_1, ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці, 6, ) пеню у сумі 3 000 /три тисячі/ грн., штраф у сумі 7 000 /сім тисяч/ грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1 762 /одна тисяча сімсот шістдесят дві/ грн.

В решті позову відмовлено.

Судове рішення обґрунтоване тим, що ТОВ "Салтора Груп" допущено прострочення виконання робіт вартістю 129 328,80 грн., в звязку з чим та з огляду на визначення правової природи пені, що цілком відображено у положеннях ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України ст. 231 Господарського кодексу України, суд дійшов висновку, що правомірним є нарахування пені та штрафу виходячи із вартості робіт з яких допущено прострочення.

З урахуванням викладеного розмір пені, що підлягає стягненню становить 5 302,48 грн. (129 328,80*41*0,1% = 5 302,48 де 129 328,80 вартість робіт з яких допущено прострочення, 30- кількість днів прострочення, 0,1% - розмір пені), та штрафу 9 053,02 грн.

Однак, враховуючи, що прострочення виконання робіт, зокрема, викликано погодними умова, виконання робіт належним чином в повному обсязі, а також те, що наявність будь-яких збитків, викликаних простроченням виконання робіт відповідача, позивачем не доведена та подібні вимоги не заявлялися, суд, керуючись приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 ГК України, вважає за правомірне зменшити нараховані позивачем штрафні санкції у вигляді штрафу до 7 000 грн. та пені до 3 000 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне дослідження судом обставин справи, невідповідність висновків суду та неправильне застосування норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції передчасно зробив висновок про те, що дані акти відповідають умовам п.5.4 договору, відступивши від умов договору та зарахував період зазначений в актах зупинення та відновлення надання послуг в загальний строк надання послуг, чим зменшив період нарахування пені за прострочення зобовязань передбачений п.7.3 договору.

Пунктом 5.4 договору не передбачено не зарахування часу простою у загальний строк надання послуг на підставі актів складених не на підставі довідок Гідрометеослужби, окрім випадків, передбачених п.5.3 договору, за умови підписання сторонами додаткової угоди.

Більш того, апелянт вважає що відповідач не довів, що акти складались саме на підставі наданих довідок Гідрометеослужби, оскільки довідки датовані пізніше.

При цьому, апелянт взагалі не погоджується із зарахуванням судом до загального строку виконання зобовязань період зазначений у актах про припинення та відновлення робіт, вважає це свідчить про упередженість суду, відступлення від умов договору.

У випадку, якщо б акти припинення та відновлення робіт були складені у відповідності до п.5.4 договору, то неврахований період простою в загальний строк надання послуг мав місце протягом 8 робочих днів, та роботи повинні були бути закінчені 04.10.2017 року, період прострочення зобовязання складав 74 календарних дні.

Також скаржник звертає увагу на арифметичну помилку суду у кількості днів виконання робіт 79, а не 75.

Апелянт не погоджується також зі зменшенням пені та штрафу, зазначає що судом не зясовувались умови, за яких суд має право зменшити штрафні санкції, не враховано майнові інтереси позивача, а також постійне зволікання відповідача з початком виконання робіт.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 23.07.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на рішення Господарського суду Одеської області від 18.06.2018 року у справі №916/674/18.

В судове засідання 11.09.2018 року представник відповідача ТОВ "Салтора Груп" не зявився. Про час, дату і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на апеляційну скаргу, клопотання, заяви від відповідача не надходили.

Отже, оскільки відповідач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні, надання пояснень по справі, належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги ДП «АМПУ» в особі Іллічівської філії без участі представника відповідача.

Відповідно до вимог ст. ст. 240, 283 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та зясовано судом першої інстанції, 17.07.2017р. між ДП "АМПУ" в особі ІФ ДП "АМПУ" (замовник) та ТОВ "Салтора Груп" (виконавець) укладено договір підряду № 166-В-ІЛФ-17 (а.с.11-13), згідно якого виконавець зобовязується на власний ризик за оплату надати замовнику послуги з поточного ремонту огороджень Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" за переліком наведеним в Технічному завданні, що є невідємною частиною цього договору, а замовник зобовязується прийняти та оплатити такі послуги в порядку та на умовах визначених цим договором.

Умовами п. 2.1 договору встановлено, що загальна вартість послуг за цим договором визначається на підставі договірної ціни (додаток №2, що є невідємною частиною договору), виконаної згідно ДСТУ Б.Д.2.4, та складає 145 327 грн. без ПДВ, крім того сума ПДВ 29 065.40 грн., всього ціна цього договору 174 392,40 грн. з ПДВ.

Відповідно до п.п. 6.3.3 договору замовник зобовязаний перед початком робіт, після підписання договору, надати виконавцю оформлений в установленому порядку акт-допуск на виробництво робіт.

Відповідно до п. 10.2 договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 30.09.2017р.

У відповідності до акту-допуску від 20.07.2017 року (а.с.37), який скріплено та підписано уповноваженими представниками сторін, про що сторонами не заперечується, замовником надано ділянку огородження на території 5-го термінала (25-26 склад), тилу причалу №24, основної території огороджень ІФ ДП "АМПУ" для надання комплексу робіт з поточного ремонту огороджень ІФ ДП "АМПУ", із зазначенням терміну початку 20.07.2017 року.

Пунктом п.5.2. договору сторони погодили строк надання послуг 45 робочих днів з дня отримання виконавцем акту допуску на виробництво робіт.

За умовами п. 3.2 договору, здача виконавцем результатів наданих послуг і прийом їх замовником оформлюється актами прийому виконаних робіт і довідками вартості робіт, які надаються виконавцем замовнику протягом 5 календарних днів з моменту закінчення надання послуг за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору підряду №166-В-ІЛФ-17, ТОВ "Салтора Груп" виконало підрядні роботи з ремонту огороджень ІФ ДП "АМПУ" на загальну суму 129 328,80 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2017 року за формою № КБ-2в та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3 за грудень 2017 року, які підписані та скріплені печатками відповідних осіб (а.с.28-32).

Як свідчить акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2017 року (а.с.29-32), роботи, передбачені умовами договору №166-В-ІЛФ-17, фактично були виконані ТОВ "Салтора Груп" 18.12.2017 року. Акт підписано сторонами без зауважень.

Отже, судом встановлено, що фактично ремонтні роботи були виконані відповідачем після встановленого договором строку надання послуг у кількості 45 днів.

Звертаючись до суду, позивач просив стягнути з відповідача 14 997,75 грн. пені та 12 207,46 грн. штрафу у звязку з несвоєчасним виконанням робіт за договором підряду № 166-В-ІЛФ-17 від 17.07.2017р.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 4 ст. 879 Цивільного кодексу України передбачено, що оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Згідно ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. 5.3 договору при виникненні обставин, які не залежать від виконавця та перешкоджають виконанню робіт у встановлені договором строки, він може поставити перед замовником питання про їх перегляд. Рішення про перегляд строків оформлюється шляхом укладення додаткової угоди до договору.

Згідно до п.5.4. договору, час простоїв у звязку із несприятливими гідрометеорологічними умовами (швидкість вітру більша 9 м/с, значні опади, тощо, підтверджується двостороннім актом, складеним на підставі довідки Гідрометеослужби, підписаним уповноваженими особами замовника та виконавця. Час простоїв із зазначених підстав не зараховується у загальний строк надання послуг.

Положеннями п. 6.4 договору встановлено обовязок виконавця: інформувати замовника про обставини, що перешкоджають наданню послуг за договором, а також про заходи, необхідні для їх усунення (п.п. 6.4.4.); забезпечити дотримання працівниками на ділянці виконання робіт техніки безпеки та норм протипожежної безпеки, а також трудового законодавства, правил охорони праці (п.п. 6.4.5).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі п. 5.4 договору, протягом періоду, обумовленого сторонами, виконання робіт переривалось у звязку з погодними умовами, про що сторонами було складено акти про припинення та відновлення виконання робіт (а.с.90-111). Зазначені акти підписані начальником відділу інфраструктури ІФ ДП «АМПУ», інженером тех.нагляду відділу інфраструктури ІФ ДП «АМПУ», директором ТОВ «Салтора Груп».

Так, у відповідності до змісту зазначених актів з урахуванням погодних умов сторонами було зафіксовано простої, які склали 47 календарних днів (34 робочих дні).

Дані довідок підтверджені довідкою Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів від 17.01.2018 року №25/05-3, що узгоджується з умовами п.5.4 договору.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність врахування актів припинення та відновлення надання послуг, оскільки вони складені та підписані уповноваженими представниками обох сторін договору, однак лише тих які були складені в період обумовленого договором виконання робіт 45 робочих днів з моменту отримання акту допуску виробництво робіт (20.07.2017 року) до 22.09.2017 року.

В матеріалах справи міститься акт-допуску від 20.07.2017 року (а.с.37-39) за підписом, зокрема, начальника відділу інфраструктури Іллічівської філії ДП "АМПУ" ОСОБА_2, як начальника відділу інфраструктури, який підписував і акти припинення та відновлення надання послуг, що цілком підтверджує наявність повноважень у вчиненні відповідних дій в рамках засвідчення існування обставин, які виникли під час виконання робіт за договором.

При цьому, доводи апелянта про неукладення додаткової угоди про продовження терміну виконання робіт, судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки встановлені обставини справи, а саме підписані без зауважень акти та довідка Гідрометцентру Чорного та Азовського морів свідчать про те, що сторони погодились з умовами їх виконання, несприятливі погодні умови фактично відбувались, що могло перешкоджати роботам зі зварювання на відкритому повітрі.

Доводи апелянта про те, що довідка Гідрометцентру Чорного та Азовського морів датована пізніше ніж складені акти припинення та відновлення надання послуг 17.01.2018 року, також відхиляються судовою колегією, оскільки зазначена довідка містить інформацію про погодні умови саме у період виконання робіт за договором, та підтверджує дані, які містяться в актах.

Разом з тим, судом першої інстанції правомірно зазначено, що для врахування часу простою можуть бути враховані виключно акти, по яким простій був встановлений в межах встановленого договором строку, а саме 30 робочих днів простою.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про збільшення терміну виконання робіт до 75 робочих днів з дня отримання виконавцем акту допуску на виробництво робіт (45 робочих днів + 30 робочих днів простою = 75) по 06.11.2017р. року включно.

Арифметична помилка суду у рішенні, де зазначено 79 замість 75 днів не вплинула на результат вирішення спору, адже дата закінчення робіт вказана судом першої інстанції вірно.

Отже, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду доходить висновку про те, що відповідач, в порушення вимог ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України допустив прострочення виконання робіт за договором №166-В-ІЛФ-17 від 17.07.2017р. тривалістю 41 день, а саме, з 07.11.2017 року по 17.12.2017 року включно, тому штрафні санкції, передбачені п.7.3 договору, слід нараховувати за 41 день прострочення, а не 86 днів, як просив позивач.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобовязання. Водночас вимогами п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобовязання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Положеннями ч. 1, 2 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

За умовами п.7.3 договору, у разі ненадання або порушення строків надання послуг, виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 % від вартості послуг, за кожний календарний день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Позивачем нараховано до стягнення з відповідача пеню у розмірі 14 997,75 грн. за прострочення виконання зобовязання за 86 днів, та штрафу у розмірі 12 207,46 грн., виходячи із розміру загальної вартості послуг, визначеної п. 2.1 договору, а саме 174 392,40 грн.

Однак, відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2017 року та акту приймання виконаних будівельних робіт №5 за грудень 2017 року, фактична вартість робіт становить 129 328,80 грн.

У звязку з цим доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції ціни, зазначеної у договорі, судова колегія визнає необгрунтованими, оскільки штрафні санкції вірно розраховані судом виходячи з фактичної вартості послуг.

З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір пені, що підлягає стягненню становить 5 302,48 грн. (129 328,80*41*0,1% = 5 302,48 де 129 328,80 вартість робіт з яких допущено прострочення, 30- кількість днів прострочення, 0,1% - розмір пені), та штрафу 9 053,02 грн.

Розглядаючи доводи апелянта про відсутність підстав та неправомірне зменшення штрафних санкцій, судова колегія доходить наступних висновків.

Норми матеріального права, а саме ст. 233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У випадку коли порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Отже, за наслідками розгляду усіх обставин справи господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд у відповідності до вимог ст.86 ГПК України вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.

При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятком, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Судом першої інстанції вірно взято до уваги як розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій, так і те, що відповідач свої зобовязання щодо виконання обумовлених спірним договором підрядних робіт виконав у повному обсязі, хоча і з незначним простроченням, у порівнянні із загальним строком робіт

Водночас, судова колегія приймає до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, що на початку листопада представниками Іллічівської філії ДП «АМПУ» було заблоковано доступ на обєкт працівникам підрядника для проведення робіт, що перешкодило відповідачу закінчити роботи в обумовлений договором строк.

Відповідно до листа в.о. головного інженера Адміністрації Іллічівського морського пору ОСОБА_3 від 16.11.2017 року №984/15-06.3-09 повідомлено про те, що підприємство «Салтора Груп» має не закінчену ділянку з улаштованими з/б плитами огорожі у кількості 16 шт., на якій проводило роботи по договору від 24.04.2017 року №63-В-ІЛФ-17. По вказаному договору роботи повинні бути завершені 15.09.2017 року, але підрядник до сих пір їх не закінчив, тому Іллічівська філія АМПУ наполягає на терміновому закінченні робіт по закріпленню ж/б плит складу №25, після вжиття цих заходів працівникам відповідача буде наданий доступ до роботи. (а.с.113)

Відповідно до ст.513 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Враховуючи викладене, судова колегія приймає до уваги факт перешкоджання позивачем виконанню робіт відповідачем, хоча між сторонами і не складались акти продовження терміну виконання робіт, в розрізі наявності підстав для зменшення штрафних санкцій.

Таким чином, виходячи з того, що можливість використання судом права на зменшення розміру неустойки, так і визначення розміру, до якого вона підлягає зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, враховуючи установлені судом обставини несприятливих погодних умов, перешкоджання позивачем виконанню робіт відповідачем, повне виконання робіт відповідачем, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про зменшення розміру пені до 3000 грн. та штрафу до 7000 грн. та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції і не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення господарського суду, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а тому підстави для зміни або скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

У звязку з викладеним, оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" - залишити без задоволення.

Керуючись статтями 270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 18.06.2018 року у справі №916/674/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках , передбачених ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови підписаний 13.09.2018 року.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Н.М. Принцевська