ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2123/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання Деньковичі А.Й.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківблагоустрій", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Салтівський", м. Харків
про стягнення коштів в сумі 4943,28 грн.
за участю представників:

позивача не з'явився;

відповідача не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківблагоустрій" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Салтівський" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 4943,28 грн., з яких: 4563,04 грн. - сума основного боргу; 290,24 грн. - індекс інфляції; 90,00 грн. - 3% річних. Також позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування позову позивач вказує, що у відповідача наявна заборгованість за договором № 1772 на виконання послуг з санітарного очищення прилеглої території від 11.04.2016 року у розмірі 4563,04 грн. В якості правових підстав позову позивач посилається на ст. 175 ГК України, ст.ст. 526, 527, 901, 903 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.08.2018 року було прийнято позовну заяву та призначено справу №922/2123/18 до розгляду за правилами спрощеного провадження на 21.08.2018 року на 11:30 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.08.2018 року судове засідання по суті відкладено на 04.09.2018 року на 11:00 год.

Представники сторін в судове засідання 04.09.2018 року не з'явились. Відповідач письмовий відзив не надав.

Ухвала господарського суду Харківської області про відкриття провадження у справі від 02.08.2018 року направлено на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Вищезазначена ухвала повернулась на адресу суду без вручення з довідкою поштового відділення: "повернуто за закінченням терміну зберігання" (а.с. 34-37).

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п. 5).

На підставі викладеного, суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

В силу частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи те, що норми статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлюють принципи диспозитивності та рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, беручи до уваги приписи статті 129 Конституції України, які визначають одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів, та вважає за можливе розгляд справи за наявними у справі матеріалами і документами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Між КП "Харківблагоустрій" (виконавець, позивач) та ТОВ Торгівельний дім "Салтівський" (замовник, відповідач) укладено договір з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території № 1772 від 11.04.2016 року (далі - Договір; а.с. 8-10).

Відповідно до п. 2.2. Договору, замовник зобов'язаний вчасно проводити оплату виконавцеві по виконанню робіт із санітарного очищення території в розмірах і терміни, передбачені розділом 4, 5 даного договору.

Оплата за договором робиться замовником шляхом часткової передплати грошових коштів (до 100 %) на розрахунковий рахунок виконавця до 5 числа поточного місяця. Остаточний розрахунок за договором робиться до 30 числа поточного місяця (п. 4.1. Договору).

В силу п. 4.3. Договору, послуги вважаються виконаними, якщо до 01 числа місяця, що йде за звітним, виконавцю не надійшла письмова претензія від замовника.

У разі порушення своїх обов'язків за даним договором, сторони несуть відповідальність, визначену цим договором і чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання (п. 7.1. Договору).

Пунктом 10.1. Договору передбачено, що він набирає чинності з "01" травня 2016 року і діє до "01" травня 2017 року та якщо одна із сторін за 30 днів до закінчення строку дії договору не повідомить іншу сторону про намір розірвати договір, то даний договір пролонгується на тих же умовах і на той же строк (п. 10.3. Договору).

Додатковою угодою № 1 від 27.12.2016 року до Договору було внесено зміни та викладено п. 5.1 договору в наступній редакції: "Вартість послуг з санітарного очищення прилеглої території, що надаються Виконавцем за цим договором щомісячно складає 570,38 грн., в тому числі 20% ПДВ в сумі 95,06 грн., згідно додатку № 1 до цієї додаткової угоди № 1.

Позивачем належним чином виконувались зобов`язання за договором, про що свідчить відсутність письмових претензій від замовника.

Проте відповідач не здійснив оплату наданих послуг у період з листопада 2017 року по червень 2018 року.

16.04.2018 року та 20.04.2018 року позивачем на адресу відповідача направлялись претензії (а.с. 17-21) з вимогою оплатити заборгованість за надані послуги з санітарного очищення прибудинкової території.

Проте відповідач на вказані претензії не відреагував, суму боргу не сплатив.

Вищевказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору про надання послуг, згідно якого та в силу ст. 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи позивач свої зобов'язання виконав та надав відповідачу послуги в період з листопада 2017 року по червень 2018р. на загальну суму 4563,04 грн., відповідач послуги отримав, але не сплатив, у зв'язку із чим виникла заборгованість перед позивачем у вказаному розмірі.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Приписами статей 73, 74, 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на встановлені факти, а також враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості за період з листопада 2017 року по червень 2018 року, яка становить 4563,04 грн., суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача зазначеної заборгованості є обґрунтованими, не спростовані відповідачем та є такими, що підлягають задоволенню.

Окрім того, позивачем у зв'язку із наявністю простроченого боргу нараховано інфляційні у розмірі 290,24 грн. та 3% річних у розмірі 90,00 грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування інфляційних та 3% річних судом встановлено, що в розрахунку позивача містяться помилки, а саме позивачем нараховуються інфляційні втрати та 3% річних за період з листопада 2017 року по червень 2018 року (включно) на всю суму заборгованості, яка виникла за вказаний період.

Проте, як вже було зазначено судом п. 5.1 договору (в редакції додаткової угоди), щомісячний платіж з послуг з санітарного очищення прилеглої території становить 570,38 грн.

Отже, позивачем мають нараховуватись 3% річних та інфляційні втрати, виходячи з щомісячних платежів, починаючи з листопада 2017 року, а не з усієї суми боргу.

Крім того, п. 4.1 договору передбачено, що оплата за договором здійснюється шляхом часткової передплати грошових коштів (до 100%) на розрахунковий рахунок позивача до 5 числа поточного місяця. Остаточний розрахунок за договором робиться до 30 числа поточного місяця.

Таким чином, кінцевим днем розрахунку за надані послуги є 29 число поточного місця, у зв`язку з чим нарахування інфляційних та 3% річних має здійснюватись саме з 30 числа кожного місяця.

Враховуючи викладене, здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що сума 3% річних, яка підлягає до стягнення, становить 40,24 грн., а сума інфляційних втрат, яка підлягає до стягнення, становить 87,36 грн.

Щодо вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 49,76 грн. та 202,88 грн. інфляційних втрат, суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні, у зв`язку з безпідставністю нарахування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим з відповідача підлягає до стягнення 1740,12 грн. витрат зі сплати судового збору.

На підставі ст.ст. 6, 11, 525, 530, 626, 901, ч. 3 ст. 509, ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України, керуючись статтями 73-74, 76-80, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Салтівський" (61029, м. Харків, Салтівське шосе, 129, ідентифікаційний код 31061964) на користь Комунального підприємства "Харківблагоустрій" (61166, м.Харків, вул. Конторська, 35, ідентифікаційний код 34755720) основний борг в сумі 4563,04 грн., інфляційні втрати в сумі 87,36 грн., 3% річних в сумі 40,24 грн. та судовий збір в сумі 1671,94 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили, відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного господарського суду в установленому законом порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10.09.2018 року.

Суддя ОСОБА_1