ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1068/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Лепенець К.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Василевського Віктора Яковича (АДРЕСА_1)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАГНІТ"(119571, Російська Федерація, м. Москва, пр. Вернадського, буд.94,корп.5,прим.2Н)
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача -Міщенко Н.В (дов №87 від 29.01.2016 року)

відповідача -не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Василевський Віктор Якович звернувся до господарського суду Харківської області із позовної заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАГНІТ" , про стягнення грошових коштів в сумі 879 038,25 російських рублів.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань щодо оплати вартості поставленого товару згідно договору поставки №189-17 від 26.10.2017 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1068/18. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.05.2018 о 10:20 год. Цією ж ухвалою зупинено провадження у справі до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги.

07.05.2018 судом направлено доручення про вручення документів до Арбітражного суду м. Москви з метою повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю "МАГНІТ" про відкриття провадження у справі № 922/1068/18.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.05.2018 провадження у справі поновлено.

Ухвалою господарського суду від 23.05.2018 року відкладено підготовче засідання до "19" липня 2018 року о 10:30 год.

13.07.2018 до суду надійшла ухвала від Арбітражного суду м. Москви про неможливість вручення ухвали господарського суду від 23.05.2018 про відкладення підготовчого провадження .

Ухвалою господарського суду від 19.07.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 12 вересня 2018 року о 10:00 год.

У судове засідання, призначене на 12.09.2018, з'явився представник позивача.

Відповідач у призначене судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, про дату, час і місце проведення судового засідання для розгляду справи по суті повідомлений належним чином, шляхом виконання вимог статті 5 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності (Київ, 20.03.1992г.) і статей 6, 7, 10, 11 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (Мінськ, 22.01.1993 р.) та надіслання на адресу Арбітражного суду міста Москви доручень про надання правової допомоги/ Про вручення судових доручень

Також у матеріалах справи № 922/1068/18 наявна ухвала Арбітражного суду міста Москви у справі № А40-135491/18-53-954 від 03.07.2018 року про неможливість виконання судового доручення Господарського суду Харківської області у справі № 922/1068/18 про вручення документів Товариству з обмеженою відповідальністю "МАГНІТ" у зв'язку із неявкою у судове засідання належним чином повідомленого представника Товариства з обмеженою відповідальністю "МАГНІТ".

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами

Відповідно до вимог частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника відповідача за наявними матеріалами.

Відповідно до вимог статті 222 Господарського процесуального кодексу України судом під час розгляду справи здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Між ФОП Василевським В.Я. та ТОВ «Магніт» (ООО "Магнит", Російська Федерація, м. Москва) 26 жовтня 2017р.укладено договір поставки №189-17 на постачання продукції.

Перелік, вартість, кількість постачаємої продукції, строки поставки між сторонами був узгоджений додатково, на підставі Специфікації №1 від 27 жовтня 2017р.

Відповідно до п.п.3.1., 3.5 Договору поставка продукції поставляється на умовах DAP м. Харків, вул.Киргизька,19, якщо інше не буде передбачено Специфікаціями .

Згідно Специфікації N1 від 27 жовтня 2017р. (до Договору) продукція поставляється Постачальником на наступних умовах (п.п.1,2,3,4):

- загальна вартість постачаємої продукції складає 879038,25 росс. рублів

- Покупець зобов'язаний здійснити 100% попередню оплату;

- доставка здійснюється за рахунок Постачальника на адресу: 61091, м. Харків, вул.Киргизька,19 ;

- строк поставки складає 5-7 днів з моменту попередньої оплати, тобто з дня перерахування грошових коштів Покупцем.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач 31 жовтня 2017р. здійснив повну оплату продукції на загальну суму 879 038,25 російських рублів за платіжним документом від 30.10.2017р. №195, перерахувавши грошові кошти на банківський рахунок Постачальника, вказаний у Договорі .

Повернення грошових коштів з боку Відповідача не відбувалось. Отже Позивач умови Договору щодо повної 100% оплати Продукції виконав повністю 31 жовтня 2017р.

Відповідно до положень п.п.2,4 Специфікації №1 до Договору та з урахуванням факту здійсненої повної оплати Позивачем - Відповідач зобов'язаний був поставити продукцію у строк не пізніше 08 листопада 2017р.

Відповідно до п.4.9 Договору в разі, якщо Постачальник не здійснить поставку продукції в строки, встановлені згідно специфікації - сума грошових коштів авансового платежу підлягає "зверненню на рахунок Покупця протягом десяти днів з дати узгодженої, але нездійсненої поставки, таким чином, з урахуванням положень п.п.2,4 Специфікації №1, положень п.4.9 договору відповідач повинен був сплатити (повернути) грошові кошти позивачу у строк не пізніше 20 листопада 2017р.

Станом на день подання позову Відповідач не здійснив ані поставки продукції повністю, ані повернення суми попередньої оплати, сума непоставленої продукції складає 879 038,25 російських рублів, сума несплачених (неповернутих) грошових коштів складає також 879 038,25 російських рублів.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що заборгованість Відповідача перед позивачем становить 879 038,25 російських рублів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення договору поставки №189-17 від 26.10.2017 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження поставки Відповідачем оплаченого товару.

Відповідно до статті 129 Господарського кодексу України іноземці та особи без громадянства при здійсненні господарської діяльності в Україні користуються такими самими правами і мають такі самі обов'язки, як і громадяни України, якщо інше не передбачено цим Кодексом, іншими законами. Іноземні юридичні особи при здійсненні господарської діяльності в Україні мають такий самий статус, як і юридичні особи України, з особливостями, передбаченими цим Кодексом, іншими законами, а також міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Крім того, пунктом першим частини першої статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Згідно з пунктом другим статті 4 Угоди "Про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності" (дата підписання Україною: 20.03.1992; дата ратифікації: 19.12.1992; дата набуття чинності для України: 19.12.1992) компетентні суди держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядають справи і в інших випадках, якщо про це є письмова угода Сторін про передачу спору до суду. При наявності такої угоди суд іншої держави - учасниці Співдружності припиняє виробництво у справі за заявою відповідача, якщо така заява зроблена до прийняття рішення у справі.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору поставки, не здійснив поставку товару, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 879 038,25 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

У зв'язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, а позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача в дохід державного бюджету України у сумі 1 762 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАГНІТ"(119571, Російська Федерація, м. Москва, пр. Вернадського, буд.94,корп.5,прим.2Н, ІНН/КПП /772901001, ОГРН 985, Р/Р в КБ "Локо-Банк"АО Москва) на користь Фізичної особи - підприємця Василевського Віктора Яковича (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", МФО 322313) - грошових коштів в сумі 879 038,25 російських рублів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАГНІТ"(119571, Російська Федерація, м. Москва, пр. Вернадського, буд.94,корп.5,прим.2Н, ІНН/КПП /772901001, ОГРН 985, Р/Р в КБ "Локо-Банк" АО Москва) на користь в дохід державного бюджету України (одержувач коштів: Головне управління казначейства у м. Києві, , рахунок 6001, банк одержувача - Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, код бюджетної класифікації 22030106) - 5 682,06грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд Харківської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13.09.2018 р.

Суддя О.О. Присяжнюк