РІШЕННЯ

Іменем України

13 вересня 2018 року м. Чернігів справа № 927/574/18

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, за участю секретаря судового засідання Репех О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження матеріали позовної заяви
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплахата» 29000, м. Хмельницький, вул. Спортивна, 42, кв. 10
До Державного підприємства «Чернігівторф»
14037, м. Чернігів, вул. Громадська, 35 - а
про розірвання договору та стягнення 140 172 грн. 58 коп.

Представники сторін:

від позивача: Чумаченко Є.І. - директор, наказ від 01.05.2015р. № 11

від відповідача: Глібко В.П. - пров. юриск-т, дов. від 21.08.2018р. № 250

В судовому засіданні 11.09.2018р., на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

30 липня 2018 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплахата» до Державного підприємства «Чернігівторф» про розірвання договору № 11 від 04.01.2018р. та стягнення 140 172,58 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної поставки товару.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 31.07.2018р.

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплахата» про розірвання договору та стягнення 140 172 грн. 58 коп. залишено без руху;

зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплахата» протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху подати до господарського суду позовну заяву, оформлену з додержанням вимог, передбачених ст. 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, а також надати докази надсилання її копії та копії доданих до неї документів відповідачеві;

роз'яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Теплахата», що в разі неусунення всіх недоліків заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

На виконання вимог, в ухвалі суду від 31.07.2018р., 13 серпня 2018 року до Господарського суду Чернігівської області позивачем надіслана позовна заява, оформлена з додержанням вимог, передбачених ст. 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання її копії та копії доданих до неї документів відповідачеві.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 20.08.2018р.:

позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі;

ухвалено здійснювати розгляд позовної заяви в порядку спрощеного позовного провадження;

призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 11.09.2018р.;

встановлено процесуальний строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву - протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; у разі подання відзиву на позов його зміст та порядок подання повинні відповідати ст. 165 Господарського процесуального кодексу України;

встановлено процесуальні строки: для подання позивачем відповіді на відзив - до 07 вересня 2018 року включно; для подання відповідачем заперечення - до 10 вересня 2018 року включно; у разі подання відповіді на відзив та заперечення їх зміст та порядок подання повинні відповідати ст. 166, 167 Господарського процесуального кодексу України;

викликано для участі в судовому засіданні представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплахата» в якості позивача з одночасним повідомленням останнього про те, що у разі його неявки в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійде заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору;

викликано для участі в судовому засіданні представника Державного підприємства «Чернігівторф» в якості відповідача з одночасним повідомленням останнього про те, що його неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду справи.

Вказана вище ухвала суду від 20.08.2018р., що направлялась відповідачеві, була ним отримана 22.08.2018р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 410.

06 вересня 2018 року, у встановлений господарським судом процесуальний строк, відповідачем до Господарського суду Чернігівської області поданий відзив від 06.09.2018р. № 267 на позовну заяву, яким підприємство повідомило, що існуюча заборгованість не була погашена оскільки всі його рахунки та майно перебувають під арештом (постанова від 20.04.2018р. про арешт майна (ВП № 56235165)); крім того, все майно підприємства перебуває в податковій заставі (витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 18.06.2018р.; витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 11.06.2015р.).

Отже, перебування майна підприємства під арештом перешкоджає належному виконанню взятих на себе договірних зобов'язань, у зв'язку з чим відповідач просить під час розгляду даної справи та винесення рішення врахувати дану обставину, а також скрутний майновий та фінансовий стан підприємства.

В судовому засіданні 11.09.2018р. повноважний представник відповідача визнав позовні вимоги в заявленому обсязі та надав довідку, згідно якої станом на 11.09.2018р. підприємство має заборгованість перед позивачем в сумі 140 172,58 грн.

Згідно ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, роз'яснивши, при цьому, повноважному представнику останнього наслідки відповідних процесуальних дій.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 - 175 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Майново - господарськими визнаються цивільно - правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

04 січня 2018 року між Державним підприємством «Чернігівторф» в особі директора філії «Смолинський торфозавод» Державного підприємства «Чернігівторф» Огієнко В.В. (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Теплахата» в особі директора Чумаченко О.І. (Покупець) був укладений договір № 11 (надалі - Договір).

Згідно умов Договору (п. 1.1, 1.2, 2.1 - 2.3, 3.1, 4.2, 7.1 та 8.2), Постачальник зобов'язався виготовити та передати у власність Покупцю торфобрикет, а Покупець зобов'язався прийняти цей товар та оплатити його на умовах даного Договору.

Кількість поставленого товару за цим Договором складає 100 тон.

Ціна за 1 тону торфобрикету з урахуванням ПДВ, всіх податків та зборів, що сплачуються, складає 1 015 грн. (ціна без ПДВ - 845,83 грн.). Загальна сума Договору складає 101 500,00 грн. з ПДВ.

Покупець на підставі видаткової накладної та рахунку здійснює оплату товару після його фактичного отримання. Ціна торфобрикету до моменту здійснення оплати у повному обсязі на партію продукції може здійснюватися за ініціативою Постачальника при прийнятті нових нормативно-правових актів, що істотно впливають на ціну товару у будь-який спосіб. Зміна ціни торфобрикету є підставою для проведення перерахунку Постачальником та не змінює інших положень цього Договору.

Форма розрахунків: безготівкові грошові кошти перераховуються Покупцем платіжним дорученням на рахунок Постачальника.

Постачальник забезпечує якість поставленої продукції згідно державних стандартів, технічних умов на неї.

Приймання товару за кількістю здійснюється згідно товаросупровідних документів.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань.

Даний Договір укладено у двох оригінальних примірниках по одному для кожної із Сторін.

В січні 2018 року позивачем на рахунок відповідача були перераховані грошові кошти в сумі 161 995,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 171 від 04.01.2018р. на суму 33 495,00 грн. та квитанцією № 4376 від 11.01.2018р. на суму 128 500,00 грн. (а.с. 16 - 17).

Згідно накладної № 33 від 12.01.2018р. відповідач поставив позивачеві торфобрикет на суму 21 822,42 грн. (з урахуванням навантаження) (а.с. - 18).

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначалося вище, позивач належним чином виконав свої зобов'язання шляхом перерахування на рахунок відповідача грошових коштів в сумі 161 995,00 грн.

Відповідач, в свою чергу, зобов'язання щодо поставки товару належної якості не виконав.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, під час використання поставленої відповідачем партії торфобрикету було виявлено невідповідність товару сертифікату якості (низька калорійність, підвищена зольність) внаслідок чого позивач, як виробник теплової енергії, не зміг забезпечити температурний режим в закладах освіти м. Старокостянтинів. На підтвердження даного факту позивачем наданий акт від 18.01.2018р. № 60 (а.с. - 35).

Згідно ст. 610, 611, 651 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Матеріалами справи, підтверджується факт порушення відповідачем умов Договору щодо поставки товару належної якості. Наслідком такого порушення є неотримання позивачем відповідного товару, а також втрата грошових коштів в сумі 140 172,58 грн.

Оскільки порушення умов Договору відповідачем відбувається протягом тривалого часу, господарський суд вважає таке порушення договору істотним.

За правилами ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача була направлена пропозиція щодо розірвання Договору (лист від 22.01.2018р. № 22/01-1) (а.с. - 20). Проте, відповідач про результати розгляду відповідної пропозиції позивача не повідомив.

Статтею 678 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Як свідчать матеріали справи, позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією повернути грошові кошти в сумі 140 172,58 грн. або ж відвантажити товар належної якості (листи від 17.01.2018р. № 17/01-1 та від 27.01.2018р. № 27/06-1) (а.с. 19, 21).

Відповідні листи позивача з боку відповідача залишились без уваги.

Крім того, позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія від 09.07.2018р. № 09/07-01 (а.с. 22 - 23) з вимогою повернути грошові в сумі 140 172,58 грн. до 15 липня 2018 року.

На день звернення позивача з даним позовом до господарського суду грошові кошти відповідачем повернуті не були.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Законом України «Про судовий збір» (ч. 3 ст. 7) передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає за можливе повернути 50 відсотків судового збору (1 932,30 грн.), сплаченого при поданні позову позивачем до Державного бюджету України платіжним дорученням № 101 від 26.07.2018р.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити, зокрема попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема чи пов'язані ці витрати з розглядом справи.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем до позову доданий попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які останній поніс і очікує понести у зв'язку з розглядом справи (а.с. - 26), до якого включені наступні суми:

судовий збір - 3 864,59 грн.;

зустріч, консультація, узгодження правової позиції - 2 000,00 грн.;

витрати на дорогу - 2 000,00 грн., загалом 7 864,59 грн.

Разом з тим, позивачем не подані належні докази на їх підтвердження, зокрема щодо належності їх до даної справи (окрім судового збору), суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх відшкодування за рахунок відповідача.

Керуючись ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст. 173 - 175, 188, 193 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 205, 526, 530, 610, 611, 626, 629, 651, 655, 678, 712 Цивільного кодексу України, ст. 129, 130, 191, 233, 238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Розірвати договір № 11 від 04.01.2018р., укладений між Державним підприємством «Чернігівторф» (14037, м. Чернігів, вул. Громадська, 35 - а, код 26467698) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Теплахата» (29000, м. Хмельницький, вул. Спортивна, 42, кв. 10, код 39304280).

Стягнути з Державного підприємства «Чернігівторф» (14037, м. Чернігів, вул. Громадська, 35 - а, код 26467698) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплахата» (29000, м. Хмельницький, вул. Спортивна, 42, кв. 10, код 39304280) 140 172 грн. 58 коп. заборгованості та 1 932 грн. 30 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Теплахата» (29000, м. Хмельницький, вул. Спортивна, 42, кв. 10, код 39304280) з Державного бюджету України (Отримувач: УК у м. Чернігові/м.Чернігів/22030101, код 38054398, рахунок 3035, Казначейство України (ЕАП), МФО 899998) 1 932 грн. 30 коп. судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 101 від 26.07.2018р.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено 13.09.2018р.

Суддя А.С.Сидоренко