РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.09.2018Справа № 910/6445/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Оршівська"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Любар-Інвест 2005"

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кукота О.Ю.

Представники сторін:

від позивача Пересада Р.В. (представник за довіреністю);

від відповідача Грищенко І.С. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 06 вересня 2018 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників сторін, що повне рішення буде складено 20.09.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

23 травня 2018 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Оршівська" (позивач) надійшла позовна заява № 10/05 від 18.05.2018 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Любар-Інвест 2005" (відповідач) про стягнення заборгованості за договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 02/09-2016 від 02.09.2016 року в сумі 397 498,26 грн. з них: основного боргу - 300 000,00 грн. (триста тисяч гривень), інфляційних збитків - 29 369,50 грн. (двадцять дев'ять тисяч триста шістдесят дев'ять гривень 50 копійок), 3% річних - 6263,01 грн. (шість тисяч двісті шістдесят три гривні 01 копійка) та штрафу - 61 865,75 грн. (шістдесят одна тисяча вісімсот шістдесят п'ять гривень 75 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не повернув позивачу суму грошових коштів наданих за договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 02/09-2016 від 02.09.2016 року, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем та нараховані санкції за неповернення вказаних коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 року у справі № 910/6445/18 позовну заяву № 10/05 від 18.05.2018 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Оршівська" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Любар-Інвест 2005" про стягнення грошових коштів залишено без руху, надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Оршівська" строк до 15.06.2018 року для виправлення встановлених судом недоліків.

04 червня 2018 року через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Оршівська" надійшла заява № 01/06 від 01.06.2018 року "Про усунення недоліків позовної заяви" з доданими до неї документами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6445/18, ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.07.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2018 року підготовче засідання відкладено на 26.07.2018 року.

25.07.2018 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 24/07-2018 від 24.07.2018 р., в якому відповідача проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що договір про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 02/09-2016 від 02.09.2016 року є недійсним, у зв'язку з тим, що керівник відповідача згідно зі статутом ТОВ «Любар-Інвест 2005» не мав повноважень на його підписання. Крім того, відповідач вказує на зустрічне зарахування боргу шляхом укладення договору про відступлення права вимоги (цесії) № 23/07/-18ВПВ від 23.07.2018р.

В підготовчому засідання 26.07.2018 року судом оголошувалася перерва.

31.07.2018 року через канцелярію суду від відповідача надійшли клопотання № 27/07-2018/2 від 27.07.2018р. про призначення колегіального розгляду справи, у зв'язку з її складністю, клопотання № 27/07-2018/3 від 27.07.2018р. про залучення ТОВ «Сапоніт Інвест» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, як сторону за договором про відступлення права вимоги (цесії) № 23/07/-18ВПВ від 23.07.2018р. та клопотання № 27/07-2018/1 від 27.07.2018р. про закриття провадження у справі, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

В підготовчому засіданні 31.07.2018 року судом було розглянуте клопотання № 27/07-2018/2 від 27.07.2018р. про призначення колегіального розгляду справи. Вказане клопотання було відхилено, про що судом постановлено протокольну ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання 31.07.2018 року, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 10 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України справи у судах першої інстанції розглядаються суддею одноособово, крім випадків, визначених цим Кодексом. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності суду першої інстанції, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів, крім справ, які розглядаються в порядку наказного і спрощеного позовного провадження. Якщо справа має розглядатися суддею одноособово, але цим Кодексом передбачена можливість колегіального розгляду такої справи, питання про призначення колегіального розгляду вирішується до закінчення підготовчого засідання у справі (до початку розгляду справи, якщо підготовче засідання не проводиться) суддею, який розглядає справу, за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, про що постановляється ухвала.

Згідно з п. 17 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, у підготовчому засіданні суд вирішує питання про колегіальний розгляд справи.

Законом не визначено, які саме категорії справ підлягають колегіальному розгляду, а складність справи може визначатися залежно від складності спірних правовідносин, доказового наповнення матеріалів справи, неоднаковості судової практики застосування правових норм, що регулюють спірні відносини, тощо.

В той же час, Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду призначити колегіальний розгляд справи лише з певним колом обставин, які, на думку сторони, свідчать про складність справи.

Отже, суд повинен з урахуванням конкретних обставин оцінити доводи, що наведені в обґрунтування клопотання про призначення колегіального розгляду справи та зробити висновок щодо обґрунтованості таких доводів.

Так, з поданому відповідачем клопотанні не викладено жодних обставин, які б обґрунтовували складність даної справи та неможливість її всебічного та об'єктивного розгляду суддею одноособово.

Також, в підготовчому засіданні 31.07.2018 року судом було розглянуте клопотання № 27/07-2018/3 від 27.07.2018р. про залучення ТОВ «Сапоніт Інвест» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, яке судом було відхилено, про що судом постановлено протокольну ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання 31.07.2018 року, з мотивів не доведення заявником, що рішення у даній справі може вплинути на права або обов'язки ТОВ «Сапоніт Інвест» щодо однієї з сторін.

Крім того, в підготовчому засіданні 31.07.2018 року судом було розглянуте клопотання № 27/07-2018/1 від 27.07.2018р. про закриття провадження у справі, у зв'язку з відсутністю предмету спору, з огляду на те, що в обґрунтування поданого клопотання заявник посилається на договір про відступлення права вимоги (цесії) № 23/07/-18ВПВ від 23.07.2018р., укладений між ТОВ «Сапоніт-Інвест» (первісний кредитор) та ТОВ «Любар-Інвест 2005» (новий кредитор).

Так, предметом договору про відступлення права вимоги (цесії) № 23/07/-18ВПВ від 23.07.2018р. є передача (відступлення) права вимоги за договором складського зберігання зерна №13/07-17/ОР від 13.07.2017р., укладеного між ТОВ «Агрофірма «Оршівська» (боржник) та ТОВ «Сапоніт-Інвест» (первісний кредитор).

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є однією з форм припинення зобов'язання, внаслідок якого має місце індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора за рахунок майна/коштів боржника.

При цьому, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати певним умовам, зокрема: бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); бути однорідними, тобто зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду (гроші, однорідні речі); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги; ясними (відсутність спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання), тобто тільки за умови безспірності наявності між сторонами зобов'язань може бути проведене зарахування зустрічних однорідних вимог.

Зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом, тобто мати однорідний предмет. При цьому, характер зобов'язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Однорідність цих вимог випливає із їх юридичної природи і матеріального змісту.

З огляду на те, що предметом договору про відступлення права вимоги (цесії) № 23/07/-18ВПВ від 23.07.2018р. є передача (відступлення) права вимоги за договором складського зберігання зерна №13/07-17/ОР від 13.07.2017р., в той час, як предметом даного спору є стягнення заборгованості за договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 02/09-2016 від 02.09.2016 року, суд дійшов висновку, що вказані договори не є однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом, тобто не мають однорідний предмет, у зв'язку з чим клопотання відповідача про закриття провадження у справі, у зв'язку з відсутністю предмету спору є недоведеним та необґрунтованим.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 31.07.2018 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/6445/18 до судового розгляду по суті на 06.09.2018 року, про що сторін було повідомлено під розписку.

В судовому засіданні 06.09.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача проти позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в позові.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.09.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Оршівська" (надалі - позивач, позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Любар-Інвест 2005" (надалі - відповідач, позичальник) укладено договір про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 02/09-2016 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, позикодавець надає позичальникові безвідсоткову поворотну фінансову допомогу в сумі 300 000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму поворотної фінансової допомоги).

Відповідно до п. 1.2. договору позикодавець надає позичальникові поворотну фінансову допомогу на строк до 02 вересня 2017 року.

В п. 2.2. договору визначено, що моментом надання поворотної фінансової допомоги є момент списання грошових коштів з банківського рахунку позикодавця.

Згідно п. 3.1. договору позичальник зобов'язується у строк до 02 вересня 2017 року повернути позикодавцеві суму поворотної фінансової допомоги в повному обсязі.

Моментом повернення поворотної фінансової допомоги є момент зарахування суми поворотної фінансової допомоги на поточний рахунок позикодавця (п. 3.4. допомоги).

Відповідно до п. 4.1. договору у разі прострочення повернення поворотної фінансової допомоги (її частини) позичальник сплачує позикодавцеві штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми не повернутої суми поворотної фінансової допомоги за кожний день прострочення платежу.

Позивач на виконання умов договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 02/09-2016 від 02.09.2016 року перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 300 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 144 від 05.09.2016 року (міститься в матеріалах справи).

Оскільки, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань, у строк визначений договором, суму допомоги позивачу не повернув, останній звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 300 000,00 грн., а також інфляційних збитків - 29 369,50 грн., 3% річних - 6263,01 грн. та штрафу - 61 865,75 грн., у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання./

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із пунктом 14.1.257 Податкового кодексу України, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Надання позики у сумі 300 000,00 грн. підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 144 від 05.09.2016 року.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 3 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1.2. договору сторони погодили, що позикодавець надає позичальникові поворотну фінансову допомогу на строк до 02 вересня 2017 року.

При цьому, доказів укладення між сторонами угоди про продовження вказаного строку матеріали справи не місять.

За умовами п. 3.1. договору відповідач взяв на себе зобов'язання у строк до 02 вересня 2017 року повернути позивачу суму поворотної фінансової допомоги в повному обсязі.

Таким чином, останнім днем виконання відповідачем свого обов'язку з повернення фінансової допомоги, наданої позивачем за вказаним договором у розмірі 300 000,00 грн. є 02.09.2017 року (включно).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом встановлено, що в строк визначений договором відповідач не повернув позивачу безвідсоткову фінансову допомогу в сумі 300 000,00 грн.

Доказів повернення позивачу грошових коштів у розмірі 300 000,00 грн. відповідач не надав.

З огляду на те, що відповідач умови договору не виконав, суму безвідсоткової фінансової допомоги в строк, передбачений договором, позивачу не повернув, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 300 000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду позивач також просив суд стягнути з відповідача на його користь штраф - 61 865,75 грн., інфляційні збитки - 29 369,50 грн. та 3% річних - 6263,01 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов'язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 231, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В п. 4.1. договору визначено, що у разі прострочення повернення поворотної фінансової допомоги (її частини) позичальник сплачує позикодавцеві штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми не повернутої суми поворотної фінансової допомоги за кожний день прострочення платежу.

Судом здійснено аналіз правової природи штрафних санкцій, визначених умовами договору, з урахуванням положень законодавства щодо механізму нарахування відповідних санкцій, та встановлено, що умовами п. 4.1. договору визначено права позикодавця у випадку порушення позичальником грошових зобов'язань на нарахування та стягнення такого виду штрафної санкції, як пені.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснивши розрахунок пені, з урахуванням ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, суд встановив, що загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь відповідача становить 41 475,21 грн., згідно наведеного нижче розрахунку:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
300000.0003.09.2017 - 14.09.20171212.5000 %2465.75
300000.0015.09.2017 - 26.10.20174212.5000 %8630.14
300000.0027.10.2017 - 14.12.20174913.5000 %10873.97
300000.0015.12.2017 - 25.01.20184214.5000 %10010.96
300000.0026.01.2018 - 01.03.20183516.0000 %9205.48
300000.0002.03.2018 - 03.03.2018217.0000 %558.90
41745.21
Таким чином, загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 41 745,21 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 20 120,54 грн. позивачу належить відмовити.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем зобов'язання з повернення суми фінансової допомоги, то позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних та інфляційних збитків на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних збитків та 3% річних, суд встановив, що позивач здійснив нарахування інфляційних збитків та 3% річних у відповідності до вимог чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3% річних в межах визначеного позивачем періоду є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 29 369,50 грн. - інфляційних збитків та 6263,01 грн. - 3% річних, за розрахунками позивача.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково про стягнення 377 377,72 грн. з них: основного боргу - 300 000,00 грн., інфляційних збитків - 29 369,50 грн., 3% річних - 6263,01 грн. та пені - 41 745,21 грн.

Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем у відзиві заперечення на позов не спростовують зазначених позивачем в позові доводів за встановлених вище судом фактів та обставин.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 5660,67 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Любар-Інвест 2005" (; адреса: 04116, м. Київ, вул. Маршала Рибалки, 10/8), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Оршівська" (; адреса: 59321, Чернівецька обл., Кіцманський район, с. Оршівці), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: основного боргу - 300 000,00 грн. (триста тисяч гривень), інфляційних збитків - 29 369,50 грн. (двадцять дев'ять тисяч триста шістдесят дев'ять гривень 50 копійок), 3% річних - 6263,01 грн. (шість тисяч двісті шістдесят три гривні 01 копійка), пені - 41 745,21 грн. (сорок одна тисяча сімсот сорок п'ять гривень 21 копійка) та судовий збір - 5660,67 грн. (п'ять тисяч шістсот шістдесят гривень 67 копійок).

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.09.2018р.

Суддя О.В. Котков