ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1294/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ольшанченка В.І.

при секретарі судового засідання Чкан Д.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрна компанія "Юкрейнхарвест" (Полтавська обл., м. Глобине)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1" (Харківська обл., с. Картамиш)
про стягнення 5067157,28 грн,
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 (довіреність від 07.09.2017);

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрна компанія "Юкрейнхарвест" (надалі - позивач) надав позовну заяву без номеру від 10.05.2018 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1" (надалі - відповідач), в якій просить стягнути з відповідача на свою користь основний борг за договором поставки нафтопродуктів №П17-02/01 від 24.02.2017 в сумі 3584768,16 грн, інфляційні втрати в сумі 386137,58 грн, річні в сумі 640052,98 грн та пеню в сумі 456198,56 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.05.2018 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрна компанія "Юкрейнхарвест" було залишено без руху.

Після усунення позивачем недоліків ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.06.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №922/1294/18 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.06.2018.

Цією ухвалою суду було встановлено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, витягу державного реєстратора з ЄДР станом на час розгляду справи і всіх письмових та електронних доказів, висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.06.2018 відповідач отримав 18.06.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

В порушення строків, встановлених ухвалою господарського суду від 04.06.2018, та норм ст. 165 ГПК України, відповідач надав відзив на позовну заяву від 12.07.2018 господарському суду лише 13.07.2018.

Зазначений відзив відповідач подав після встановленого судом строку, тому що відповідно до ч. 5 ст. 116 ГПК України, встановлений господарським судом в ухвалі від 04.06.2018 15-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву, сплив 04.07.2018.

Відповідач не надав письмові пояснення стосовно поважних причин пропуску встановленого судом строку для подання відзиву на позовну заяву, а також не просить поновити встановлений судом процесуальний строк.

Згідно з ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

23.07.2018 позивач надав відповідь на відзив відповідача.

За таких обставин, на підставі ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

01.08.2018 позивач надав заяву про продовження строку проведення підготовчого провадження у відповідності до діючого законодавства на 30 днів, яке було задоволено протокольною ухвалою суду від 01.08.2018 та продовжений строк проведення підготовчого засідання на 30 днів.

Також, 01.08.2018 ухвалою Господарського суду Харківської області було повідомлено учасників справи про відкладення підготовчого засідання на 13.08.2018 о 11:00 год., на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України.

13.08.2018 ухвалою господарського суду було повідомлено учасників справи про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 10.09.2018 о 15:00 год.

Представник відповідача жодного разу у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи за адресою, вказаною у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № станом на 13.06.2018.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 та ст. 202 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

24.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропартнер" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1 господар" (покупець) було укладено договір поставки нафтопродуктів №П 17-02/01 (надалі - договір), за яким постачальник зобов'язується передати, покупець прийняти й оплатити нафтопродукти (товар) в кількості, асортименті, по цінам, в терміни, відповідно до умов договору та додатків до нього, що є невід'ємними частинами договору (надалі - "додатки").

Згідно з п. 2.2 договору, кожен додаток є окремим правочином, укладеним у рамках договору. Одиниця виміру кількості товару та кількості поставки кожної партії товару, що поставляється за договором, визначається в додатках (п. 3.2 договору). Орієнтована загальна кількість товару, що може бути поставлена за даним договором протягом терміну його дії, складає 200 тон. Зобов'язання постачальника по поставці товару в рамках даного договору виникає тільки після підписання сторонами відповідного додатку до даного договору, в якому сторони фіксують конкретний об'єм партії товару (п. 3.3 договору).

Пунктом 3.1 договору визначено, що якість товару повинна відповідати технічним умовам і державним стандартам, що діють на території України, і підтверджуються паспортом (сертифікатом) якості заводу-виробника товару.

Ціна товару, що поставляється, узгоджується сторонами для кожної партії товару окремо в додатку до даного договору (п. 4.1 договору).

Відповідно до п. 5.1.2 договору, умови поставок кожної партії товару узгоджується сторонами у відповідних додатках.

Згідно з п. 5.2 договору зобов'язання постачальника по поставці товару вважаються виконаними, право власності на товар і ризики по його втраті (псуванні) переходять від постачальника до покупця при поставці товару на умовах СРТ (незалежно від місця передачі товару, станції або пункту призначення) - з дати штемпеля станції або пункту відправлення на залізничний або товарно-транспортній накладній про прийняття товару залізницею/автотранспортом до перевезення відповідно.

У відповідності до п. 6.9 договору залежно від умов поставки товару, під датою поставки розуміється - п. б) при поставці товару на умовах СРТ - станція або пункт призначення , зазначені у відповідному додатку до даного договору - дата штемпеля станції або пункту відправлення на залізничній або товарно-транспортній накладній про прийняття товару залізницею або автотранспортом до перевезення відповідно.

Пунктами 7.1 і 7.3 договору визначено, що покупець зобов'язується оплати товар на умовах, прописаних в додатках до даного договору; право власності на товар і ризик випадкової загибелі товару переходить до покупця з моменту поставки товару, незалежно від термінів здійснення оплати.

Відповідно до п. 8.2 договору, у випадку порушення покупцем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених договором і відповідними додатками до нього, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується за весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами договору.

Згідно з п. 8.4 договору, за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов даного договору постачальник має право стягнути з покупця проценти за користування чужими коштами у розмірі 19% річних від неоплаченої вартості товару.

Пунктом 12.6 договору передбачено, що договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і поставленням печаток сторін і діє до 31 грудня 2017 року, а в частині виконання зобов'язань - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Покупець не має права уступати свої права і обов'язки за цим договором без письмової згоди постачальника (п. 12.23 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, в період дії договору поставки нафтопродуктів №П 17-02/01 від 24.02.2017 відповідач отримав у власність товар на умовах СРТ станція або пункт призначення (ІНКОТЕРМС-2010), а саме дизельне паливо на загальну суму 3584768,16 грн, у відповідності до додатків: №1 від 24.02.2017 на суму 605640,00 грн зі строком на поставку до 27.02.2017 та зі строком на оплату до 31.05.2017; №2 від 06.04.2017 на суму 785624,40 грн, зі строком на поставку до 07.04.2017 та зі строком на оплату до 31.05.2017; №3 від 13.04.2017 на суму 677618,64 грн, зі строком на поставку до 14.02.2017 та зі строком на оплату до 31.05.2017; №4 від 27.04.2017 на суму 791683,20 грн, зі строком на поставку до 30.04.2017 та зі строком на оплату до 31.05.2017; №5 від 23.05.2017 на суму 724201,92 грн, зі строком на поставку до 25.05.2017 та зі строком на оплату до 31.05.2017.

12.06.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропартнер" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрна компанія "Юкрейнхарвест" (новий кредитор, позивач по справі) було укладено договір відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу №П 17-02/01 від 24.02.2017 (надалі - договір відступлення права вимоги).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору відступлення права вимоги, первісний кредитор передає належне йому право вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1 господар" (боржник, відповідач по справі), а новий кредитор приймає право вимоги що належить первісному кредитору за основним договором. З цього договору випливає, що новий кредитор займає місце первісного кредитора в зобов'язаннях, що виникли з основного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладання цього договору.

За передане право вимоги до боржника за основним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору суму, яка дорівнює загальному розміру грошових коштів, фактично отриманих новим кредитором від боржника відповідно до розділу 2 основного договору (п. 2.1 договору відступлення права вимоги).

Згідно з п. 2.2 договору відступлення права вимоги, новий кредитор зобов'язується перерахувати платіжним доручення на поточний рахунок клієнта суму, визначену у п. 2.1 цього договору, протягом 5-ти років з дати підписання цього договору.

Пунктом 3.1 договору відступлення права вимоги сторони цього договору узгодили обов'язки первісного кредитора: відступити новому кредитору право вимоги згідно з умов цього договору; передати первісному кредитору усі необхідні документи, які засвідчують права що передаються, в термін до 30 червня 2017 року та інформацію яка важлива для їх здійснення; первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги.

Пунктом 3.2 договору відступлення права вимоги сторони вказаного договору узгодили обов'язки нового кредитора - сплатити суму, зазначену в п. 2.1 цього договору.

Відповідно до п. 5.1 договору відступлення права вимоги, даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Вказаний договір відступлення права вимоги було укладено з погодженням товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1 господар", що підтверджується підписом директора - ОСОБА_3 та відбитком печатки підприємства відповідача на останньому аркуші даного договору.

30.06.2017, на виконання п. 3.1.2 договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропартнер" передало Товариству з обмеженою відповідальністю "Аграрна компанія "Юкрейнхарвест" усі необхідні документи, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі документів до договору відступлення права вимоги від 12.06.2017 за договором поставки нафтопродуктів №П 17-02/01 від 24.02.2017.

Як вказує позивач у позовній заяві, відповідач свої зобов'язання за договором поставки нафтопродуктів №П 17-02/01 від 24.02.2018 (право вимоги за яким перейшло до позивача на підставі договору відступлення права вимоги від 12.06.2017) не виконав, що й стало для позивача підставою для звернення з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

В розумінні ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За своєю сутністю відступлення права вимоги - це заміна кредитора в зобов'язанні. Загальні вимоги до порядку заміни кредитора в зобов'язанні визначені гл. 47 ЦК України.

Частиною 1 ст. 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов'язанні унормовані статтею 512 ЦК України в силу якої кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначено вище в даному рішенні суду, пунктом 12.23 договору поставки нафтопродуктів №П 17-02/01 від 24.02.2017 встановлено обов'язковість письмової згоди боржника на заміну кредитора за договором, яка (згода) була надана відповідачем, що підтверджується погодження відповідача на укладення договору відступлення права вимоги від 12.06.2017 за договором купівлі-продажу №П 17-02/01 від 24.02.2017.

Згідно з ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Отже, надаючи кваліфікацію правовідносин сторін, суд констатує, що за своєю правовою природою договір про відступлення права вимоги від 12.06.2017 за договором купівлі-продажу №П 17-02/01 від 24.02.2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропартнер" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрна компанія "Юкрейнхарвест" (новий кредитор, позивач по справі), є договором купівлі-продажу; до такої правової кваліфікації суд дійшов висновку, зокрема, з огляду на зміст п. 2.1 зазначеного договору, у якому сторонами (первісним та новий кредитори) врегульовано його (договору) відплатність.

З огляду на вище викладені вимоги законодавства та укладений договір відступлення права вимоги від 12.06.2017 за договором купівлі-продажу №П 17-02/01 від 24.02.2017 до позивача перейшло право вимоги виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки нафтопродуктів №П17-02/01 від 24.02.2017.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

В розумінні статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). До частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, - господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 694 ЦК України встановлено особливості продажу товару в кредит. Договором купівлі-продажу може в (установи та організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України встановлює обовязковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Враховуючи викладене, беручи до уваги порушення відповідачем умов договору поставки нафтопродуктів №П 17-02/01 від 24.02.2017 в частині сплати вартості отриманого товару за додатками: №1 від 25.02.2017; №2 від 06.04.2017; №3 від 13.04.2017; додатку №4 від 27.04.2017; додатку №5 від 23.05.2017, строк на оплату якого настав 31.05.2017, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за отриманий товар у розмірі 3584768,16 грн.

З огляду на вищезазначене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3584768,16 грн заборгованості за договором поставки нафтопродуктів №П 17-02/01 від 24.02.2017 є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках за кожен день прострочення виконання від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання.

Пунктом 8.2 договору поставки нафтопродуктів №П 17-02/01 від 24.02.2017 сторони передбачили, що в разі порушення покупцем (відповідачем) строків оплати за товар покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується за весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами договору.

На підставі п. 8.2 зазначеного договору, позивач нарахував відповідачу пеню за період з 01.06.2017 по 01.12.2017 в сумі 456198,56 грн.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем пені, суд встановив, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, в зв'язку з чим позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені за період з 01.06.2017 по 01.12.2017 в сумі 456198,56 грн підлягають задоволенню повністю.

Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошових зобовязань.

Позивач нарахував відповідачу 19% річних за період з 01.06.2017 по 10.05.2018 в сумі 640052,98 грн та інфляційні втрати за період з 01.06.2017 по 10.05.2018 в сумі 386137,58 грн.

Розглянувши позовні вимоги в цій частині, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з умов договору поставки нафтопродуктів №П 17-02/01 від 24.02.2017, пунктом 8.4 сторонами визначено інший розмір процентів річних, а саме 19%, що повністю узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем був наданий обґрунтований розрахунок інфляційних втрат та 19% річних, відповідно до якого сума 19% річних складає 640052,98 грн, інфляційних втрат - 386137,58 грн.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем інфляційних втрат та 19% річних, враховуючи приписи ст. 625 ЦК України, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, а сума 19% річних складає 640052,98 грн, інфляційних втрат складає 386137,58 грн.

За таких обставин, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 19% річних за період з 01.06.2017 по 10.05.2018 в сумі 640052,98 грн та інфляційні втрати за період з червня 2017 року по березень 2018 року в сумі 386137,58 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір.

Керуючись ст.ст. 174, 193 ГК України, ст.ст. 6, 11, 197, 509, 510, 512-513, 516, 519, 525-526, 530, 549, 610-611, 626-627, 629, 655, 692, 694 ЦК України, ст.ст. 73-74, 76-80, 123, 129, 165, 178, 202, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1" (64144, Харківська обл., с. Картамиш, вул. Октябрьська, 39. Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрна компанія "Юкрейнхарвест" (39001, Полтавська обл., м. Глобине, вул. Володимирівська, 1А. Код ) основний борг за договором поставки нафтопродуктів №П17-02/01 від 24.02.2017 в сумі 3584768,16 грн, інфляційні втрати за період з червня 2017 року по березень 2018 року в сумі 386137,58 грн, 19% річних за період з 01.06.2017 по 10.05.2018 в сумі 640052,98 грн, пеню за період з 01.06.2017 по 01.12.2017 в сумі 456198,56 грн та судовий збір в сумі 76007,37 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через Господарський суд Харківської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 19.09.2018 р.

Суддя ОСОБА_4