РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2018Справа № 910/8464/18
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Ваховській К.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (10003, м. Житомир, вул. Перемоги, 75)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Плюс Буд» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, б. 12, офіс 194)

про стягнення 433 832,27 грн

Представники сторін:

від позивача: Скиданчук І.В. (представник за довіреністю);

від відповідача: Маштабрик С.С. (представник довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дочірнє підприємство «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (надалі також - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Плюс Буд» (надалі також - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 433 832,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про невиконання відповідачем зобов'язань з оплати виконаних робіт за Договором про виконання робіт № 05/10 від 05.10.2015 та Договором про виконання робіт № 09/03 від 09.03.2016, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 272122,80 грн основного боргу, 26 451,66 грн 3% річних, 124 267,91 грн інфляційних та 10 989,00 грн штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання у справі на 23.07.2018.

20.07.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В підготовче засідання 23.07.2018 представники сторін не з'явилися.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2018 відкладено підготовче засідання на 20.08.2018.

17.08.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про стягнення судових витрат.

В підготовче засідання 20.08.2018 з'явилися представники сторін.

Представник відповідача подав для долучення до матеріалів справи копію платіжного доручення на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 50 000,00 грн.

Представник позивача просив суд повернути йому судовий збір у розмірі, пропорційно сплаченій сумі основного боргу.

У підготовчому засіданні 20.08.2018 Судом вчинено всі дії, визначені частиною другою статті 182 Господарського процесуального кодексу України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Зважаючи на викладене, за результатами підготовчого засідання 11.07.2018 Судом постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого засідання та призначення справу до судового розгляду по суті.

Частиною 6 статті 183 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Учасники справи у підготовчому засіданні 20.08.2018 надали згоду на розгляд справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

В судовому засіданні 20.08.2018 Судом розпочато розгляд справи по суті.

В судовому засіданні 20.08.2018 Судом оголошено перерву до 05.09.2018.

05.09.2018 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про стягнення судових витрат.

В судове засідання 05.09.2018 з'явилися представники сторін. Представник відповідача подав для долучення до матеріалів справи копію платіжного доручення на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 50 000,00 грн.

В судовому засіданні 05.09.2018 Судом оголошено перерву до 12.09.2018.

В судовому засіданні 05.09.2018 представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі, а також просив суд повернути йому судовий збір у розмірі, пропорційно сплаченій сумі основного боргу.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 10.09.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

05.10.2015 між Дочірнім підприємством «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро Плюс Буд» (замовник) укладено Договір про виконання робіт № 05/10 (далі - Договір-1), за умовами якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується надати послуги фрезою Wirtgen-2000, замовник зобов'язується прийняти та оплатити такі роботи.

Відповідно до п.4.1 Договору-1, розрахунки за виконані роботи по цьому Договору здійснюються шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок підрядника протягом 5 днів після одержання від підрядника Акту приймання виконаних підрядних робіт (калькуляції).

Згідно з п. 4.4 Договору-1, датою передачі робіт від підрядника замовнику вважається дата підписання Акту приймання виконаних підрядних робіт (калькуляції).

Відповідно до п. 7.2.2 Договору-1, замовник за порушення троків перерахування коштів зобов'язаний сплатити підряднику неустойку у розмірі 0,001% від неоплаченої суми за кожний день прострочення та одноразовий штраф в розмірі 1% від простроченої суми. Строк нарахування неустойки не може перевищувати 32 місяців. (ст. 232 ГК України)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору-1 позивачем були надані послуги, що підтверджується Актами здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000129 від 30.10.2015 на суму 196 894,80 грн, № ОУ-0000135 від 30.11.2015 на суму 85 551,60 грн.

Окрім того, 09.03.2016 між Дочірнім підприємством «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро Плюс Буд» (замовник) укладено Договір про виконання робіт № 09/03 (далі - Договір-3), за умовами якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується надати послуги фрезою Wirtgen-2000, замовник зобов'язується прийняти та оплатити такі роботи.

Відповідно до п. 4.1 Договору-2, розрахунки за виконані роботи по цьому Договору здійснюються шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок підрядника протягом 5 днів після одержання від підрядника Акту приймання виконаних підрядних робіт (калькуляції).

Згідно з п. 4.4 Договору-2, датою передачі робіт від підрядника замовнику вважається дата підписання Акту приймання виконаних підрядних робіт (калькуляції).

Відповідно до п. 7.2.2 Договору-2, замовник за порушення троків перерахування коштів зобов'язаний сплатити підряднику неустойку у розмірі 0,001% від неоплаченої суми за кожний день прострочення та одноразовий штраф в розмірі 1% від простроченої суми. Строк нарахування неустойки не може перевищувати 32 місяців. (ст. 232 ГК України)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору-2 позивачем були надані послуги, що підтверджується Актами здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000021 від 31.03.2016 на суму 232 584,00 грн, № ОУ-0000033 від 30.04.2015 на суму 220 938,00 грн., № ОУ-0000068 від 30.06.2016 на суму 89 295,60 грн, № ОУ-0000090 від 31.07.2016 на суму 170 725,20 грн, № ОУ-0000107 від 31.08.2016 на суму 114 110,40 грн, № ОУ-0000145 від 31.10.2016 на суму 22 188,00 грн, № ОУ-0000152 від 24.11.2016 на суму 128 096,00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач частково розрахувався за надані послуги за договорами, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 272 122,80 грн. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 26 4514,66 грн, інфляційні у розмірі 124 267,91 грн. та штраф у розмірі 10 989,90 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору-1 позивачем були надані послуги, а відповідачем в свою чергу було прийнято ці послуги, що підтверджується Актами здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000129 від 30.10.2015 на суму 196 894,80 грн, № ОУ-0000135 від 30.11.2015 на суму 85 551,60 грн., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін.

Окрім того, на виконання умов Договору-2 позивачем були надані послуги, а відповідачем в свою чергу було прийнято ці послуги, що підтверджується Актами здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000021 від 31.03.2016 на суму 232 584,00 грн, № ОУ-0000033 від 30.04.2015 на суму 220 938,00 грн., № ОУ-0000068 від 30.06.2016 на суму 89 295,60 грн, № ОУ-0000090 від 31.07.2016 на суму 170 725,20 грн, № ОУ-0000107 від 31.08.2016 на суму 114 110,40 грн, № ОУ-0000145 від 31.10.2016 на суму 22 188,00 грн, № ОУ-0000152 від 24.11.2016 на суму 128 096,00 грн., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін.

Враховуючи умови пункту 4.1 договорів, Суд зазначає, що обов'язок Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Плюс Буд» з оплати наданих позивачем послуг настав через 5 днів після одержання від підрядника Акту приймання виконаних підрядних робіт (калькуляції), тобто, від дати підписання акту.

Як вбачається з матеріалів справи, у лютому-березні 2016 року відповідачем було сплачено заборгованість за Договором-1 у розмірі 162 208,20 грн, що підтверджується виписками по рахунку позивача, а також поставлено позивачу товар на загальну суму 120 184,20 грн, що підтверджується видатковими накладними. Тобто, за надані послуги за Договором-1 відповідач розрахувався у повному обсязі з прострочкою платежу.

За Договором-2 відповідач розрахувався частково з прострочкою платежу, зокрема, у квітні-січні 2016 року, грудні 2017 року та червні 2018 року на суму 470 000,00 грн, що підтверджується виписками по рахунку позивача, а також поставив позивачу товар на загальну суму 101 340,00 грн, що підтверджується видатковими накладними.

Надалі, після відкриття провадження у справі № 910/8464/18, а саме, 15.05.2018 та 30.08.2018 позивачем сплачено частину основного боргу у загальному розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1057 від 15.08.2018 та № 1097 від 30.08.2018.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд зазначає, що господарський суд закриває провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

За таких обставин, враховуючи сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро Плюс Буд» грошових коштів позивачу в розмірі 100 000,00 грн. після звернення позивача до суду з вказаним позовом та відкриття провадження у даній справі, Суд доходить висновку щодо закриття провадження у справі №910/8464/18 в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 100 000,00 грн у зв'язку з відсутністю предмету спору між сторонами.

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Плюс Буд» перед Дочірнім підприємством «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» за Договором-2 становить 172 122,80 грн.

Однак, Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не було додано належних та достатніх доказів відповідно до статей 76, 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем заборгованості у розмірі 172 122,80 грн.

Обставин прострочення виконання своїх обов'язків за Договором-2 відповідачем не заперечено та не спростовано.

Отже, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору відповідач не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому з відповідаач на користь позивача підлягає стягненню основний борг у розмірі 172 122,80 грн.

При зверненні до суду позивач просив стягнути з відповідача на його користь 3% річних у розмірі 26 451,66 грн. та інфляційні у розмірі 124 267,91 грн.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013)

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013)

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних за прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання з 05.11.2015 по 25.06.2018, Суд зазначає, що позивачем невірно здійснено такий розрахунок, оскільки основою для нарахування річних позивачем невірно обрано загальну суму заборгованості за актами в порядку її збільшення, а не борг за надані послуги окремо - окремо за кожним актом здачі-прийняття робіт.

Проте, оскільки заявлена до стягнення суму 3% річних не виходить за межі самостійно розрахованої Судом суми, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню у заявленому позивачем обсязі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості виходити самостійно за межі заявлених позовних вимог

Дослідивши поданий розрахунок інфляційних втрат за прострочення сплати відповідачем коштів, Суд зазначає, що позивачем не вказано строку здійснення ним відповідних нарахувань, оскільки не визначено початок періоду прострочення відповідача та його кінець за кожним окремим платежем.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України Суд позбавлений можливості самостійно виходити за межі заявлених позовних вимог, а отже і самостійно визначати період часу, протягом якого мало місце невиконання зобов'язань, оскільки такий обов'язок покладено чинним законодавством на позивача.

Отже, оскільки з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, за який період часу обчислено заявлені до стягнення суми, Суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та відсутність підстав для їх задоволення.

Крім того, позивач також просив стягнути з відповідача на його користь штраф у розмірі 10 989,90 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.2.2 Договорів передбачено, що замовник за порушення троків перерахування коштів зобов'язаний сплатити підряднику неустойку у розмірі 0,001% від неоплаченої суми за кожний день прострочення та одноразовий штраф в розмірі 1% від простроченої суми. Строк нарахування неустойки не може перевищувати 32 місяців. (ст. 232 ГК України)

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу, Суд дійшов висновку про задоволення цієї частини вимог у повному обсязі на суму 10 989,90 грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене вище, позовні підлягають частковому задоволенню.

Як встановлено частиною 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі:1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); 5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу та клопотання позивача, заявлені в судових засіданнях, Суд доходить висновку про повернення позивачу судового збору в розмірі 1 500,00 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору сумі в сумі 5 007,48 грн покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено у ст. 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи. . У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

05.09.2018 позивачем було подано заяву про стягнення судових витрат, у якому просив надати можливість подати оригінали документів, які підтверджують понесені витрати, пов'язані з розглядом справи, протягом 5 днів після прийняття рішення.

За таких підстав, розмір судових витрат, які позивач сплатив або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, буде встановлено Судом на підставі поданих позивачем доказів протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, про що останнім було зроблено відповідну заяву до закінчення судових дебатів у справі.

У зв'язку із частковим задоволенням позову, відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. Закрити провадження у справі № 910/8464/18 за позовом Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Плюс Буд» в частині стягнення суми основної заборгованості в розмірі 100 000,00 грн у зв'язку з відсутністю предмету спору між сторонами.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Плюс Буд» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, б. 12, офіс 194, ідентифікаційний код 39903623) на користь Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (10003, м. Житомир, вул. Перемоги, 75, ідентифікаційний код 32008278) заборгованість у розмірі 172 122 (сто сімдесят дві тисячі сто двадцять дві) грн. 80 коп., 3% річних у розмірі 26 451 (двадцять шість тисяч чотириста п'ятдесят одна) грн 66 коп., штраф у розмірі 10 989 (десять тисяч дев'ятсот вісімдесят дев'ять) грн 90 коп. та судовий збір у розмірі 3 143 (три тисячі сто сорок три) грн. 46 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Інші судові витрати, понесені Дочірнім підприємством «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

6. Повернути Дочірньому підприємству «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (10003, м. Житомир, вул. Перемоги, 75, ідентифікаційний код 32008278) зі спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 500 (одна тисяча п'ятсот) грн. 00 грн, сплачений відповідно до платіжного доручення № 848 від 23.06.2018.

7. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

8. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

9. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 17.09.2018

Суддя Т.Ю. Трофименко