КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2018 р. Справа№ 910/3145/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Суліма В.В.

представники сторін: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2018, дата підписання повного тексту відсутня

у справі № 910/3145/18 (суддя - Спичак О.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача 1) ОСОБА_2

2) ОСОБА_3

3) ОСОБА_4

про стягнення 26 922,01 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" про відшкодування шкоди в сумі 26 922,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неправомірних дій фізичної особи під час керування транспортним засобом, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем, відбулась ДТП. На виконання рішень Теребовлянського районного суду Тернопільської області позивачем були здійснені страхові відшкодування у загальній сумі 27 922,01 грн. Оскільки особою, винною у вчиненні даної ДТП було визнано страхувальника відповідача, тому позивач вважає, що до нього перейшло право регресної вимоги до відповідача в межах виплаченого ним страхового відшкодування, у зв'язку із чим було подано зазначений позов.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.05.2018 у справі № 910/3145/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2018 у справі № 910/3145/18 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним з'ясуванням всіх обставин справи.

Разом з апеляційною скаргою скаржник подав заяву в якій просить поновити пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги у зв'язку з тим, що повний текст рішення від 25.05.2018 у справі № 910/3145/18 отримано 31.05.2018.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ГПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема, рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Загальний порядок відновлення пропущених процесуальних строків врегульований ст. 119 ГПК України відповідно до якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Розглянувши заяву про поновлення строку на подання апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про задоволення заяви про поновлення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2018 відповідає вимогам статті 258 ГПК України, підстав для її повернення та відмови у відкритті апеляційного провадження не встановлено.

Враховуючи викладене вище, відповідно до вимог статті 262 Господарського процесуального кодексу України судова колегія визначилась про можливість відкриття апеляційного провадження у справі № 910/3145/18. Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час винесення ухвали до суду не надійшло.

Згідно із ч.ч. 1, 10 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотання учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Клопотань учасників справи про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не надходило, а конкретних обставин для розгляду апеляційної скарги у справи № 910/3145/18 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду не вбачає.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2018 поновлено Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" пропущений строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2018 у справі № 910/3145/18. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2018 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2018 № 09.1-08/2768/18, у зв'язку із відпусткою судді Шаптали Є.Ю., який не є суддею-доповідачем у даній справі, призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2018, справу № 910/3145/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Отрюх Б.В., Сулім В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2018 прийнято матеріали справи № 910/3145/18 до свого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 11.11.2013 між ОСОБА_4 та позивачем укладено договір № АС/5899209, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності власників (водіїв) наземного транспортного засобу "Ssang Yong Куrоn" державний реєстраційний № НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" від 07.03.1996 № 85/96-ВР (далі - Закон № 85/96-ВР) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Така ж норма закріплена і в ч. 1 ст. 979 ЦК України.

Згідно із ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

22.12.2013 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Ssang Yong Куron", державний реєстраційний № НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля "Subaru Forester", державний реєстраційний номер № НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6.

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.06.2016 встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм автомобіля "Subaru Forester", д.н.з. НОМЕР_2, ОСОБА_6 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, тобто вчиненням злочину, яке передбачене ч. 3 ст. 286 КК України.

Відповідальність водія транспортного засобу "Subaru Forester" д.н.з. НОМЕР_2 застрахована в ПАТ "ХДІ Страхування" (після зміни назви - ПрАТ "СК "Євроінс Україна" - відповідач) згідно із полісом №АС/5503986, франшиза становить 1 000,00 грн., а відповідальність водія транспортного засобу "Ssang Yong Куrоn" д.н.з. НОМЕР_1 застрахована в ПАТ "HACK "Оранта" (позивача), згідно поліса № АС/5899209.

У зв'язку з тим, що розгляд кримінальної справи щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення тривав протягом трьох років, потерпілі особи у дорожньо-транспортній пригоді звернулися до суду з позовами про відшкодування збитків (матеріальних та моральних), що були спричинені внаслідок ДТП.

За результатами розгляду позовних заяв прийнято рішення щодо стягнення в порядку ч. 2 ст. 1188 Цивільного кодексу України з ПАТ "HACK "Оранта" та ПАТ "ХДІ Страхування" (ПрАТ "СК "Євроінс Україна", відповідача) страхового відшкодування.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 01.03.2016 стягнуто на користь позивача ОСОБА_2 моральну шкоду за смерть дочки з ПАТ "ХДІ Страхування" в розмірі 3 654,00 грн, та з ПАТ "HACK "Оранта" в розмірі 3 654,00 грн.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15.04.2016 стягнуто на користь позивача - ОСОБА_3 за смерть її дочки з ПАТ "ХДІ Страхування" майнову шкоду (витрати, пов'язані з похованням та спорудження надгробного пам'ятника) в розмірі 18 523,11 грн та моральну шкоду в розмірі 3 654,00 грн, та з ПАТ "HACK "Оранта" стягнуто майнову шкоду в розмірі 18 523,11 грн та моральну шкоду в розмірі 3 654,00 грн; стягнуто на користь позивача - ОСОБА_4 з ПАТ "ХДІ Страхування" майнову шкоду в розмірі 1 624,00 грн, та в інтересах її сина стягнуто майнову шкоду у розмірі 466,90 грн, та з ПАТ "HACK "Оранта" стягнуто на користь позивача ОСОБА_4 майнову шкоду в розмірі 1 624,00 грн та в інтересах її неповнолітнього сина ОСОБА_8 стягнуто майнової шкоди у розмірі 466,90 грн.

03.04.2017 ПАТ "HACK "Оранта" виконуючи рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 01.03.2016, на підставі страхового акту № ОЦВЗ-С-15-6612/2 та розрахунку страхового відшкодування до нього, здійснено виплату моральної шкоди на користь ОСОБА_2 в розмірі 3 654,00 грн.

26.01.2017 ПАТ "HACK "Оранта", виконуючи рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15.04.2016, на підставі страхового акту № ОЦВЗ-С-15-6612/1 від 25.01.2017 та розрахунку страхового відшкодування до нього здійснено виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_3 в розмірі 18 523,11 грн. та моральну шкоду в розмірі 3 654,00 грн.

26.01.2017 ПАТ "HACK "Оранта", виконуючи рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15.04.2016, на підставі страхового акту №ОЦВЗ-15-6607/1 від 25.01.2017 та розрахунку страхового відшкодування до нього здійснено виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_4 в розмірі 1 624,00 грн та в інтересах її неповнолітнього сина ОСОБА_8 стягнуто майнової шкоди у розмірі 466,90 грн.

Оскільки, 07.06.2016 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було винесено вирок, відповідно до якого ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22.12.2013, внаслідок якої загинули та були травмовані люди, а його відповідальність перед третіми особами була застрахована в ПАТ "ХДІ Страхування" (ПрАТ "СК "Євроінс Україна") згідно поліса №АС/5503986, позивач вважає, що особою, відповідальною за завдану шкоду внаслідок ДТП є саме ПрАТ "СК "Євроінс Україна".

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, ПАТ "HACK "Оранта", вважає, що відшкодувавши шкоду, завдану діями ОСОБА_6, відповідальність якого застрахована в ПрАТ "СК "Євроінс Україна", отримала право зворотної вимоги (регресу) до ПрАТ "СК "Євроінс Україна", як до особи, що є відповідальною за завдані збитки відповідно до закону.

В подальшому, 09.10.2017 позивачем на адресу відповідача направлено заяву № 09-06-08/8519 на виплату страхового відшкодування у порядку регресу у розмірі 27 922,01 грн. Однак, відповідачем не було здійснено виплату страхового відшкодування на користь позивача, а направлено лист вих. №73/18 від 05.02.2018 про відмову у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача у порядку регресу 26 922,01 грн (з урахуванням 1000,00 грн. франшизи, передбаченої полісом серії АМ № 1145202) страхового відшкодування, яке було виплачено ним постраждалим особам.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV (далі Закон № 1961).

Згідно із ст. 22 Закону № 1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961 у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України; якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що ДТП відбулась за участю транспортного засобу "Ssang Yong Kyron", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля "Subaru Forester", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6.

Оскільки ДТП стала наслідком дії двох джерел підвищеної небезпеки (двох транспортних засобів), то відповідно при вирішенні питання про відшкодування шкоди пасажирам - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повинна застосовуватися ч. 2 статті 1188 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим не береться до уваги наявність вини водіїв.

У зв'язку з тим, що ДТП сталася в результаті дій ОСОБА_6 та ОСОБА_5, завдана шкода стягується в рівних частинах в межах лімітів відповідальності встановлених законодавством з страхових компаній, які застрахували цивільно-правову відповідальність водіїв, які спричини ДТП.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення ч. 2 ст. 1188 ЦК України.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т. ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Пасажир транспортного засобу підпадає під категорію "інших осіб", яким завдано шкоди внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки. Отже, якщо при зіткненні кількох автомобілів постраждав пасажир або пішохід, обов'язок відшкодувати потерпілому шкоду покладається на всіх володільців небезпечних об'єктів солідарно, незалежно від їхньої вини.

Тобто, за змістом цієї норми, обов'язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них.

Згідно із ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело по неправильного вирішення справи.

Однак, з огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2018 у справі № 910/3145/18 та для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", відсутні.

Скаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, що є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 25.05.2018 у справі № 910/3145/18.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2018 у справі № 910/3145/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2018 у справі № 910/3145/18 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на позивача - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта".

4. Матеріали справи № 910/3145/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, однак, може бути оскаржена лише у випадках, передбачених ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.В. Отрюх

В.В. Сулім