РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року Справа № 918/21/18

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Грязнов В.В. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Вох В.С.

за участю представників сторін:

позивача (за первісним позовом ):ОСОБА_1,представник

відповідача (за первісним позовом ): ОСОБА_2,представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області, ухваленого 08.05.18р. суддею Церковною Н.Ф. о 11.45 у м. Рівне, повний текст складено 17.05.18р. у справі № 918/21/18

за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" про визнання договору укладеним та за зустрічним позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" до ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання укладеним договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів № 50/12/06/17 з урахуванням протоколу розбіжностей,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_3 акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі Компанія) в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі Філія) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (далі Товариство) про визнання укладеним між сторонами договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів № 50/12/06/17 у запропонованій позивачем редакції.

Крім того, 9 лютого 2018 року надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" до ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання укладеним між сторонами договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів № 50/12/06/17 з урахуванням поданого Товариством протоколу розбіжностей до цієї угоди.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 08.05.2018 року у справі № 918/21/18 (суддя Церковна Н.Ф.) у задоволенні позову ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" про визнання договору укладеним відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" до ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання укладеним договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів № 50/12/06/17 з урахуванням протоколу розбіжностей - задоволено.

Визнано укладеним між ОСОБА_3 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код: 20077720) в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, будинок 1, ідентифікаційний код: 26025552) та ОСОБА_3 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (33027, Рівненська область, м. Рівне, вул. Івана Вишенського, будинок 4, ідентифікаційний код: 03366701) договір на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів № 50/12/06/17 з урахуванням запропонованого ОСОБА_3 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" протоколу розбіжностей у редакції,яка міститься як додаток до рішення -Протокол розбіжностей).

Стягнуто з ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код: 20077720) в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, будинок 1, ідентифікаційний код: 26025552) на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (33027, Рівненська область, м. Рівне, вул. Івана Вишенського, будинок 4, ідентифікаційний код: 03366701) судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Відмовляючи в задоволенні первісних позовних вимог, місцевий господарський суд керувався положеннями ч.1 ст.19 Конституції України, ч.1 ст. 179, ч.2 ст. 180,ч.1,2, 3,4 ст. 181, ст. 189 Господарського кодексу України , ст. 11, ст. 6 ст. 627, ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.11 Закону України "Про ціни і ціноутворення", Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року , Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" та прийшов до висновку, що запропонований Компанією до укладення договір не є типовим або примірним, тому сторони мають право викласти свій зміст договору, що не суперечить чинному законодавству.

Договір на експлуатацію складових газорозподільної системи, наведений у додатку № 3 до Кодексу газорозподільних систем, не визначений як типовий або примірний, тому сторони при укладенні такого договору можуть відступити від дотримання його форми та визначити умови такого договору за взаємною згодою і узгодження всіх істотних умов.

Первісним позивачем не було надано суду доказів , які б підтверджували обґрунтованість ціни договору , що унеможливлює здійснення оцінки її правомірності.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, місцевий господарський суд керувався ч.2 Розділу 3 Кодексу газорозподільних систем та вказав, що договори експлуатації, господарського відання та користування укладаються за формами , визначеними у додатках 3-5 цього Кодексу ( крім газових мереж, що є державним майном), а запропонований Товариством до укладення проект спірного договору в проекті протоколу розбіжностей у повній мірі відповідає положенням Кодексу газорозподільних систем та іншим нормативно-правовим актам, зокрема, у сфері регулювання розподілу природного газу, а також направлений на врегулювання правовідносин між сторонами в частині встановлення правових підстав користування Товариством вищенаведеними газотранспортними системами, як того вимагають вищевказані нормативні приписи.

Не погодившись з постановленим рішенням, ОСОБА_3 акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України звернулось з апеляційною скаргою,в якій вказує, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення про відмову у первісному позові, були неповно з'ясовані обставини справи та не були враховані норми матеріального права, а саме ч.1 ст.8 Цивільного кодексу України, ч.3 ст. 37 Закону України "Про ринок природного газу", розділ III Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, Примірний договір експлуатації газорозподільних систем або їх складових, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2017 р. № 95 Про забезпечення ефективного використання газорозподільних систем або їх складових.

На думку апелянта,судом першої інстанції при відмові Компанії у первісному позові, неправильно застосовані норми матеріального права, а саме ч.2 статті 180 та ст. 181 Господарського кодексу України. Вважає, що судом першої інстанції не було враховано те, що протокол розбіжностей, направлений Компанії, був поданий з порушенням приписів ч.4 ст. 181 Господарського кодексу України.

Крім цього, предметом договору, запропонованого Компанією, є надання Користувачеві (тобто Товариству) газорозподільних систем в експлуатацію для використання у процесі здійснення діяльності з розподілу природного газу (п. 1.1 Договору).В той же час, предметом договору, запропонованого відповідачем за первісним позовом у протоколі розбіжностей, є надання послуг (робіт) з експлуатації (п. 3 розділу І Протоколу розбіжностей).Наголосив, що враховуючи те, що запропоновані позивачем за первісним позовом умови договору, повністю відрізняються за своєю правовою природою від умов договору, запропонованих у протоколі розбіжностей відповідачем за первісним позовом, первісний позов та зустрічний позов виникли з різних правовідносин.

Вважає також, що відсутні правові підстави для одночасного розгляду первісного та зустрічного позовів.

При цьому вказує,що судом першої інстанції при задоволенні зустрічного позову не було застосовано закон, який підлягав застосуванню, а саме ч.3 ст. 37 Закону України "Про ринок природного газу", згідно з якою "Оператор газорозподільної системи забезпечує здійснення покладених на нього цим Законом функцій за рахунок своїх фінансових, матеріально-технічних, людських та інших ресурсів» ,що згідно з ч.2 ст.277 Господарського процесуального кодексу України, вважається неправильним застосуванням норм матеріального права.

До основних функцій оператора ГРМ, виходячи з ч.2 ст.38 Закону України "Про ринок природного газу", належать надійна та безпечна експлуатація, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах (ч.1 ст. 37 цього ж закону). Таким чином, Законом України "Про ринок природного газу" визначено обов'язок оператора ГРМ за свій рахунок здійснювати експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи. Відтак, умови договору, запропоновані Товариством у протоколі розбіжностей, які передбачають обов'язок Компанії оплачувати послуги (роботи), суперечать ч.3 ст. 37 Закону України "Про ринок природного газу", оскільки зазначені послуги виконавець за договором повинен здійснювати за рахунок своїх фінансових, матеріально-технічних, людських та інших ресурсів. Просить врахувати, що оскільки ч.3 статті 37 Закону України "Про ринок природного газу" передбачено обов'язок оператора ГРМ за свій рахунок здійснювати експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, то підзаконними нормативними актами встановлений порядок тарифоутворення на послуги з розподілу природного газу, який передбачає компенсацію оператору ГРМ витрат, пов'язаних з експлуатацією газорозподільних мереж.

Вважає, що спільний розгляд первісного позову та зустрічного позову є порушенням норм процесуального права, який призвів до прийняття неправильного рішення, оскільки розгляд в одному провадженні позовів, які ґрунтуються та виникли з різних правовідносин унеможливлює об'єктивну та всебічну оцінку судом доводів, пояснень, доказів, наданих в обґрунтування своїх вимог як позивачем, так і відповідачем.

На думку апелянта, суд першої інстанції залишив поза увагою позицію відповідача за зустрічним позовом про те, що оплата послуг ПАТ "Рівнегаз", що надаються ним як оператором ГРМ, в редакції протоколу розбіжностей, суперечить ч. 3 ст. 37 Закону України "Про ринок природного газу" та положенням Методики і призведе до отримання ПАТ "Рівнегаз" подвійної компенсації витрат на експлуатацію газорозподільних мереж.

Вважає, що судом першої інстанції помилково встановлено, що запропонований Товариством до укладення проект спірного договору в проекті протоколу розбіжностей у повній мірі відповідає положенням Кодексу газорозподільних систем та іншим нормативно-правовим актам.

Зазначене твердження суду першої інстанції не обґрунтовується посиланнями на конкретні правові норми, адже ні Закон України "Про ринок природного газу", ні Кодекс газорозподільних систем, не містять норм, які б розкривали зміст договору, який укладається між власником газорозподільних мереж та оператором ГРМ (зміст договору на експлуатацію складових газорозподільної системи, який зазначений у Додатку 3 до Кодексу газорозподільних систем, не є обов'язковим для сторін і може змінюватись ними за спільною домовленістю, про що зазначається також в оскаржуваному рішенні суду.

Крім того, укладення запропонованого позивачем за зустрічним позовом договору згідно протоколу розбіжностей не відповідає майновим інтересам Компанії як суб'єкта підприємницької діяльності та порушує визначальні принципи здійснення підприємницької діяльності та засади цивільного законодавства.

Вважає, що при обґрунтуванні рішення про задоволення зустрічного позову, суд помилково посилається на необхідність дотримання Товариством, як оператором ГРМ, Ліцензійних умов, оскільки останні передбачають право ліцензіата використовувати майно газорозподільних систем, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні здобувача ліцензії/ліцензіата.Однак, Ліцензійні умови не містять норм і не регулюють зміст договірних відносин між власником газорозподільних мереж та оператором ГРМ, яким є Товариство, а також порядок укладення договорів між зазначеними суб'єктами ринку природного газу.

Отже, суд першої інстанції, неправильно застосував норми матеріального права до відносин сторін, що призвело до прийняття неправильного рішення, а визнання договору №50/12/06/17 укладеним в редакції протоколу розбіжностей не відповідає вимогам закону та порушує право власності Компанії.

Просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 08травня 2018 року у даній справі та прийняти нове, яким первісний позов задоволити, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" апеляційну скаргу не визнає, вважає її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Рівненської області від 08.05.2018 р. прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що договір на експлуатацію складових газотранспортної системи є обов'язковим до укладання, оскільки затверджений органом державної влади - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка має такі повноваження відповідно до Закону України Про НКРЕКП.

Кодексом газорозподільних систем передбачено обов'язковість дотримання форми договору, передбаченої у додатку 3 до Кодексу. Сторони не можуть відступати від змісту цього договору, але можуть конкретизувати його умови.Таким чином, вимога ПАТ "Рівнегаз" про визнання договору укладеним в редакції товариства повністю відповідає чинним нормативно-правовим актам.

Вказує, що ПАТ "Рівнегаз" не є власником спірних газопроводів, тому контролювати технічний стан газопроводів шляхом проведення технічного обстеження та здійснення інших заходів, передбачених правилами безпеки систем газопостачання зобов'язаний НАК Нафтогаз України, як власник газопроводу. Оскільки НАК Нафтогаз України немає можливості самостійно забезпечити належний технічний стан газопроводу, єдиним, можливим способом подальшого використання газопроводів, що належать первісному позивачу є укладення договору експлуатації в редакції ПАТ Рівнегаз.

Вважає,що спірний договір є договором про надання послуг (робіт) з експлуатації об'єктів замовника НАК Нафтогаз України.

Направляючи проект договору, НАК Нафтогаз України фактично змінює договір експлуатації на договір оренди, та хоче передати дані газопроводи ПАТ Рівнегаз на платній основі. Крім того, ПАТ Рівнегаз здійснює експлуатацію даних газопроводів, проводить його технічне обслуговування, ремонт та інше.

На думку відповідача за первісним позовом,подаючи позов НАК Нафтогаз України посилається на ч. 6 ст. 7 Закону України Про трубопровідний транспорт, яка визначає пряму заборону, що не дозволяє Позивачу передавати основні фонди з балансу на баланс.

Відтак, знаючи про заборону передачі в оренду газопроводів, НАК Нафтогаз України для уникнення відповідальності маскує договір оренди під договір експлуатації.

Крім того, при визначенні ціни договору первісний позивач посилається на норми постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2017р. № 95, оскільки вказаною постановою врегульовані питання використання газорозподільних систем або їх складовими, власником яких є держава. При цьому , апелянт не надав суду доказів, які б підтверджували обґрунтованість ціни договору, а відповідач заперечував такі умови договору. За таких обставин, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову про визнання укладеним договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів в редакції первісного позивача ( Аналогічна судова практика викладена Верховним Судом у справах №, № 911/2354/17, 927/751/17).

Просить апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України в особі Філії Центр метрології та газорозподільних систем ОСОБА_3 акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України залишити без задоволення, а рішення господарського суду Рівненської області від 08.05.2018р. у справі № 918/21/18 залишити без змін.

В додаткових поясненнях ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" вказує, що 05.07.2018 на адресу Компанії надійшов лист від 02.07.2018 №5731/16/7-18 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) у відповідь на звернення Компанії щодо забезпечення платної експлуатації газорозподільних систем.

Наголошує, що суть звернення Компанії полягала в тому, що Кодексом ГРМ, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494, встановлено обов'язок власників газорозподільних систем (крім газорозподільних систем, що належать до державного майна) та Операторів ГРМ, до мереж яких підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності яких перебувають споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу).

Договори експлуатації, господарського відання та користування наведено у додатках 3-5 цього Кодексу (крім газових мереж, що є державним майном).

Виходячи з позиції Міністерства юстиції України, яка була сформульована у зв'язку з проведенням юридичної експертизи проектів нормативно-правових актів НКРЕКП, договори, наведені у додатках 3-5 Кодексу ГРМ, не є типовими, а наведені лише як зразок. Відповідно, сторонам не забороняється змінювати зміст таких договорів.

Вказує, що аналогічна позиція була висловлена НКРЕКП у листах на адресу ДК "Газ України", Філії ЦМГС, у суді (листи від 07.04.2016 №3402/16.3/7-16, від 23.05.2017 №5540/16.3.1/7-17, ухвала від 05.07.2016 №826/370/16 Київського апеляційного адміністративного суду, постанова від 06.02.2018 №911/2354/17 Верховного Суду).

Наголошує, що виходячи з цього, рішенням правління Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 01.11.2016 №211 (зі змінами від 02.06.2017 №226) затверджено умови договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів, який за формою, порядком і розміром плати за експлуатацію є аналогічним до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 95 Про забезпечення ефективного використання газорозподільних систем або їх складових щодо державних газопроводів .

Однак НКРЕКП відмовляється розглядати заяви операторів ГРМ про встановлення (перегляд) тарифу з урахуванням договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів в редакції Компанії, у зв'язку з невідповідністю цих договорів вимогам Постанови №95 та Кодексу ГРМ.

Разом з тим, компанія не погоджується з такою позицією НКРЕКП та зазначає, що Постанова № 95 визначає порядок ефективного використання газорозподільних систем, власником яких є держава, або їх складових.

Посилання на невідповідність Постанові № 95 вважає необґрунтованою, оскільки газорозподільні системи та їх складові, які перебувають на балансі Компанії, є її власністю і жодного відношення не мають до державного майна, на яке поширюється дія Постанови №95. За аналогією до вказаної Постанови Компанією було розроблено лише форму, порядок і розмір плати за експлуатацію.

Договори, наведені у додатках 3-5 Кодексу ГРМ, не є типовими або примірними.

Зауважує, що об'єкти, які перебувають на балансі НАК Нафтогаз України і розташовані на ліцензійній території ПАТ Рівнегаз, не можуть кваліфікуватися в якості газорозподільної системи, оскільки відповідно до п. 6 ч. 1 ст. Закону України Про ринок природного газу газорозподільна система визначається як технологічний комплекс, що складається з організаційно і технологічно пов'язаних між собою об'єктів, призначених для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам. Тобто такий об'єкт має забезпечувати повний виробничий цикл переміщення природного газу з метою його фізичної доставки споживачам.

Наголошує, що жоден з об'єктів НАК Нафтогаз України не відповідає зазначеним критеріям, оскільки всі вони являють собою лише складові частини цілісної речі -газорозподільної системи, які не можна відокремити без пошкодження або істотного знецінення всієї системи.

Враховуючи все вище викладене, НАК Нафтогаз України має всі законні підстави для укладання господарського договору, який визначає умови користування Оператором ГРМ майном, яке належить НАК Нафтогаз України, на основі вільного волевиявлення, погоджуючи на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

На думку позивача за первісним позовом , суперечлива позиція НКРЕКП стосовно форми договорів призводить до того, що прибуток від використання майна газорозподільних систем та їх складових може отримувати лише Держава.

Вважає, що це є дискримінацією інших власників і прямим порушенням Конституції України в частині закріпленого нею принципу рівності всіх форм власності.

Наголосив, що суд першої інстанції залишив поза увагою всі доводи відповідача за зустрічним позовом про порушення права власності.

З наведеного вбачається, що визнання договору №50/12/06/17 укладеним в редакції протоколу розбіжностей не відповідає вимогам закону та порушує право власності Компанії.

Звертає увагу суду, що відповідно до п. 3 гл. 1 розд. І Кодексу ГРМ дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об'єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.

Отже, позивач за первісним позовом наголошує, що Кодекс ГРМ не може зобов'язувати власників газорозподільних мереж та їх складових укладати будь-які договори з операторами ГРМ. Крім того, вказує, що суд першої інстанції взагалі не аналізував умови договору в редакції позивача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, не надав правової оцінки цим договорам.

Компанія переконана, що умови договору в редакції протоколу розбіжностей в частині порядку оплати Компанією послуг ПАТ "Рівнегаз", що надаються ним як оператором ГРМ, суперечать Закону України "Про ринок природного газу", зокрема з тих підстав, що включення до договору обов'язку Компанії, як замовника, з оплати послуг з експлуатації газорозподільних мереж, суперечить ч.3 ст.37 наведеного Закону та положенням Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.02.2016 №236, і призведе до отримання ПАТ "Рівнегаз" подвійної компенсації витрат на експлуатацію газорозподільних мереж.

Просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 08.05.2018 у справі №918/21/18 повністю і прийняти нове, яким первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у ній . Просив скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 08.05.2018 у справі №918/21/18 повністю і прийняти нове, яким первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

У судове засідання з"явився представник позивача ( за зустрічним позовом) , який заперечив вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві. Підтвердив,що сторони не дійшли згоди щодо ціни договору .

Просив рішення господарського суду Рівненської області залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення .

У відповідності до вимог ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

При цьому дослідженню підлягають докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі Компанія) в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п.2.7 рішення правління Національної акціонерної компанії "Нафтогаз Україна" від 12.05.2016 року, протокол № 69 питання 2, на Філію Центр метрології та газорозподільних систем ОСОБА_3 акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі - Філія ЦМГС) покладено здійснення функцій із забезпечення ефективного користування об'єктами газорозподільних систем, у т.ч. забезпечення належного використання, експлуатації та контролю за майном (об'єктами) газорозподільних систем як тих, що належать державі та передані Компанії у користування відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.98 №747, так і тих, що належать Компанії та обліковуються на її балансі.

Рішенням правління Компанії від 01.11.2016, протокол №211, питання 1, був затверджений проект договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів.

02 червня 2017 року до умов проекту договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів були внесені зміни (протокол №226).

3 врахуванням наведених вище рішень правління Компанії, Філія ЦМГС листом від 24.11.2017 №50/12-1450 направила на адресу ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Рівнегаз (далі - ПАТ Рівнегаз) прошитий, пронумерований та скріплений печаткою Договір на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів від 24.11.2017 №50/12/06/17, додаток 1 - Перелік та балансова вартість майна, яке передається у експлуатацію Користувачу, додаток 2 - Звіт про виконання договору в 2 прим, та документи, о підтверджують повноваження особи на їх підписання.

Перелік та балансова вартість майна, яке передається у експлуатацію Користувачу ПАТ "Рівнегаз" наведено у додатку 1 до Договору від 24.11.2017 №50/12/06/17. Передачі підлягає наступне майно: Підвідні газопроводи до сіл Гощанського району (Підвідний газопровід до с. Зоскодави, Підвідний газопровід до с. Курозвани), Підвідні газопроводи до сіл Корецького району (Підвідний газопровід до с.Головниця, Підвідний газопровід від с. Головниця до с. Даничів), Підвідні газопроводи до сіл Здолбунівського району (Підвідний газопровід до с. Півча, Підвідний газопровід до с. Суйми, Підвідний газопровід до с. Нова-Мощаниця).

Вказані вище газопроводи були побудовані за кошти Компанії на підставі договорів доручення від 30.08.2004р. №14/1106/04, №14/1107/04, №14/1109/04, укладеними між Компанією (Довірителем) та ПАТ Рівнегаз (Повіреним). Після введення в експлуатацію, вказані вище підвідні газопроводи обліковуються на балансі Компанії, є її власністю, але находяться в зоні ліцензійної діяльності відповідача.

18.12.2017 на адресу Філії ЦМГС надійшов лист ПАТ Рівнегаз від 13.12.2017 ЛЖт007.1-ЛВ-4273-1217 з підписаним та скріпленим печаткою договором на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів від 24.11.2017 №50/12/06/17 та протоколом розбіжностей до нього.

Розглянувши протокол розбіжностей щодо умов договору від 24.11.2017 №50/12/06/17, Філія ЦМГС не погодилась з пропозиціями ПАТ Рівнегаз і звернуласьз даним позовом до суду .

В свою чергу, відповідач за первісним позовом , виклавши у протоколі розбіжностей інший варіант договору, який є додатком 3 до Кодексу газорозподільних систем,звернувся до суду з зустрічним позовом .

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів відзначає таке.

Порядок укладення господарських договорів регулюється ст. 179-181 Господарського кодексу України та ст. 638-646 Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів ч. 1, 2 ст. 181 Господарського кодексу України визначено,що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 24 листопада 2017 року Компанією на адресу первісного відповідача було направлено лист № 50/12-1450 з пропозицією укласти договір на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів № 50/12/06/17, а також прошитий, пронумерований, скріплений печаткою договір на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів від 24 листопада 2017 року № 50/12/06/17 з додатком № 1 - Перелік та балансова вартість майна, яке передається у експлуатацію користувачу, і додатком № 2 - Звіт про виконання договору в двох примірниках та документи, що підтверджують повноваження особи на їх підписання.

Відповідно до пунку 1.1 Договору предметом договору є надання користувачеві у експлуатацію для використання в процесі здійснення діяльності з розподілу природного газу на платній основі належних Власнику об'єктів газорозподільних систем, які підключені (приєднані) безпосередньо до мереж оператора газотранспортної системи або газовидобувного підприємства, чи до газорозподільних мереж Користувача, перебувають в зоні його ліцензованої діяльності та використовуються для забезпечення розподілу природного газу споживачам.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 181 Господарського кодексу України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

В свою чергу, 18.12.2017 року на адресу позивача надійшов лист ПАТ "Рівнегаз" від 13.12.2017 року ЛЖт007.1-ЛВ-4273-1217 з підписаним та скріпленим печаткою договором на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів від 24.11.2017 №50/12/06/17 та протоколом розбіжностей до нього.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України).

Частиною 7 статті 179 ГК України передбаченго, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів .

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальний порядок укладання господарських договорів передбачений ст.181 Господарського кодексу України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором (ч.ч. 2,4 ст. 181 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтями 6, 627 Цивільного кодексу України закріплений принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Як було встановлено вище, позивачем ОСОБА_3 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надіслано відповідачу договір на експлуатацію газорозподільних систем та їх об'єктів з метою його укладення, проте відповідачем відхилено зазначену пропозицію.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Частинами 3, 6 ст. 179 Господарського кодексу України визначено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання, органів державної влади чи органів місцевого самоврядування.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу, визначає Закон України "Про ринок природного газу".

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про ринок природного газу", права та обов'язки оператора газорозподільної системи визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу.

На виконання вищезазначеного закону був розроблений Кодекс газорозподільних систем, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494.

Відповідно до частини 2 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, власники газової мережі, яка згідно з розділом ІІ цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов'язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу).

Договори експлуатації, господарського відання та користування укладаються за формами, визначеними у додатках 3-5 цього Кодексу (крім газових мереж, що є державним майном).

Відповідно до статті 37 Закону України "Про ринок природного газу", оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах.

Газорозподільні системи, власником яких є держава, не можуть знаходитися в користуванні оператора газорозподільної системи на праві господарського відання, крім випадків належності такого оператора до суб'єктів господарювання державного сектору економіки.

Як правильно вказав суд першої інстанції , оператором газорозподільних систем є ПАТ по газопостачанню та газифікації « Ріврнегаз» .

Так, підвідні газопроводи до сіл Гощанського району (підвідний газопровід до села Воскодави, підвідний газопровід до села Курозвани), підвідні газопроводи до сіл Корецького району(підвідний газопровід від села Головниця до села Даничів), підвідні газопроводи до сіл Здолбунівського району (підвідний газопровід до села Півча, підвідний газопровід до села Суйми, підвідний газопровід до села ОСОБА_4) побудовані за кошти первісного позивача та знаходяться на його балансі.

Відповідно до пунктів 24, 25, 26 Статуту ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України":

- здійснюючи право власності, Компанія володіє, користується та розпоряджається належним їй майном і вчиняє стосовно нього будь-які дії, що не суперечать закону та меті діяльності Компанії. Компанія несе ризик випадкового знищення або пошкодження майна, що є її власністю;

- компанія використовує державне майно, що не підлягає приватизації, відповідно до законодавства. Майно, що є державною власністю і надане Компанії в господарське відання, користування чи управління, включається до її активів, але не може бути відчужене у будь-який спосіб без рішення загальних зборів. Списання та передача державного майна здійснюються відповідно до законодавства;

- все нерухоме майно, передане до статутного капіталу Компанії або набуте Компанією на законних підставах, є її власністю. Державне майно, передане Компанії в господарське відання, користування чи управління, не включається до статутного капіталу Компанії та використовується в порядку, передбаченому пунктом 25 цього Статуту.

Проаналізувавши Статут позивача,вбачається, що у нього є два види майна з різним режимом використання: майно, яким він володіє, користується і розпоряджається та державне майно, передане Компанії в господарське відання, користування чи управління.

Так, в матеріалах справи відсутні докази, що зазначені вище газопроводи належать до державної власності.

Таким чином ,судом першої інстанції вірно встановлено , що ПАТ "Нафтогаз України" є власником відповідних об'єктів газопостачання , а ПАТ "Рівнеагз " - є оператором газорозподільних систем.

При цьому, запропонований до укладення договір не є типовим або примірним, тому сторони мають право викласти свій зміст договору, що не суперечить чинному законодавству, з огляду на наступне.

Так, договір на експлуатацію складових газорозподільної системи, наведений у додатку № 3 до Кодексу газорозподільних систем, не визначений як типовий або примірний, тому, сторони при укладенні такого договору можуть відступити від дотримання його форми та визначити умови такого договору за взаємною згодою і узгодження всіх істотних умов.

Щодо неузгодженості відповідної ціни в договорі позивача та заявлених зустрічних позовних вимог щодо договору , який запропонував укласти відповідач ПАТ по газопостачанню та газифікації « Рівнегаз» , Рівненський апеляційний господарський суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою договору, отже в будь-якому випадку має бути погоджена сторонами.

У відповідності до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, ціни, які застосовуються під час використання об'єктів газорозподільних систем, не відносяться до регульованих та встановлюються за домовленістю сторін.

В свою чергу, правовідносини з експлуатації складових газорозподільних систем детально врегульовані нормами Кодексу ГРС з додатками, що затверджений НКРЕКП в межах компетенції, а тому не потребують регулювання правовими нормами, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини.

Крім цього, зазначеною постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 року №95 врегульовані питання використання газорозподільних систем або їх складовими, власником яких є держава, а також затверджено Типовий договір оренди газорозподільних систем або їх складових, а також Примірний договір експлуатації газорозподільних систем або їх складових. Таким чином, зазначеною постановою врегульовано правовідносини з іншим суб'єктним та об'єктним складом, а тому посилання на зазначену постанову як на підставу та обґрунтування визначення ціни запропонованого до підписання договору є безпідставним.

Так, матеріали справи не місять, а позивачем не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції доказів, які б підтверджували обґрунтованість ціни договору, що в свою чергу унеможливлює здійснення оцінки її правомірності.

Рівненський апеляційний господарський суд, проаналізувавши умови спірного проекту договору, положення Кодексу ГРС та наведені норми ГК України, приходить до висновку, що спірний договір на експлуатацію складових ГРС, про визнання укладеним якого просить позивач за первісним позовом , не базується на державному замовленні, не є обов'язковим для укладання в силу прямої норми закону, жодних попередніх домовленостей щодо укладення спірного договору сторони не заключали, тому відсутні законні підстави зобов'язувати відповідача укласти вказаний договір або визнавати його укладеним (Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року №911/2354/17).

Відповідно до п. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), підписана від імені України 09.11.1995 року, Перший Протокол, протоколи №4 і №7 до Конвенції, підписані від імені України 19.12.1996 року та Протоколи № 2 і №11 до Конвенції, підписані від імені України 09.11.1995 року у м. Страсбурзі із застереженнями.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Бруманеску проти Румунії" дійшов висновку про те, що принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права, і для того, щоб судове рішення відповідало вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно, щоб воно було розумно передбачуваним. Отже, забезпечення єдності судової практики є нічим іншим, як реалізацією принципу правової визначеності.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Редакція газети "Правоє дело" та Штекель проти України" зазначено, що в рішенні національного суду є можливим посилання на рішення українських судів, у яких останні схильні до відповідного тлумачення законодавчих положень, котрими врегульовані подібні відносини, або в яких був загальний підхід у таких справах (п.56), та, що відповідне тлумачення або загальних підхід національних судів у таких справах має впливати на прийняття рішення в подібних відносинах.

З огляду на викладене, Рівненський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні первісних позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з висновком місцевого суду, що запропонований позивачем за зустрічним позовом до укладення проект спірного договору в проекті протоколу розбіжностей у повній мірі відповідає положенням Кодексу газорозподільних систем та іншим нормативно-правовим актам, оскільки відсутні правові підстави зобов»язувати ОСОБА_3 акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" укладати спірний договір на експлуатацію газорозподільної системи та її об»єкти , які є предметом спору у даній справі чи визнавати його укладеним, оскільки виходячи з вищенаведених норм законодавства , укладення спірного договору для сторін не є обов»язком в розумінні ч.3 ст. 179 ГК України, а сторони не заключили жодних попередніх домовленостей щодо його укладення та не погодили всі істотні умови такого договору (щодо ціни договору,що в судовому засіданні апеляційного господарського суду підвердили працівники сторін ) та суперечить правовим позиціям Верховного суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення місцевого господарського суду в частині задоволення зустрічних позовних вимог підлягає скасуванню .

Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення .

Згідно з п.4 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права .

За таких обставин, рішення господарського суду Рівненської області від 08 травня 2018 року у справі № 918/21/18, в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" до ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання укладеним договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів № 50/12/06/17 з урахуванням протоколу розбіжностей слід скасувати у зв»язку з порушенням норм матеріального права з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

У зв"язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати необхідно покласти на позивача ( за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" .

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275,277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 08.05.2018 року у справі № 918/21/18 в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 акціонерного товариства та газифікації "Рівнегаз" до ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання укладеним договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів № 50/12/06/17 з урахуванням протоколу розбіжностей від 12.12.2017 року скасувати.

В цій частині прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

3. В решті рішення господарського суду Рівненської області від 08.05.2018 року у справі № 918/21/18 залишити без змін.

4. Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (33027, Рівненська обл., місто Рівне, вулиця Івана Вишенського, будинок 4, ідентифікаційний код: 03366701) на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код: 20077720) в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (04116, місто Київ вулиця Шолуденка, будинок 1, ідентифікаційний код: 26025552) судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі - 2 643,00 грн.

5.На виконання даної постанови господарському суду Рівненської області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений "10" вересня 2018 р.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Гудак А.В.