ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2018 р. м. Київ Справа № 911/1068/18

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., за участю секретаря судового засідання Брунько А.І., розглянув за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. до Фізичної особи-підприємця Ібраімова Ільяса Зєлімовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національний банк України, про стягнення 111943,00 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Романів А.А. - довіреність від 24.07.2018;

від відповідача: не прибув;

від третьої особи: не прибув.

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. (далі - позивач) подало до суду позов про стягнення з Фізичної особи-підприємця Ібраімова Ільяса Зєлімовича (далі - відповідач) 111943,00 грн, з яких: 107399,99 грн заборгованості по простроченим процентам, 537,75 грн 3% річних від суми прострочених процентів та 4005,26 грн пені за несвоєчасне повернення процентів.

В обгрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем умов договору кредитної лінії № НКЛ-2010636 від 09.07.2012 в частині несвоєчасної сплати боргу по простроченим процентам.

Ухвалою від 25.05.2018 господарський суд відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання на 26.06.2018.

Ухвалою від 26.06.2018 господарський суд залучив до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національний банк України, продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 02.08.2018.

Ухвалою від 02.08.2018 господарський суд закрив підготовче засідання та призначив справу до судового розгляду по суті на 13.09.2018.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач та третя особа в судове засідання не прибули, свого представника не направили, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися вчасно та належним чином. Правом на подачу відзиву на позовну заяву відповідач та третя особа не скористалися.

При цьому щодо неприбуття в засідання суду представника відповідача, господарський суд приймає до уваги таке.

Згідно з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № НОМЕР_1, станом на час розгляду справи в суді Фізична особа-підприємець Ібраімов Ільяс Зєлімович зареєстрований за адресою: 96300, АДРЕСА_1.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" смт. Первомайське Автономної Республіки Крим є тимчасово окупованою територією України.

Відповідно до п. 21 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції".

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" унормовано, що якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Суд зазначає, що ухвала господарського суду про відкриття провадження у справі від 25.05.2018 та ухвали суду від 26.06.2018, 02.08.2018 були офіційно оприлюднені на офіційному веб-порталі судової влади України - Єдиному державному реєстрі судових рішень, www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі. Крім того, інформація про час і місце судового засідання була розміщена на сторінці Господарського суду Київської області офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет.

Таким чином, судом вчинено всі дії, спрямовані на повідомлення відповідача з розгляду справи № 911/1068/18, з урахуванням процесуальних строків розгляду справи, а отже останній вважається повідомленим про судове засідання, призначене на 13.09.2018, належним чином.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

09.07.2012 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (кредитор/банк) та Фізичною особою-підприємцем Ібраімовим Ільясом Зєлімовичем (позичальник) було укладено договір кредитної лінії № НКЛ-2010636 (далі - Договір), предметом якого є надання кредитором позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 210000,00 грн, який зменшується щомісячно рівними частинами відповідно до встановленого Графіку зменшення максимального ліміту заборгованості згідно Додатку № 1 до цього Договору, який є його невід'ємною частиною, з кінцевим терміном повернення кредиту до 08.07.2015 включно, на умовах визначених цим Договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору кредит надається позичальнику на поповнення обігових коштів.

Згідно з п. 1.4 Договору забезпеченням позичальником виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісії, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги за цим Договором виступає забезпечення, яке не суперечить вимогам кредитора та діючого законодавства України, про що укладаються відповідні договори, а саме: договір іпотеки нежитлових будівель, загальною площею 808,6 кв.м, що знаходяться за адресою: 96300, АДРЕСА_2, та належать Ібраімову Недіму Зєлімовичу.

У відповідності до п. 1.1 Договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі - 24,99 % річних.

Підпунктом 1.1.2 пункту 1.2 Договору встановлено, що у разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту, діюча на такий момент прострочення річна процентна ставка за цим Договором збільшується на 20 одиниць та починає застосовуватись до взаємовідносин сторін за цим Договором починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном (днем) погашення заборгованості за кредитом по день фактичного погашення заборгованості за цим Договором. При цьому сторони погодили, що зазначене збільшення розміру річної процентної ставки по цьому Договору не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього Договору.

За п.п. 3.2, 3.3 договору визначено, що нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом в період (28-29-30-31/365) на непогашену суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), починаючи з дати видачі кредиту до дати його повернення. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Сплата відсотків здійснюється в валюті кредиту щомісячно не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним на рахунок, відкритий у кредитора.

Меморіальним ордером № 29392452 від 09.07.2012 підтверджено, що на виконання умов вищевказаного Договору банк надав позичальнику грошові кошти шляхом встановлення на його відкритий рахунок кредитного ліміту у сумі 210000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Умовами кредитного Договору визначено кінцевий строк кредитування позичальника - до 08.07.2015 включно.

Однак як вбачається з наявних в матеріалах справи банківських виписок за період з 09.07.2012 по 02.05.2018, позичальник свої зобов'язання щодо своєчасного, в повному розмірі та в порядку, встановленому кредитним Договором (у тому числі Графіком зменшення максимального ліміту заборгованості) (Додаток № 1 до Договору), повернення кредиту перед банком не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість по простроченому кредиту у розмірі 87482,57 грн.

Відповідно до здійсненого банком розрахунку заборгованості по кредитному договору № НКЛ-2010636 від 09.07.2012, останній нарахував до стягнення з позичальника за період з 11.08.2015 по 02.05.2018 107399,99 грн прострочених процентів, нарахування яких було здійснено виходячи з фактично непогашеної суми основного боргу по кредиту у розмірі 87482,57 грн за відсотковою ставкою 44,99%. Нарахування відсотків було проведено банком за формулою: сума заборгованості*відсоткова ставка/365*кількість днів періоду нарахування.

Перевіривши вищевказаний розрахунок заборгованості по процентах, господарський суд встановив, що він містить певні неточності в частині нарахованих процентів по тілу кредиту за 2016 рік, в якому кількость днів у році склала 366, а не 365, як зазначено банком у формулі для розрахунку.

З огляду на вказане, суд вважає, що обгрунтовано заявлених до стягнення з позичальника сума прострочених процентів складає 107292,10 грн, проти заявлених банком 107399,99 грн.

Таким чином, у стягнення на користь банку 107,89 грн прострочених процентів суд відмовляє.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Так, посилаючись на п. 9.1 Договору, банк просить стягнути з позичальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, нарахованої за несвоєчасно сплачені проценти по тілу кредиту, що діяла у період, за який сплачується пеня, в сумі 4005,26 грн.

Досліджуючи обставини нарахування пені та їх підставність, судом враховано зміст п.9.1 Договору, який не тільки не змінює терміну нарахування пені, встановленого законом (ст. 232 ГК України), та правила ч. 6 ст. 232 ГК України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, а й передбачає погоджений між сторонами розмір пені, належної до сплати у разі прострочення позичальником грошового зобов'язання, який відмінний від того, який вказаний банком у розрахунку заборгованості по пені, так як становить 3% від простроченої суми за кожен день прострочення, а не подвійну облікову ставку НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення.

Суд враховує, що сторони, реалізуючи при укладенні кредитного Договору своє законодавчо визначене право забезпечення виконання грошових зобов'язань встановленням відповідальності у вигляді пені, узгодили обов'язок позичальника сплатити кредитору пеню за період, що відповідає встановленому ч. 6 ст. 232 ГК України. Натомість банк розраховує позичальнику пеню по простроченим процентам по 02.05.2018, тобто у строк більний за шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, що є неприпустимим, оскільки з огляду на положення п. 9.1. Договору, сторони не передбачили інший період нарахування пені аніж той, що вказаний в ч. 6 ст. 232 ГК України.

Таких висновків суд дійшов з урахуванням п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", де вказано, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Здійснивши перерахунок пені за визначений банком період з 01.06.2017 по 02.05.2018, господарський суд вважає, що обгрунтовано заявленою до стягнення з позичальника є сума пені у розмірі 420,12 грн. В частині стягнення 3585,14 грн пені слід відмовити за безпідставністю її нарахування.

При цьому, суд вказує, що пеня була розрахована судом за визначений банком період її стягнення із суми боргу по прострочених процентах за нижченаведеним розрахунком:

із суми прострочених процентів за травень 2017 року на суму 3342,77 грн, період пені, яка нараховується за несплату процентів за вказаний місяць, який увійшов до заявленого банком у розрахунку періоду, складає - з 01.06.2017 по 30.11.2017, пеня - 50,28 грн;

із суми прострочених процентів за червень 2017 року на суму 3234,94 грн, період пені, яка нараховується за несплату процентів за вказаний місяць, який увійшов до заявленого банком у розрахунку періоду, складає - з 01.07.2017 по 31.12.2017, пеня - 48,92 грн;

із суми прострочених процентів за липень 2017 року на суму 3342,77 грн, період пені, яка нараховується за несплату процентів за вказаний місяць, який увійшов до заявленого банком у розрахунку періоду, складає - з 01.08.2017 по 31.01.2018, пеня - 50,55 грн;

із суми прострочених процентів за серпень 2017 року на суму 3342,77 грн, період пені, яка нараховується за несплату процентів за вказаний місяць, який увійшов до заявленого банком у розрахунку періоду, складає - з 01.09.2017 по 28.02.2018, пеня - 49,73 грн;

із суми прострочених процентів за вересень 2017 року на суму 3234,94 грн, період пені, яка нараховується за несплату процентів за вказаний місяць, який увійшов до заявленого банком у розрахунку періоду, складає - з 03.10.2017 по 31.03.2018, пеня - 47,86 грн;

із суми прострочених процентів за жовтень 2017 року на суму 3342,77 грн, період пені, яка нараховується за несплату процентів за вказаний місяць, який увійшов до заявленого банком у розрахунку періоду, складає - з 01.11.2017 по 30.04.2018, пеня - 49,73 грн;

із суми прострочених процентів за листопад 2017 року на суму 3234,94 грн, період пені, яка нараховується за несплату процентів за вказаний місяць, який увійшов до заявленого банком у розрахунку періоду, складає - з 01.12.2017 по 02.05.2018, пеня - 40,68 грн;

із суми прострочених процентів за грудень 2017 року на суму 3342,77 грн, період пені, яка нараховується за несплату процентів за вказаний місяць, який увійшов до заявленого банком у розрахунку періоду, складає - з 03.01.2018 по 02.05.2018, пеня - 32,97 грн;

із суми прострочених процентів за січень 2018 року на суму 3342,77 грн, період пені, яка нараховується за несплату процентів за вказаний місяць, який увійшов до заявленого банком у розрахунку періоду, складає - з 01.02.2018 по 02.05.2018, пеня - 25,00 грн;

із суми прострочених процентів за лютий 2018 року на суму 3019,28 грн, період пені, яка нараховується за несплату процентів за вказаний місяць, який увійшов до заявленого банком у розрахунку періоду, складає - з 01.03.2018 по 02.05.2018, пеня - 15,63 грн;

із суми прострочених процентів за березень 2018 року на суму 3342,77 грн, період пені, яка нараховується за несплату процентів за вказаний місяць, який увійшов до заявленого банком у розрахунку періоду, складає - з 03.04.2018 по 02.05.2018, пеня - 8,24 грн;

із суми прострочених процентів за квітень 2018 року на суму 3234,94 грн, період пені, яка нараховується за несплату процентів за вказаний місяць, який увійшов до заявленого банком у розрахунку періоду, складає - з 01.05.2018 по 02.05.2018, пеня - 0,53 грн.

Що стосується заявлених банком до відшкодування позичальником 3% річних у сумі 537,75 грн, то суд вказує, що хоча річні підлягають стягненню з боржника на підставі закону як вид відшкодування за завдані втрати незалежно від укладення договору, та не є штрафною санкцією, право на нарахування якої виникає у зв'язку з невиконанням або несвоєчасним виконанням зобов'язань за договором, однак позивач у мотивувальній частині позовної заяви не посилається на ч. 2 ст. 625 ЦК України як підставу для нарахування та стягнення з відповідача 3% річних, в той час як суд розглядає спір між сторонами в межах предмету та підстав позову та не може виходили за межі заявлених позовних вимог, які, зокрема, обмежуються правовими підставами, якими позивач обгрунтовує свої вимоги до відповідача.

З огляду на викладене, господарський суд вважає вимогу про стягнення з відповідача 537,75 грн 3% річних необгрунтованою.

Відповідно до статей 74 та 77 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що відповідач позов за підставою та предметом не оспорив, доказів сплати боргу та/або інших доказів на спростування позовних вимог суду не надав, натомість позивач належними та допустимими доказами обґрунтував заявлені у суді позовні вимоги.

Оскільки банк належним чином виконав свої договірні зобов'язання, надавши позичальнику кредит, а останній не надав доказів повернення кредиту впродовж всього терміну дії договору та після 08.07.2015, господарський суд вважає обгрунтованими вимоги банку про стягнення з позичальника суми прострочених процентів у розмірі 107292,10 грн та суми пені по прострочених процентах у розмірі 420,12 грн. У стягненні з відповідача 107,89 грн прострочених процентів, 3585,14 грн пені по прострочених процентах та 537,75 грн 3% річних по прострочених процентах суд відмовляє за безпідставністю їх нарахування.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню на суму 107712,22 грн.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74-79, 129, 232, 233, 236- 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ібраімова Ільяса Зєлімовича (96300, АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м.Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б, ): 107292 (сто сім тисяч двісті дев'яносто дві) гривні 10 копійок прострочених процентів за користування кредитом, 420 (чотириста двадцять) гривень 12 копійок пені по прострочених процентах та 1695 (одна тисяча шістсот дев'яносто п'ять) гривень 41 копійку судового збору.

3. У іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією про дане судове рішення учасники справи можуть ознайомитися на сайті: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено: 14.09.2018.

Суддя В.М. Антонова