РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.09.2018Справа № 910/9141/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін господарську справу

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" (08131, Київська область, с.Софіївська Борщагівка, вул.В.Кільцева,56, )

до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Скайд" (03039, м.Київ, провулок Руслана Лужевського, 14 корп. 1, офіс 3Б, )

про стягнення страхового відшкодування 73 702,92 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Скайд" про стягнення 37 913,57 грн. страхового відшкодування у зв'язку з ДТП 07.09.2015 року, 10 050,74 грн. інфляційних втрат, 2 394,50 грн. 3 % річних. 23 344,11 грн. пені.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.07.2018 відкрито провадження у справі №910/9141/18 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, визначено відповідачу строк, зокрема, на подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення вказаної ухвали.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідач письмового відзиву та заперечень про розгляд справи в порядку спрощеного провадження у встановлений строк не надав, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвала суду від 13.07.2018 була надіслана відповідачу на адресу, вказану у позовній заяві та Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, і повернена до суду із зазначенням причини повернення «за зазначеоюа адресою не знаходиться», тому в розумінні ст. 120 ГПК України відповідач є таким, що належно повідомлений про розгляд справи.

Позивачем, ухвала суду від 13.07.2018, отримана - 20.07.2018.

Таким чином, суд, враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.02.2015 між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № CLAU № 4804, відповідно до якого застрахованим транспортним засобом є автомобіль "Peugeot 107" д.р.н. НОМЕР_1.

07.09.2015 по вул. Кільцева дорога, 104-А в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу ""Peugeot 107" д.р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу "ЗИЛ" д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

Постановою Солом'янського районного суду м.Києва від 25.11.2015 у справі № 760/17921/15-п провадження №3-5424/15, ОСОБА_2 визнали винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбачених ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

03.11.2015 до позивача звернулась ОСОБА_1 з заявою про виплату страхового відшкодування.

19.11.2015 позивач на підставі страхового акту № КР-010470 від 17.11.2015 та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи з рахунку № ВТпС-0004374 від 18.09.2015 здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 36 806,93 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1424 від 19.11.2015.

16.12.2015 до позивача звернулась ОСОБА_1 з заявою про виплату страхового відшкодування в зв'язку з необхідністю доплатити до виплаченого страхового відшкодування .

29.12.2015 позивач на підставі страхового акту № КР-010631 від 21.12.2015 та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи з рахунку № ВТпС-0006395 від 15.12.2015 та враховуючи звіт про визначення вартості матеріального збитку № 1608 від 11.11.2015 здійснив доплату до виплаченого страхового відшкодування в розмірі 1 106,64 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1784 від 29.12.2015.

Отже, позивачем всього виплачено 37 913,57 грн.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування", здійснивши виплату страхового відшкодування, набуло права потерпілої особи.

Як вбачається з наведеного вище, винним у згаданому ДТП визнаний водій транспортного засобу "ЗИЛ" д.р.н. НОМЕР_2.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "ЗИЛ" д.р.н. НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована в Публічному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Скайд", поліс № АЕ / 4978747, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 100 000,00 грн., франшиза - 0 грн.

Отже, виплативши страхове відшкодування у визначеному розмірі, за договором страхування, позивач в силу наведених положень законодавства, набув права позову до відповідача як особи, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність винної особи.

Позивач у позовній заяві вказує, що відповідач свої зобов'язання щодо відшкодування шкоди у розмірі 37 913,57 грн. не виконав, оплату вартості відновлювального ремонту не сплатив.

В матеріалах справи наявна заява про страхове відшкодування № 15/04/8.04/044-16 від 24.02.2016 (вручена відповідачу 03.03.2016), в якій позивач просив перерахувати на рахунок відшкодування в сумі 37 913,57,00 грн.

Доказів сплати відповідачем суми 37 913,57 грн., суду не надано.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 10 050,74 грн. інфляційних втрат та 2 394,50 грн. - 3% річних нарахованих на суму 37 913,57 грн. у період з 02.06.2016 по 10.07.2018.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 524 та 533 Цивільного кодексу України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Статтею 979 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов'язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов'язанням. Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 Цивільного кодексу України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Як встановлено вище, позивач звернувся до відповідача з заявою про страхове відшкодування та відповідач після її отримання виплату коштів не здійснив, а отже мало місце прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних за заявлений період з 02.06.2016 - 10.07.2018, судом встановлено, що вони відповідають вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства є арифметично вірним, у зв'язку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 10 050,74 грн. інфляційних втрат, 2 394,50 грн. 3 % річних підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 23 344,11 грн. пені, суд відзначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, даний господарський спір виник з правовідносин відшкодування шкоди, а не з договірних зобов'язань.

Пеня нарахована позивачем (страховиком) на суму страхового відшкодування, від виплати якого ухиляється інший страховик (відповідач) в порядку суброгації.

Законами України "Про страхування" та Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (спеціальними законами), які застосовуються до спірних правовідносин, не передбачено розмір неустойки (пені) у разі звернення страхової компанії з позовом до іншої страхової компанії, відповідальної за шкоду, заподіяну винуватцем ДТП, а договірні відносини між сторонами відсутні, відтак, відсутні і правові підстави для стягнення пені.

Наведене випливає з вимог ст. 547 та п. 1 ч. 2 ст. 551 ЦК України, відповідно до яких правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З матеріалів справи не вбачається, судом не встановлено та сторонами не доведено укладення між сторонами у справі письмового правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки (пені), а розмір пені договором або актом цивільного законодавства у спірних правовідносинах сторін також не встановлено, що виключає правові підстави для стягнення суми пені.

Водночас, згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Разом з тим, положення п. 36.5 ст. 36 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не поширюється на правовідносини між страховиками, ця норма регулює відносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому нарахування пені, відсотків, інфляційних з огляду на визначені у цій нормі терміни, безпідставні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 08.07.2015р. у справі № 910/26074/14, а посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду №910/7449/17 від 05.06.2018 є безпідставні.

За таких обставин, для позадоговірних зобов'язань, які виникли в порядку суброгації у сфері страхування чинне цивільне законодавство не передбачає можливість забезпечення виконання таких зобов'язань шляхом встановлення неустойки, а договірні відносини між сторонами з цього приводу відсутні.

З огляду на вказані обставини, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, нарахованої на суму страхового відшкодування, не підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, позові вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Скайд" (03039, м.Київ, провулок Руслана Лужевського, 14 корп. 1, офіс 3Б, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" (08131, Київська область, с.Софіївська Борщагівка, вул.В.Кільцева,56, ) 37 913 (тридцять сім тисяч дев'ятсот тринадцять) грн. 57 коп. основного боргу, 2 394 (дві тисячі триста дев'яносто чотири) грн. 50 коп. 3% річних, 10 050 (десять тисяч п'ятдесят) грн. 74 коп. інфляційних втрат та 1203 (одну тисячу двісті три) грн. 00 коп. судового збору.

2. В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 18.09.2018

Суддя О.М.Ярмак