ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2018 р. Справа № 33/205-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Крестьянінов О.О.;

за участі секретаря судового засідання Кладька А.С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (вх.№1640Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 27.07.2018 у справі №33/205-07 (суддя Савченко А.А., повний текст складено 01.08.2018)

за позовом Дочірньої компанії Газ України НАК Нафтогаз України, м.Київ,

до Комунального підприємства Балаклійської районної ради Балаклійські теплові мережі, м.Балаклія,

про стягнення 757808,09 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.07.2018 у даній справі у задоволенні скарги ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" на дії посадових осіб органу державної виконавчої служби (вх.№17543) відмовлено.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично з моменту пред'явлення стягувачем виконавчого документа до органу ДВС, стягувач упродовж майже чотирьох років не звертався до відповідного органу з питань виконання наказу господарського суду у даній справі. Вказані обставини свідчать про недобросовісне користування стягувачем своїми правами та обов'язками, що призвело до виникнення ситуації, коли навіть у разі задоволення поданої скарги, судове рішення, яке є обов'язковим до виконання, не може бути виконане, оскільки наказ втрачено, а спірне виконавче провадження знищено. Даючи оцінку постанові про арешт коштів боржника від 03.09.2014, судом встановлено, що наказ господарського суду Харківської області від 17.08.2007 у справі №33/205-07 у складі зведеного виконавчого провадження не перебував, тому доводи скаржника щодо перебування наказу господарського суду Харківської області від 17.08.2007 у справі №33/205-07 у складі зведеного виконавчого провадження №44326613 не є підтвердженими належними доказами.

Позивач з ухвалою суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 27.07.2018 у справі №33/205-07; визнати неправомірними дії посадових осіб органу ДВС щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 31.10.2014 з виконання наказу господарського суду Харківської області від 17.08.2007 №33/205-07; визнати недійсною постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31.10.2014 з виконання наказу господарського суду Харківської області від 17.08.2007 №33/205-07; визнати неправомірними дії посадових осіб органу ДВС щодо не надіслання ДК Газ України постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31.10.2014 з виконання наказу господарського суду Харківської області від 17.08.2007 №33/205-07 разом з оригіналом виконавчого документу. Витрати зі сплати судового збору - покласти на боржника.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31.10.2014 та оригінал виконавчого документа наказ господарського суду Харківської області від 17.08.2007 №33/205-07 у порушення ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» на адресу ДК «Газ України» не надходили. На виконанні у органі ДВС перебувало зведено виконавче провадження, до складу якого, окрім наказу господарського суду Харківської області від 17.08.2007 №33/205-07, входили і інші виконавчі документи відносно сказаного боржника. 01.03.2016 виконавчі документи у зведеному провадженні передані для подальшого виконання до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Апелянт зазначає, що відносно одного і того ж боржника одні виконавчі документи продовжують перебувати на виконанні, а наказ господарського суду від 17.08.2007 у справі №33/205-07 повертається стягувачу без виконання. Апелянт вважає, що органом ДВС, дії якого оскаржує стягувач, 31.10.2014 неправомірно повернуто виконавчий документ стягувачу без виконання (за відсутності майна), тоді як зведене виконавче провадження до складу якого входив наказ господарського суду Харківської області від 17.08.2007 у справі №33/205-07, направлено для подальшого виконання до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Вважає, що постанова про повернення виконавчого документу стягувачу винесена у порушення пункту 2 частини 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

14.08.2018 від апелянта до суду надійшли доповнення до апеляційної скарги (вх.№6314), в яких зазначає, що посадовими особами органу ДВС не надано доказів поштового відправлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу стягувача постанови від 31.10.2014 разом з оригіналом наказу господарського суду Харківської області від 17.08.2007 №33/205-07. 07.05.2018 ДК «Газ України» отримано лист ДВС від 02.05.2018 №9345, в якому зазначалося, що згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження за наказом господарського суду Харківської області від 17.08.2007 у справі №33/205-07 завершено 31.10.2014 відповідно до пункту 2 частини 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». На адресу апелянта постанова про відкриття виконавчого провадження не надходила. Оскільки саме у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається номер виконавчого провадження та ідентифікатор доступу, тому стягувач був позбавлений можливості надати до суду інформацію з автоматизованої системи виконавчого провадження стосовно вчинення виконавчих дій під час виконання рішення у даній справі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.08.2018 у даній справі відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 11.09.2018.

У ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом у відповідності до пункту 4 частини 5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 ст.273 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 11.09.2018 представник ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі та просив суд її задовольнити, ухвалу господарського суду Харківської області від 02.07.2018 скасувати, задовольнити вимоги скарги на дії посадових осіб органу ДВС.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що погоджується з ухвалою місцевого господарського суду, вважає її законною та обґрунтованою, просить її залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник Балаклійського ВДВС зазначив, що виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Харківської області від 17.08.2007 у справі №33/205-07 на даний час знищено за закінченням терміну зберігання в архіві, тому зараз неможливо надати докази направлення рекомендованою кореспонденцією постанови про повернення виконавчого документу без виконання від 31.10.2014.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду зазначає про таке.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.08.2007 у справі №33/205-07 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" на користь Дочірнього підприємства "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України" 589046,09 грн боргу, витрати по сплаті державного мита у сумі 7579,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн.

На примусове виконання рішення суду 17.08.2007 було видано відповідний наказ (а.с.79).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.08.2010 задоволено заяву ДП "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України" про заміну сторони у виконавчому провадженні. Здійснено заміну позивача по справі з ДП "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України" () на його правонаступника - Дочірню Компанію "Газ України" НАК "Нафтогаз України" () (а.с.8-9).

18.06.2018 до господарського суду Харківської області звернулася ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" зі скаргою на дії посадових осіб органу державної виконавчої служби (вх.№17543), в якій скаржник просив суд: 1.Визнати причини пропуску процесуального строку поважними та поновити строк на оскарження дій посадових осіб органу державної виконавчої служби. 2.Прийняти скаргу до розгляду. 3.Визнати неправомірними дії посадових осіб органу ДВС щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31.10.2014 з виконання наказу господарського суду Харківської області від 17.08.2007 №33/205-07. Визнати недійсною постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31.10.2014 з виконання наказу господарського суду Харківської області від 17.08.2007 №33/205-07. Визнати неправомірними дії посадових осіб органу ДВС щодо не надіслання ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31.10.2014 з виконання наказу господарського суду Харківської області від 17.08.2007 №33/205-07 разом з оригіналом виконавчого документу.

Обґрунтовуючи наведену скаргу, заявник посилається на порушення з боку посадових осіб ДВС матеріального права, а саме: ст.6, 11, 31, 47 Закону України "Про виконавче провадження", а тому вважає дії посадових осіб Балаклійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області неправомірними, а постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 31.10.2014 недійсною. Також, скаржник зазначає, що посадовими особами ДВС не було надіслано на адресу стягувача постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 31.10.2014 разом з оригіналом виконавчого документа, що фактично призвело до втрати наказу господарського суду Харківської області від 17.08.2007 у справі № 33/205-07.

27.07.2018 прийнято оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення скарги ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" на дії посадових осіб Балаклійського РВДВС та зазначає таке.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

У скарзі стягувач наполягає на тому, що йому не направлялась постанова про повернення виконавчого документа (наказу господарського суду Харківської області від 17.08.2007 у справі №33/205-07) без виконання від 31.10.2014, про її існування він дізнався з відповіді начальника Балаклійського РВДВС від 02.05.2018. Скаржник вважає постанову про повернення виконавчого документа без виконання, яка прийнята органом ДВС, неправомірною, оскільки виконання наказу господарського суду Харківської області від 17.08.2007 у даній справі входило до зведеного виконавчого провадження, яке у свою чергу у 2016 році передано на виконання Управлінню державної виконавчої служби ГТУ юстиції Харківської області.

Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, стягувачем не надано суду ані оригіналу, ані копії постанови про повернення виконавчого документа від 31.10.2014, яку він просить визнати недійсною.

Заперечуючи проти наведених доводів, старший виконавець Балаклійського РВДВС зазначив, що у 2018 році виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Харківської області від 17.08.2007 у даній справі знищено у відповідності до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

У відповідності до Розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 №1829/5, передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.

Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Обчислення строків зберігання документів проводиться з 01 січня року, наступного за роком завершення їх діловодством (наприклад, обчислення строку зберігання виконавчого провадження, яке завершене (виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання) у 2016 році, починається з 01 січня 2017 року.

Якщо органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю повідомлено про розгляд у суді справи, до якої можуть бути долучені документи виконавчого провадження, або про направлення до Європейського суду з прав людини заяв зі скаргами щодо невиконання рішення суду, за яким здійснювалось виконавче провадження, таке виконавче провадження може бути знищено лише після прийняття рішення у відповідній справі.

Справи (документи), які підлягають знищенню, включаються до акта про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду.

Передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення (додаток 13), який формується Системою.

Загальна кількість виконавчих проваджень, включених до акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення, зазначається в акті про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду.

Справи (документи), виконавчі провадження включаються до актів, зазначених в абзацах першому та другому цього пункту, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 01 січня року, в якому складено акт (наприклад, справи з трирічним строком зберігання, закінчені у 2016 році, можуть включатися до акта, що буде складений не раніше 01 січня 2020 року).

Відбір виконавчих проваджень для знищення та їх знищення здійснюються один раз на рік не пізніше 01 березня поточного року.

На підтвердження зазначеного, начальником Балаклійського РВДВС до суду апеляційної інстанції надано для огляду оригінал актів про знищення виконавчих проваджень, які знищені станом на 01.03.2018, до якого, зокрема, увійшло виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Харківської області від 17.08.2007 про стягнення з КП Балаклійської районної ради Балаклійські теплові мережі (КП БРР БТМ) на користь Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України», яка є правонаступником Дочірнього підприємства «Газ-тепло» НАК «Нафтогаз України», у розмірі 596743,04 грн.

Ураховуючи, що предметом визнання недійсною є постанова про повернення виконавчого провадження стягувачеві від 31.10.2014, оригінал якої скаржник суду не надав, а відтак неможливо дослідити зазначений доказ, виходячи з доводів скарги на дії посадових осіб Балаклійського РВДВС, колегія суддів вважає неможливим встановити правомірність/неправомірність дій щодо винесення органом ДВС постанови про повернення виконавчого документа без виконання від 31.10.2014 та бездіяльності органу ДВС, яка полягає у ненаправленні постанови про повернення виконавчого документа без виконання стягувачу рекомендованою кореспонденцією, як то визначено у статті 47 Закону України Про виконавче провадження.

Правова позиція стосовно неможливості прийняття судового рішення про визнання недійсним правочинів, які є предметом оскарження у судовому порядку, без дослідження у судовому засіданні їх оригіналів, висловлена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №912/2185/16.

Стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження та не отримав у визначений законом строк задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він з матеріалами виконавчого провадження (пункт 9.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України 17.10.2012 №9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України).

Керуючись практикою Європейського Суду з прав людини, яка є джерелом права та частиною національного законодавства, у відповідності до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, та статті 9 Конституції України, колегія суддів зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі Мушта проти України зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням.

Позиція Європейського суду з прав людини засвідчує, що основною складовою права на суд є право доступу у тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинно чинитися правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Європейський Суд зазначає, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (пункт 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26.04.2007 у справі ОСОБА_1 проти України та Трух проти України (ухвала) від 14.10.2003).

Отже, обставини, що склалися у даній справі, є наслідком недобросовісного користування своїми процесуальними правами та нездійснення відповідних процесуальних обов`язків з боку стягувача щодо стану виконавчого провадження, який не опікувався виконанням наказу протягом майже одинадцяти років, що призвело до неможливості виконати рішення суду та встановити обставини щодо правомірності/неправомірності дій органу ДВС при поверненні виконавчого документа без виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження (у редакції станом на 31.10.2014 - дата винесення спірної постанови органу ДВС) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 статті 2 вказаного закону встановлено, що примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Згідно зі статтею 4 Закону України Про державну виконавчу службу державними виконавцями є начальник відділу примусового виконання рішень, заступник начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, головний державний виконавець, старший державний виконавець, державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, начальники відділів примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, їх заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці відділів примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, заступник начальника районного, районного в місті, міського (міста обласного значення), міськрайонного управління юстиції - начальник відділу державної виконавчої служби, заступник начальника, головний державний виконавець, старший державний виконавець, державний виконавець районного, районного в місті, міського (міста обласного значення), міськрайонного відділу державної виконавчої служби відповідного управління юстиції.

Відповідно до частини 1 ст.82 Закону України Про виконавче провадження (у зазначеній редакції) рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Отже, законом конкретно визначені особи, дії яких можуть бути оскаржені учасниками виконавчого провадження, відповідно, звертаючись з такими скаргами, заявником мають бути конкретно визначені особи, дії або бездіяльність яких оскаржується.

Оскаржуючи дії посадових осіб Балаклійського РВДВС, тобто взагалі без визначення конкретної особи, скаржник фактично просить визнати неправомірними дії всіх посадових осіб Балаклійського РВДВС, що є неприпустимим та не узгоджується з приписами Законів України Про виконавче провадження та Про державну виконавчу службу.

Відповідно до ст.4 Закону України Про виконавче провадження з метою забезпечення електронного документообігу в органах державної виконавчої служби, ведення обліку виконавчих проваджень, контролю за дотриманням державними виконавцями вимог законодавства під час здійснення виконавчих дій, надання оперативного доступу сторонам виконавчого провадження до його матеріалів Міністерство юстиції України забезпечує функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Порядок ведення такого реєстру, умови доступу до нього та отримання інформації встановлюються Міністерством юстиції України.

У ході судового розгляду справи апелянт зазначив, що у нього була відсутня можливість пересвідчитись про наявність інформації у Реєстрі виконавчих проваджень стосовно виконання рішення у даній справі, у звязку з неотриманням постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу у даній справі, в якій зазначається номер виконавчого провадження. Представник стягувача підтвердив, що отримував постанову про арешт коштів боржника від 03.09.2014, а тому вважав, що наказ від 17.08.2007 у даній справі знаходиться на виконанні. Однак колегія суддів зазначає, що вказана постанова від 03.09.2014 не містить інформації стосовно накладення арешту на кошти боржника саме за наказом №33/205-07, та стягувач мав пересвідчитись, у звязку з чим не зазначено спірний наказ у зведеному виконавчому провадженні.

З огляду на зазначене, судова колегія вважає необґрунтованими такі доводи апелянта, оскільки стягувач не був позбавлений можливості звернутись до органу ДВС з відповідним запитом про надання інформації щодо ходу виконавчого провадження після відкриття виконавчого провадження у 2007 році.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не порушено і норми процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, що у відповідності до вимог ст.277 Господарського процесуального кодексу України є обовязковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали господарського суду Харківської області від 27.07.2018 у справі №33/205-07 - без змін.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 27.07.2018 у справі №33/205-07 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена до Верховного Суду у відповідності до статей 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 12.09.2018.

Головуючий суддя О.А.Пуль

Суддя Я.О.Білоусова

Суддя О.О.Крестьянінов