РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.09.2018Справа № 910/10050/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши матеріали господарської справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін

за позовом Одеського національного університету імені І.І. Мечникова

до товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційно-консалтинговий центр"Лідер"

про стягнення 61 750,09 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Одеський національний університет імені І.І. Мечникова звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційно-консалтинговий центр"Лідер" про стягнення 61 750, 09 грн., у тому числі: 46 699, 78 грн. - основного боргу, 8 405, 96 грн. - пені, 2 527, 37 грн. - інфляційні втрати, 3 268, 98 грн. - штрафу та 848, 00 грн. - 3 % річних.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином виконав зобов'язання за договором про закупівлю послуг за державні кошти № 103 від 09.12.2015.

За змістом статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/10050/18. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

З метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору, суд ухвалою встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов. Однак, відповідач не скористався своїм правом та не подав письмовий відзив на позов. Про розгляд справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 07111503.

Відповідно до частини дев'ятої статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, у тому числі письмові пояснення учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Одеським національним університетом імені І.І. Мечникова (позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-консалтинговий центр «Лідер» 09.12.2015 укладено договір № 103 про закупівлю послуг за державні кошти, відповідно до якого останній зобов'язався у 2016 році надати позивачу журнали та періодичні видання друковані (періодичні видання Росії для поповнення бібліотечного фонду наукової бібліотеки), зазначені в специфікації до договору, а позивач - прийняти і оплатити такі послуги на умовах 100 % попередньої оплати.

Згідно пункту 3.1 договору № 103 ціна договору становить 138 871, 00 грн.

За умовами пункту 5.1 договору № 103 терміни надання послуг відповідно сторони встановили з 01.01.2016 по 31.12.2016. Для газет - не пізніше двох календарних днів з моменту виходу з друку, для журналів - не пізніше трьох календарних днів з моменту виходу з друку. Надання послуг здійснюється за адресою: м. Одеса, вул. Преобрежанська, 24, наукова бібліотека ім. І.І. Мечникова.

З матеріалів справи вбачається, 22.12.2015 відповідач надав позивачу рахунок № 20160303 від 21.12.2015 на оплату друкованих періодичних видань загальною вартістю 138 871, 00 грн.

За умовами пункту 4.1 договору № 103 позивач упродовж трьох банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури на замовлені послуги здійснює попередню оплату в розмірі 100 % шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача.

На виконання умов договору № 103 від 09.12.2015 позивач перерахував відповідачу грошові кошти в розмірі 138 871, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3365 від 21.12.2015, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Строк дії договору відповідно до пункту 10.1 погоджено сторонами з дати підписання до 31.12.2016 та до повного виконання зобов'язань сторонами.

Таким чином, між сторонами фактично укладено договір поставки, а відтак - виникли відносини, які підпадають під правове регулювання статті 712 Цивільного кодексу України та статті 265 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України та статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, відповідно до частини першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених статтею 11 Цивільного кодексу України

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення зобов'язань можуть бути різні юридичні факти. Зобов'язання можуть виникати з договорів, у тому числі з кредитних правовідносин.

Основні зобов'язання, що виникли у відповідача внаслідок укладення договору це поставка і передача товару, у позивача - прийняття товару та оплата його вартості.

За твердженням позовної заяви, відповідач поставив періодичні друковані видання не в повному обсязі, вартість непоставлених періодичних видань становить 46 699, 78 грн.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, оплачена позивачем решта товару на суму 46 699, 78 грн. не передана йому та у подальшому позивач не має наміру користуватися послугами відповідача.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору № 103, позивач, 07.12.2017 звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів. В якості доказів, що підтверджують направлення вимоги на адресу відповідача, позивач до позовної заяви долучив копію фіскального чека від 07.12.2017.

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу.

Матеріали справи свідчать про те, що зазначену вимогу відповідач отримав 11.12.2017, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 06735996, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За таких обставин, відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України у зв'язку з тим що періодичні видання у повному обсязі не було поставлено позивачу, відповідач зобов'язаний повернути на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 46 699, 78 грн., сплачені в якості попередньої оплати.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано суду будь-яких підтверджень того, що неналежне виконання господарського зобов'язання сталось не з його вини.

З урахуванням наведеного, позовна вимога про стягнення 46 699, 78 грн. - основного боргу визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 8 405, 96 грн. та штраф в розмірі 3 268, 98 грн. з посиланням на частину другу статті 231 Господарського кодексу України.

У розумінні статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини другої статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Означена стаття не регулює питання, що стосується відповідальності за порушення строків повернення авансового платежу, у зв'язку з чим суд відмовляє у позові в частині стягненні 8 405, 96 грн. - пені та 3 268, 98 грн. - штрафу.

Крім того, позивачем також заявлено вимоги про стягнення 848, 000 грн. - 3 % річних та 2 527, 37 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги, що втрати, пов'язані з інфляційними процесами в державі за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, суд вважає, що зазначені позовні вимоги є обгрунтованими.

Враховуючи, що грошові кошти відповідачем не повернуті та з урахуванням дня пред'явлення вимоги, правомірним буде нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за період з 19.12.2017 по 19.07.2018, у зв'язку з чим до стягнення підлягає 3 % річних в розмірі 817, 55 грн. та 1 698, 81 грн. - інфляційні втрати.

Враховуючи наведене, вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення 4 152, 00 грн. судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Оскільки стягнення суми судових витрат в рахунок майбутньої оплати у вигляді судових витрат, чинним законодавством не передбачено, а матеріали справи не містять та суду не надано доказів понесення позивачем судових витрат в розмірі 4 152, 00 грн., вимога в означеній частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Одеського національного університету імені І.І. Мечникова до товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційно-консалтинговий центр"Лідер" про стягнення 61 750,09 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційно-консалтинговий центр"Лідер" (02100, м. Київ, вул. Івана Дубового, будинок 45, кв. 10, ідентифікаційний код 37935276) на користь Одеського національного університету імені І.І. Мечникова (65082, м. Одеса, вул. Дворянська, 2, ідентифікаційний код 02071091) 46 699 (сорок шість тисяч шістсот дев'яносто дев`ять) грн. 78 коп. - основного боргу, 817 (вісімсот сімнадцять) грн. 55 коп. - 3 % річних, 1 698 (одна тисяча шістсот дев'яносто вісім) грн. 81 коп. - інфляційні втрати та 1 404 (одна тисяча чотириста чотири) грн. 35 коп. - судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано та підлягає оскарженню відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 20.09.2018.

Суддя Т.Ю. Кирилюк