ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1274/18

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача не зявився,

від відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Комунального підприємства „Чорноморськтеплоенерго Чорноморської міської ради Одеської області до Житлово-будівельного кооперативу „Чорноморець-1 про стягнення заборгованості в загальній сумі 19507,08 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство „Чорноморськтеплоенерго Чорноморської міської ради Одеської області звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Житлово-будівельного кооперативу „Чорноморець-1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в гарячій воді в загальній сумі 333284,20 грн., у т.ч.: основного боргу 313777,12 грн., пені 10669,44 грн., 3% річних 1239,00 грн., інфляційних втрат 7598,64 грн., посилаючись на наступне.

Відповідно до договору № 12-Ж18 від 01.11.2008 року на постачання теплової енергії в гарячій воді КП ЧТЕ здійснює постачання теплової енергії на опалення в потрібних відповідачу обсягах, а відповідач зобовязується сплачувати отримані послуги за встановленими тарифами (цінами), про що свідчить безпосередньо даний договір.

Додатком 1 до договору № 12-Ж18 від 01.11.2008 р. передбачена вартість послуг з теплопостачання, яка була встановлена рішенням виконавчого комітету Чорноморської (раніше - Іллічівської) міської ради.

Так, п. 6.2. договору передбачено, що плату за послуги по теплопостачанню може бути змінено в односторонньому порядку на підставі рішення відповідних органів. Як зазначає позивач, про зміну тарифів на підставі рішення Чорноморської міської ради Одеської області від 31.01.2018 р. № 20 відповідач був повідомлений, що підтверджується копією додаткової угоди до договору.

Як зазначає позивач, в період з листопада 2017 р. по травень 2018 р. включно КП ЧТЕ надавалися послуги по теплопостачанню ЖБК Чорноморець-1, що підтверджується актом про включення систем опалення, розпорядженням Чорноморського міського голови про початок опалювального сезону 2017-2018 рр.

Згідно п. 6.5. договору сплата за послуги ЖБК Чорноморець-1 повинна здійснюватися щомісячно по виставленим рахункам на протязі трьох банківських днів з часу отримання рахунку. Рахунки на оплату за послуги по теплопостачанню щомісяця надавалися відповідачу, але відповідачем у період з листопада 2017 р. по травень 2018 р. включно вищезазначена умова договору не виконувалась в повному обсязі, у звязку з чим станом на 22.06.2018 р. у відповідача виникла заборгованість у сумі 313777,12 грн., що підтверджується відомістю нарахувань і оплат.

Також позивач посилається на те, що відповідно до п. 7.2.3. вищезазначеного договору відповідач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України. Таким чином, позивачем нараховано відповідачу пеня за несвоєчасне виконання розрахунків за період з 10.04.2018 року по 22.06.2018 року, що складає 10699,44 грн.

Крім того, позивачем згідно зі ст. 625 ЦК України здійснено нарахування 3% річних за весь час прострочки в сумі 1239,00 грн. та інфляційних збитків в сумі 7598,64 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.07.2018 р. позовну заяву КП „Чорноморськтеплоенерго Чорноморської міської ради прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1274/18, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23 липня 2018 р.

В ході підготовчого провадження 13.08.2018 р. представником позивача була подана до господарського суду заява про зменшення позовних вимог у звязку з частковою сплатою відповідачем основного боргу, відповідно до якої позивачем зменшено позовні вимоги в частині суми основного боргу. Так, згідно вказаної заяви позивач просив суд стягнути з відповідача основний борг в сумі 131777,12 грн., пеню в сумі 10669,44 грн., 3% річних в сумі 1239,00 грн., інфляційні втрати в сумі 7598,64 грн.

У підготовчому засіданні господарського суду 13 серпня 2018 року по справі № 916/1274/18 було протокольно оголошено перерву до 03 вересня 2018 року, про що під розписку повідомлено представників сторін.

28.08.2018 р. відповідачем був наданий до господарського суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування заперечень вказує на те, що позовна заява Комунального підприємства „Чорноморськтеплоенерго Чорноморської міської ради Одеської області до Житлово-будівельного кооперативу „Чорноморець-1 подана з грубим порушенням норм Господарського процесуального кодексу України, а саме: порушено ч. 3 п. 2 ст. 162 ГПК України, зокрема, позивач не вказав у своїй заяві про вжиття заходів досудового врегулювання спору. Також відповідач додає, що позивачем під час подання позовної заяви порушено вимоги ч. 2 ст. 164 ГПК України, а саме: до заяви позивач зобовязаний додати всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, однак, позивачем не додано лист від 03.07.2018 р. за вих. № 01-05.1/573 Комунального підприємства „Чорноморськтеплоенерго Чорноморської міської ради Одеської області про необґрунтовану відмову в реструктуризації боргу та повідомлення про встановлення тарифів на послуги з центрального постачання гарячої води, що надаються населенню КП ЧТЕ за договором № 12-Ж18 від 30.09.2009 року, які було надіслано відповідачу для ознайомлення. Поряд з цим відповідач зауважив, що до початку слухання справи згідно довідки з Житлово-будівельного кооперативу „Чорноморець-1 від 27.08.2018 року у період з 06.07.2018 року по 27.08.2018 року відповідачем перераховано кошти у розмірі 313777, 12 грн., що є сумою виниклого боргу перед КП „Чорноморськтеплоенерго Чорноморської міської ради Одеської області, а тому відповідач вважає, що спір між сторонами вичерпано, а справа підлягає закриттю за відсутністю предмету спору. При цьому відповідач додає до відзиву довідку про повну сплату заборгованості за спожиту теплову енергію перед позивачем. Окремо відповідач вказує, що до позовної заяви не додано жодного доказу, який би вказував на належність виконання з боку позивача „Правил користування тепловою енергією, затверджених КМУ №1198 від 03.10.2007 року, у яких визначено порядок надання показань з вузла обліку згідно діючих та затверджених тарифів, на підставі яких в подальшому видаються відповідачу розрахунки оплати за договором, а відсутність такого доказу свідчить лише про необґрунтованість нарахувань оплати за договором відповідачеві, тобто, показання з вузла обліку було б взято за участю відповідача і тим самим виконано вимоги п.5 договору. Також відповідач зазначає, що у Житлово-будівельного кооперативу „Чорноморець-1 співвласники будинку мають певні пільги на сплату отриманих ними комунальних послуг на підставі Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії та Постанови КМУ №409 від 06.08.2014 р. (зі змінами та доповненнями), метою яких є забезпечення співвласників будинку державними соціальними гарантіями у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій, які своєчасно не відшкодуються державними фінансовими установами, що позбавляє відповідача своєчасно сплачувати послуги в повному обсязі.

Під час підготовчого засідання 03.09.2018 р. представник позивача звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог у звязку зі сплатою відповідачем основного боргу, згідно якої позивач остаточно просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 10669,44 грн., 3% річних в сумі 1239,00 грн., інфляційні втрати в сумі 7598,64 грн., всього 19507,08 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.08.2018 р. закрито підготовче провадження у справі № 916/1274/18 за позовом Комунального підприємства „Чорноморськтеплоенерго Чорноморської міської ради Одеської області до Житлово-будівельного кооперативу „Чорноморець-1 про стягнення заборгованості в загальній сумі 19507,08 грн. та справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні суду на 17 вересня 2018 р.

Під час розгляду справи по суті позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, а відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

30 вересня 2009 року між Комунальним підприємством „Іллічівськтеплоенерго (енергопостачальна організація) та ЖБК „Чорноморець-1 (споживач) укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 12-Ж18, відповідно до п. 1.1 якого енергопостачальна організація зобов'язується постачати споживачеві вчасно та відповідної якості теплову енергію на опалення та гаряче водопостачання в обсягах відповідно до договору, а споживач зобов'язується своєчасно сплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 1.2 договору у ході виконання умов цього договору сторони керуються Законом України „Про теплопостачання № 2633-ІV від 02.06.2005 р., Законом України „Про житлово-комунальні послуги № 1875-IV від 24.06.2004 р., „Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р., Законом України „Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій № 686-ХIV від 20.05.1999 р., Законом України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань № 543/96 від 22.11.1996 р.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору на такі потреби:

опалення - в період опалювального сезону (який встановлюється місцевими державними адміністраціями або органами місцевого самоврядування);

гаряче водопостачання - в період, який встановлюється місцевими державними адміністраціями або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 5.1 договору облік споживання теплової енергії проводиться: по об'єктах, на яких встановлені прилади обліку теплової енергії - по цим приладам обліку, по об'єктах, які не мають приладів обліку - розрахунковим способом.

Згідно п. 6.1 договору тарифи за надані послуги на момент укладення договору з урахуванням ПДВ становлять: абонентна плата за 100 Ккал/год. приєднаного навантаження - 1,22 грн. нараховується щомісяця протягом року (п. 6.1.1); плата за спожиту теплову енергію - 104,26 грн. за 1 Гкал. нараховується за фактичне споживання теплової енергії у кожному місяці (п. 6.1.2.).

Пунктом 6.2 договору передбачено, що розмір плати за послуги може бути змінено в односторонньому порядку, на підставі рішення Іллічівської міської ради.

Відповідно до п. 6.3 договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів (цін).

Згідно п. 6.4 договору розрахунковим періодом щодо сплати споживачем ціни наданих послуг за цим договором є календарний місяць.

Пунктом 6.5 договору передбачено, що сплата за теплову енергію споживачем здійснюється щомісячно по рахунку енергопостачальної організації протягом 3 банківських днів від часу отримання рахунку.

За положеннями п.п. 7.2.3. п. 7.2. договору визначено, що споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію пеня в розмірі: 1% (одного відсотка) належної до сплати суми за кожен день прострочення, якщо споживач є субєктом підприємницької діяльності; у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України для інших споживачів.

Пунктом 10.1 договору встановлено, що цей договір набуває чинності з дня його підписання сторонами та діє до 01.11.2009 р. Договір вважається пролонгованим на той самий строк, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Згідно п. 10.3 договору припинення останнього не звільняє споживача від обовязку повної сплати спожитої теплової енергії та відповідальності, встановленої цим договором.

Відповідно до п. 10.4 договору договір вважається пролонгованим на той самий строк, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Додатком 1 від 30.09.2009 р. до договору № 12-Ж18 визначено обсяги постачання теплової енергії споживачу.

Згідно додатку № 2 від 30.09.2009 р. до договору № 12-Ж18 зазначено схему теплотраси, що перебуває на балансі споживача.

В подальшому найменування енергопостачальної організації КП „Іллічівськтеплоенерго було змінено на КП „Чорноморськтеплоенерго Чорноморської міської ради Одеської області.

Також судом зясовано, що жодна із сторін не зверталась з відповідною заявою про припинення дії договору № 12-Ж18 від 30.09.2009 р., у звязку з чим вказаний договір є діючим.

Крім того, 23 лютого 2018 року між Комунальним підприємством „Чорноморськтеплоенерго Чорноморської міської ради Одеської області (енергопостачальна організація) та ЖБК „Чорноморець-1 (споживач) укладено додаткову угоду до договору № 12-Ж18 від 30.09.2009 р., згідно п.п. 1, 2, 3 якої сторони на підставі рішення виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області від 28.09.2017 року №308 „Про затвердження розрахункових теплових навантажень житлових будинків, теплопостачання яких здійснюється комунальним підприємством „Чорноморськтеплоенерго Чорноморської міської ради Одеської області дійшли згоди внести зміни до пункту 1.1 додатку № 1 договору № 12-Ж18 від 30.09.2009 р., виклавши його в наступній редакції: „Максимальне теплове навантаження на опалення складає: житловий будинок Лазурна 1 (1-3 підїзд) 0,37089013 ГКал/год; житловий будинок Лазурна 1 (4-6 підїзд) 0,42561616 ГКал/год; житловий будинок Лазурна 1 (7 підїзд) 0,12033285 ГКал/год. Всі інші умови договору, які не затрачуються цією додатковою угодою, залишаються незмінними і сторони підтверджують по ним зобовязання. Зазначена додаткова угода набирає чинності з 01 жовтня 2017 року.

Також 23 лютого 2018 року між Комунальним підприємством „Чорноморськтеплоенерго Чорноморської міської ради Одеської області (енергопостачальна організація) та ЖБК „Чорноморець-1 (споживач) укладено додаткову угоду до договору № 12-Ж18 від 30.09.2009 р., згідно п.п. 1, 2, 3, 4, 5 якої сторони на підставі рішення виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області від 31.01.2018 року № 20 „Про встановлення двоставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, на послуги з централізованого опалення Комунальному підприємству „Чорноморськтеплоенерго Чорноморської міської ради Одеської області дійшли згоди внести зміни шляхом викладення пункту 6.1 договору № 12-Ж18 від 30.09.2009 р. в наступній редакції: „Двоставкові тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання складають: умовно-постійна складова (місячна абонентська плата на одиницю теплового навантаження) 35899,44 грн/Гкал/год в місяць з податком на додану вартість. Нараховується щомісячно протягом року; умовно-змінна складова на теплову енергію 1153,35 грн. за 1 Гкал з податком на додану вартість. Нараховується за фактичне споживання теплової енергії у кожному місяці. Положення договору доповнено п. 3.2.19 наступного змісту: „У разі дострокового розірвання договору споживач зобовязаний сплатити енергопостачальній організації умовно-постійну складову тарифу на одиницю теплового навантаження згідно тарифів, діючих на момент розірвання договору у розмірі, передбаченому розрахунком відповідності умовно-змінних витрат теплової енергії. Пункт 10.4 договору доповнено реченням: „Достроковим розірванням договору вважається розірвання договору протягом одного року з дати набрання чинності цієї додаткової угоди. Всі інші умови договору, які не затрачуються цією додатковою угодою, залишаються незмінними і сторони підтверджують по ним зобовязання. Вказана додаткова угода набирає чинності з 15 лютого 2018 року.

Таким чином, відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії, що надаються позивачем на підставі вказаного договору. В свою чергу укладений між сторонами договір на постачання теплової енергії є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

В свою чергу згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського кодексу України абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України „Про теплопостачання передбачено, що споживач повинен щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Із змісту ч. 3 ст. 24, ч. 2, ст. 25 Закону України „Про теплопостачання випливає, що основними обов'язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов'язані: забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів; здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію із споживачами з урахуванням авансового платежу та показань приладів комерційного обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вказує позивач, на виконання умов вказаного договору в період з листопада 2017 р. по травень 2018 р. включно КП ЧТЕ надавалися послуги по теплопостачанню ЖБК Чорноморець-1, що підтверджується актом про включення систем опалення від 03.11.2017 р., який підписаний уповноваженими представниками від обох сторін (а.с. 29).

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Зокрема, відповідно до п. 4.2.1 договору позивач зобовязаний забезпечувати постачання теплової енергії відповідачу, а відповідач згідно п. 3.2.2 договору зобовязаний виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені цим договором.

Отже, прийняття відповідачем теплової енергії від позивача є підставою виникнення у відповідача зобов'язання оплатити спожиту теплову енергію відповідно до умов договору № 12-Ж18 від 30.09.2009 р. та чинного законодавства.

Пунктом 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 р. визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показань вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Розрахунки за поставлену теплову енергію були проведені на підставі тарифів, встановлених рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області від 31.01.2018 року № 20 „Про встановлення двоставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, на послуги з централізованого опалення Комунальному підприємству „Чорноморськтеплоенерго Чорноморської міської ради Одеської області.

Так, п. 6.2. договору передбачено, що плату за послуги по теплопостачанню може бути змінено в односторонньому порядку на підставі рішення відповідних органів. З матеріалів справи вбачається, що відповідач був повідомлений про зміну тарифів на підставі вказаного рішення виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області від 31.01.2018 року № 20 „Про встановлення двоставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, на послуги з централізованого опалення Комунальному підприємству „Чорноморськтеплоенерго Чорноморської міської ради Одеської області шляхом укладення між сторонами додаткової угоди до договору № 12-Ж18 від 30.09.2009 р.

Пунктом 6.5 договору передбачено, що сплата за теплову енергію споживачем здійснюється щомісячно по рахунку енергопостачальної організації протягом 3 банківських днів від часу отримання рахунку.

Як зясовано судом, на виконання умов зазначеного договору № 12-Ж18 від 30.09.2009 р. позивачем за спожиту відповідачем теплову енергію були виставлені рахунки на оплату (а.с. 31 - 32).

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, за ствердженнями позивача, відповідачем у період з листопада 2017 р. по травень 2018 р. оплата за послуги теплопостачання не була здійснена в повному обсязі, у звязку з чим у відповідача виникла заборгованість. Так, за спожиті послуги теплопостачання у березні 2018 року на суму 389610,50 грн. відповідачу був виставлений рахунок № 12-Ж18 від 06.04.2018 р., за квітень 2018 року на суму 32914,01 грн. рахунок № 12-Ж18 від 07.05.2018 р., за травень 2018 р. на суму 32914,01 грн. рахунок № 12-Ж18 від 06.06.2018 р. Наразі у звязку з частковими оплатами станом на момент подачі позову 25.06.2018 р. сума заборгованості відповідача складала 313777,12 грн., про що позивачем був виставлений рахунок № 12-Ж18 від 20.06.2018 р. на вказану суму.

Разом з тим, як зясовано судом, на день розгляду справи відповідачем повністю сплачена заявлена позивачем до стягнення вказана сума основної заборгованості за поставлену теплову енергію в розмірі 313777,12 грн., про що свідчать надані відповідачем до суду банківські виписки по його рахунку і копія довідки відповідача від 27.08.2018 р.

При цьому у звязку з повною сплатою відповідачем суми основного боргу станом 03.09.2018 р. позивачем було зменшено загальний розмір позовних вимог в частині основного боргу на підставі поданої до суду заяви від 03.09.2018 р.

Щодо решти частини вимог позивача про стягнення з відповідача нарахованої пені в розмірі 10669,44 грн., 3% річних в сумі 1239,00 грн. та інфляційних втрат в сумі 7598,64 грн., то з огляду на відсутність доказів їх сплати вказані вимоги позивача судом розглядаються по суті.

Разом з тим з огляду на те, що відповідач свої зобов'язання в частині оплати поставленої теплової енергії не виконав у встановлений договором строк, то відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.

Адже за ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому невиконання зобовязання або виконання зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем всієї вартості послуг за постачання теплової енергії) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов'язання, зокрема з боку відповідача.

В свою чергу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2.3 договору від у разі несвоєчасного виконання споживачем розрахунків за теплову енергію зі споживача стягується пеня у розмірі 1% належної до сплати суми за кожний день прострочення, якщо споживач є суб'єктом підприємницької діяльності або у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України - для інших споживачів.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", який підлягає застосуванню сторонами під час виконання договору згідно п. 1.2, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

До того ж Законом України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", який також підлягає застосуванню сторонами під час виконання договору згідно п. 1.2 та є спеціальним у сфері комунальних послуг, встановлено, що за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Так, з огляду на несвоєчасне виконання відповідачем зобовязань за спірним договором щодо здійснення оплати за спожиту теплову енергію позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (для споживача, який не є суб'єктом підприємницької діяльності), розрахунок якої додано до позову (а.с. 16-19).

Враховуючи те, що відповідачем несвоєчасно були виконані зобовязання за договором № 12-Ж18 від 30.09.2009 р. щодо здійснення оплати за теплову енергію, на думку суду, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню на суму боргу по виставленим рахункам за березень і квітень 2018 року відповідно до п. 7.2.3 вказаного договору. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми пені в розмірі 10699,44 грн., суд встановив, що розмір пені за обраний позивачем період з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат становить 14018,29 грн. Зокрема,

- на суму боргу по рахунку за березень 2018 року сума пені складає 12822,56 грн.:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
389610.0010.04.2018 - 17.04.2018717.0000 %0.093 %*2540,47
322610.5018.04.2018 - 24.04.2018717.0000 %0.093 %*2103.60
237610.0025.04.2018 - 03.05.2018917.0000 %0.093 %*1992.02
177610.0004.05.2018 - 21.05.20181817.0000 %0.093 %*2978.01
161386.5022.05.2018 - 31.05.20181017.0000 %0.093 %*1503.33
121386.5001.06.2018 - 15.06.20181517.0000 %0.093 %*1696.09
1386.5016.06.2018 - 22.06.2018717.0000 %0.093 %*9.04

- на суму боргу по рахунку за квітень 2018 року, строк оплати якого сплив 14.05.2018 р. (3 банківських днів з моменту отримання рахунку 08.05.2018 р.), сума пені складає 1195,73 грн.:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
32914.0115.05.2018 22.06.20183917.0000 %0.093 %*1195,73

Той факт, що за проведеним судом розрахунком пені встановлено більший розмір, слід зазначити, що суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог в силу приписів ч. 2 ст. 237 ГПК України.

При цьому слід зазначити, що відповідачем в судовому засіданні 17.09.2018 р. було усно заявлено клопотання про зменшення нарахованої суми пені, посилаючись на те, що відповідач повністю оплатив заборгованість за поставлену теплову енергію в розмірі 313777,12 грн. Крім того, відповідач додає, що Житлово-будівельний кооператив „Чорноморець-1 є неприбутковою організацією, не здійснює господарську діяльність, створено з метою забезпечення мешканців будинку належними комунальними послугами, задля утримання і використання спільного майна будинку та прибудинкової території.

Разом з тим, з урахуванням наведених відповідачем обставин, суд вважає за можливе зменшити нараховану суму пені до 10% від розрахованої позивачем.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятком, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов'язані з кредитором договірними відносинами. Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Норми матеріального права, а саме ст. 233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено сторонами, відповідачем повністю сплачена заявлена позивачем до стягнення вказана сума основної заборгованості за поставлену теплову енергію в розмірі 313777,12 грн., про що свідчать надані відповідачем до суду банківські виписки по його рахунку і копія довідки відповідача від 27.08.2018 р.

В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка наявним доказам, якими заявник обґрунтовує свої заперечення.

Відповідно до положень статті 3, частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов'язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, враховуючи вищенаведене, зважаючи на ступінь виконання відповідачем своїх зобов'язань за спірним договором (зокрема їх повне виконання), та те, що в результаті такого виконання зобовязання позивачем не понесено будь-яких втрат, збитків, а також приймаючи до уваги причини неналежного виконання відповідачем грошового зобовязання за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 12-Ж18 від 30.09.2009 р., а саме несвоєчасне відшкодування державними фінансовими установами пільг на сплату отриманих співвласниками будинку комунальних послуг, а також несвоєчасну сплату мешканцями будинку спожитої ними теплової енергії, суд доходить до висновку щодо необхідності зменшення розміру заявлених штрафних санкцій у вигляді пені, що підлягає до стягнення з відповідача, на 90% від заявленої позивачем суми, що є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін. Крім того, на думку суду, пеня - це фінансова санкції, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення. Отже, з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 1066,90 грн. (10% від 10669,44 грн.).

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1239,00 грн. та інфляційних втрат в сумі 7598,64 грн. суд зазначає наступне.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов'язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту предявлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобовязання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Оскільки відповідач свої зобов'язання щодо оплати наданих йому позивачем послуг з постачання теплової енергії не виконав у встановлений договором строк, то відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.

При цьому застосування положень частини другої названої статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що в спірному договорі № 12-Ж18 не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Враховуючи вищенаведене та несвоєчасне виконання відповідачем зобовязання щодо оплати поставленої йому теплової енергії за договором № 12-Ж18, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано відповідачу 3% річних в загальній сумі 1239,00 грн., розрахунок яких додано до позову (а.с. 23-24), згідно якого нарахування річних здійснено за період з 10.04.2018 р. по 22.06.2018 р. на існуючу суму боргу у вказаному періоді по рахункам за березень і квітень 2018 року за вказаним договором.

Щодо здійсненого позивачем нарахування інфляційних втрат слід зазначити наступне.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов'язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно розяснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

Крім того суд зазначає, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат.

Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми інфляційних втрат на суми боргу по рахункам за березень і квітень 2018 року в розмірі 7598,64 грн., судом зясовано, що позивачем на суму боргу 389610,00 грн. за період з 10.04.2018 р. по 17.04.2018 р. нараховано 3116,88 грн. із застуванням індексу інфляції 100,8; на суму боргу 322610,00 грн. за період з 17.04.2018 р. по 24.04.2018 р. нараховано 2580,88 грн. (індекс інфляції 100,8); на суму боргу 237610,00 грн. за період з 24.04.2018 р. по 03.05.2018 р. - нараховано 1900,88 грн. (індекс інфляції 100,8). Однак, слід зазначити, що інфляційна складова боргу може бути розрахована виключно за період повного календарного місяця прострочки платежу, а не за кожний день окремо, оскільки Держкомстат не визначає індекс інфляції на кожен день місяця чи на його частину, у звязку з чим суд доходить до висновку про неправильність та необґрунтованість вказаного розрахунку інфляційних втрат. Так, оскільки нарахування інфляційних втрат можливе на суму боргу лише за повний місяць існування прострочки, а виходячи з того, що за період з 10.04.2018 р. до 03.05.2018 р. у відповідача існувала сума боргу в розмірі 237610,00 грн., відповідно на вказану суму боргу можливе нарахування інфляційних втрат, що складають 1900,88 грн. ((237610,00 грн. (сума боргу) х 1,008 (сукупний індекс інфляції) 237610,00 грн.). Щодо нарахування інфляційних втрат на суму боргу з травня по червень 2018 року, то з огляду на те, що за даними Державної служби статистики України у вказаному періоді індекс інфляції дорівнював 100%, відповідно відсутні підстави для здійснення інфляційних нарахувань у звязку з відсутністю інфляції у вказаний період. Відтак, з відповідача підлягають стягненню інфляційні збитки в сумі 1900,88 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 4206,78 грн. (1066,90 грн. пені + 1239,00 грн. 3% річних +1900,88 грн.).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Комунального підприємства „Чорноморськтеплоенерго Чорноморської міської ради Одеської області обґрунтовані частково, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, проте підлягають частковому задоволенню з огляду на необґрунтованість вимоги про стягнення інфляційних втрат та у звязку зі зменшенням судом розміру нарахованої пені.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору за подачу позову в сумі 4999,26 грн. суд зазначає наступне

У звязку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та основну заборгованість було погашено ним лише в процесу розгляду справи, рішення частково відбулось на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, виходячи із первісно заявленої до стягнення загальної суми заборгованості в розмірі 333284,20 грн. (з урахуванням частково сплаченої відповідачем суми основного боргу після подання позову) без урахування зменшеної судом суми нарахованої пені. Так, за положеннями ч. 3 ст. 130 ГПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. В свою чергу оскільки зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача. Відтак, з відповідача підлягає стягненню сума витрат по сплаті судового збору в розмірі 4913,79 грн. (327586,44 грн. х 4999,26 грн. / 333284,20 грн.).

Керуючись ст.ст. 129, 130, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Комунального підприємства „Чорноморськтеплоенерго Чорноморської міської ради Одеської області до Житлово-будівельного кооперативу „Чорноморець-1 про стягнення заборгованості в загальній сумі 19507,08 грн. задовольнити частково.

2. СТЯГНУТИ з Житлово-будівельного кооперативу „Чорноморець-1 (68003, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Лазурна, буд. 1; ) на користь Комунального підприємства „Чорноморськтеплоенерго Чорноморської міської ради Одеської області (68002, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Торгова, буд. 2-А; ; р/р 6558 в філії - Одеське обласне управління ПАТ „Державний ощадний банк України, МФО 328845) пеню в сумі 1066/одна тисяча шістдесят шість/грн. 90 коп., 3% річних в сумі 1239/одна тисяча двісті тридцять девять/грн. 00 коп., інфляційні втрати в сумі 1900/одна тисяча девятсот/грн. 88 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 4913/чотири тисячі девятсот тринадцять/грн. 79 коп.

3. В задоволенні решти частини позовних вимог Комунального підприємства „Чорноморськтеплоенерго Чорноморської міської ради Одеської області до Житлово-будівельного кооперативу „Чорноморець-1 відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення та підписання повного рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 18 вересня 2018 р.

Суддя В.С. Петров