ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2018 справа № 905/2373/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді при секретарі судового засідання: За участю представників сторін: від позивача від відповідача від ДВС ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 не зявились; не зявились; не зявились.
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Лиман, Донецька область
на ухвалу Господарського суду Донецької області
від26.06.2018 (повний текст від 27.06.2018)
у справі№905/2373/17 (суддя Паляниця Ю.О.)
за позовом до відповідача про за скаргою на дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбасс-Промстрой", м.Слов'янськ, Донецька область Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Лиман, Донецька область стягнення 7815128,28 грн Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Лиман, Донецька область Печерського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, м. Київ

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Донецької області від 26.06.2018р. у справі №905/2373/17 відмовлено у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання неправомірним рішення державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві про відкриття виконавчого провадження №56329316 від 05.05.2018р. та зобовязання державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві усунути порушення шляхом скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №56329316 від 05.05.2018р.

Не погодившись із ухвалою місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", м.Київ в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Лиман, Донецька область звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Донецької області від 26.06.2018р. у справі №905/2373/17 та прийняти нове рішення, яким скаргу на дії державного виконавця задовольнити.

Скаржник вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що прийнята із порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, зважаючи на наступне:

- державним виконавцем в порушення норм Конституції України та Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження за неіснуючим виконавчим документом наказом господарського суду міста Києва №905/2373/17 від 25.04.2018р.;

- винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження №56329316 від 05.05.2018р., позбавило боржника права на добровільне виконання рішення господарського суду Донецької області від 13.03.2018р. у справі №905/2373/17.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2018р. було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Мартюхіна Н.О., судді Дучал Н.М., Склярук О.І.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2018р., у звязку із перебуванням судді Дучал Н.М. у відпустці, сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Мартюхіна Н.О., судді Склярук О.І., Радіонова О.О.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2018р., у звязку із перебуванням судді Радіонової О.О. у відпустці, сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Мартюхіна Н.О., судді Склярук О.І., Дучал Н.М.

Позивач у судове засідання 13.09.2018р. не зявився, причини неявки не повідомив.

Відповідач у судовому засіданні 13.09.2018р. не зявився, причини неявки не повідомив.

Державний виконавець у судове засідання 13.09.2018р. не зявився, причини неявки не повідомив.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Донецької області від 13.03.2018р. по справі №905/2373/17 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Донбасс-Промстрой, м.Словянськ до Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 7815128,26 грн, а також судовий збір у розмірі 117226,92 грн.

На виконання рішення господарського суду Донецької області від 13.03.2018р. по справі №905/2373/17 судом було видано відповідний наказ від 25.04.2018р.

Державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.05.2018р. ВП №56329316 з примусового наказу суду №905/2373/17 від 25.04.2018р. про стягнення з Публічного акціонерного товариства Українська залізниця на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Донбасс-Промстрой суми у розмірі 7932355,18 грн.

Крім того, вищевказаною постановою про відкриття виконавчого провадження з примусового наказу суду №905/2373/17 від 25.04.2018р. стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 793235,51 грн.

Не погодившись із фактом прийняття вищевказаної постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.05.2018р. ВП №56329316, Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця звернулось до місцевого господарського суду зі скаргою на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, якою просило:

- визнати неправомірним рішення державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві про відкриття виконавчого провадження №56329316 від 05.05.2018р.;

- зобовязати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві усунути порушення шляхом скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №56329316 від 05.05.2018р.

При розгляді вищевказаних вимог, судова колегія апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Відповідно до положень Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання. Однією з засад судочинства є обовязковість рішень суду.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

За приписами ст. 129 Конституції України та ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст.339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов'язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об'єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців. (ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк предявлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів звязку та адреси електронної пошти. У разі предявлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Згідно ч. 2, 3 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обовязок чи право стягнення є солідарним. Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обовязковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобовязаний мати таку печатку.

Згідно ч.ч.1, 5 ст.26 Закону України Про виконавче провадження виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви або повідомлення, передбачених частиною першою цієї статті, отримує в Єдиному державному реєстрі виконавчих документів електронну копію виконавчого документа та виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною 2 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

З аналізу вищевказаних положень Закону України Про виконавче провадження вбачається, що державний виконавець зобовязаний прийняти виконавчий документ до виконання та відкрити виконавче провадження у разі відповідності виконавчого документа вимогам, зокрема, передбаченим ст.ст.4, 26 Закону України Про виконавче провадження.

В той же час, матеріали справи свідчать, що Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця не надало жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України, які б свідчили про незаконність прийняття постанови державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві про відкриття виконавчого провадження №56329316 від 05.05.2018р.

Посилання апелянта, що державним виконавцем в порушення норм Конституції України та Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження за неіснуючим виконавчим документом наказом господарського суду міста Києва №905/2373/17 від 25.04.2018р. не приймаються судовою колегією апеляційного господарського суду, зважаючи на наступне:

- назва, дата, сума стягнення за виконавчим документом, а також найменування та коди ЄДРПОУ стягувача та боржника, свідчать, що постановою державного виконавця від 05.05.2018р. відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання саме наказу господарського суду Донецької області №905/2373/17 від 25.04.2018р;

- згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, господарським судом м. Києва не ухвалювалось рішення по справі №905/2373/17;

- апелянт сам усвідомлює той факт, що на виконанні у державного виконавця перебуває саме наказ господарського суду Донецької області №905/2373/17 від 25.04.2018р., оскільки Публічне акціонерне товариство Українська залізниця звернулось в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 340 Господарського процесуального кодексу України, із скаргою на дії державного виконавця саме до господарського суду Донецької області, тобто до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції;

- наведені вище обставини свідчать, що державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження допустив помилку, в той же час частиною 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Таким чином, Публічне акціонерне товариство Українська залізниця не позбавлено можливості звернутись до державного виконавця із заявою про виправлення допущеної помилки в постанові про відкриття виконавчого провадження №56329316 від 05.05.2018р. щодо зазначення вірної назви органу, який видав виконавчий документ;

- наявна у постановах державного виконавця помилка стосовно найменування суду, який видав виконавчий документ, не спростовує обовязковості його виконання та не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Доводи апелянта про те, що винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження №56329316 від 05.05.2018р., позбавило боржника права на добровільне виконання рішення господарського суду Донецької області від 13.03.2018р. у справі №905/2373/17 є безпідставними та необґрунтованими, зважаючи на те, що рішення господарського суду Донецької області по справі №905/2373/17 було прийнято 13.03.2018р., що свідчить про наявність у відповідача достатнього часу для його виконання до моменту відкриття виконавчого провадження №56329316, яке відбулось 05.05.2018р.

До того ж, апеляційний суд наголошує, що частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

У п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 у справі № 11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно приписів ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України і ст. 3 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. 3 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004р. у справі Півень проти України суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Концепції, захищає також виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005р. по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції ("ОСОБА_5 проти Італії", заява № 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Згідно Рішення Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Європейський суд також зазначив, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

З огляду на зазначене вище колегія суддів апеляційного суду зазначає, що дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №56329316 від 05.05.2018р., повністю відповідають приписам законодавства.

Враховуючи наведене вище, зважаючи на принцип обовязковості виконання судових рішень, практику Європейського суду з прав людини щодо недопустимості ухилення адміністративних органів від виконання судових рішень та сприяння у виконанні останніх, апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання неправомірним рішення державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві про відкриття виконавчого провадження №56329316 від 05.05.2018р. та зобовязання державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві усунути порушення шляхом скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №56329316 від 05.05.2018р.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала господарського суду Донецької області від 26.06.2018р. у справі №905/2373/17 є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу господарського суду Донецької області від 26.06.2018р. у справі №905/2373/17 - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 26.06.2018р. у справі №905/2373/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя: Н.О. Мартюхіна

Судді: Н.М. Дучал

ОСОБА_3

(У судовому засіданні 13.09.2018 року проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено 18.09.2018 року).