ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2018 року Справа № 923/252/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Задорожної Н.О. за участі секретаря Кудак М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго", м. Херсон

до Публічного акціонерного товариства "Таврійська будівельна компанія", м. Херсон

про стягнення 948848 грн. 63 коп.

За участю сторін:

позивач: Дереза Т.І., довіреність № 07/004-18 від 27.12.2017

відповідач: Корсун Р.А., довіреність № 685/07 від 27.12.2017

Сутність спору: Позивач (Акціонерне товариство "Херсонобленерго", м. Херсон, ) звернувся з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача (Публічне акціонерне товариство "Таврійська будівельна компанія", м. Херсон, ) 948848 грн. 63 коп., у тому числі: 620769 грн.08 коп. боргу за спожиту на підставі укладеного між сторонами договору на постачання електричної енергії № 3668 від 24.02.2006 (дія якого щорічно продовжувалася) активну електричну енергію; 117341 грн. 53 коп. боргу за понаддоговірне споживання електричної енергії; 85321 грн. 88 коп. боргу за реактивну електроенергію; 17739 грн. 65 коп. інфляційних втрат та 10891 грн. 10 коп. річних за ставкою 3 % за прострочення боржником грошового зобов'язання та 96785 грн. 39 коп. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання по оплаті електроенергії.

Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження.

Письмовою заявою від 10.05.2018 позивач, з урахуванням положень п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України збільшив позовні вимоги в частині заявлених до стягнення інфляційних втрат - до 19065 грн. 45 коп., річних - до 12559 грн. 01 коп., пені - до 115939 грн. 89 коп., здійснивши їх розрахунок за період з квітня 2017 року по травень 2018. Збільшив позовні вимоги в частині заявленої до стягнення заборгованості за реактивну електроенергію - до 132838 грн. 08 коп., врахувавши борг згідно рахунку № 3668 від 23.04.2018 (період з 24.03.2018 по 24.04.2018, строк оплати якого на дату подачі заяви настав), а також зазначив, що у зв'язку з проведенням відповідачем часткової оплати, борг з активної електричної енергії складає 539832 грн. 42 коп.

Зазначена заява була розглянута та залучена до матеріалів справи, після чого ціна позову складається з наступних сум:

- 539832 грн. 42 коп. - борг за активну електроенергію;

- 132838 грн. 08 коп. - борг за реактивну електроенергію;

- 117341 грн. 53 коп. - борг за понаддоговірне споживання електроенергії;

- 19065 грн. 45 коп. - інфляційні втрати;

- 12559 грн. 01 коп. - річні за ставкою 3 %;

- 115939 грн. 89 коп. - пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті відпущеної реактивної та активної електроенергії.

Позов обґрунтовано порушенням відповідачем договірних зобов'язань в частині повної та своєчасної оплати спожитої електроенергії, а також п. 4.2.2 договору № 3668, який встановлює обов'язок сплати штрафної санкції за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, визначених згідно з розділом 5 цього договору.

Відповідач позов не визнає, вважає незаконним нарахування двократної вартості різниці фактично спожитої електричної енергії і договірної величини у зв'язку із набранням 11.06.2017 чинності Законом України № 2019-VIII від 13.04.2017 "Про ринок електричної енергії" та втратою чинності Закону України "Про електроенергетику", яким була встановлена відповідальність за перевищення споживання електричної енергії понад договірну величину.

Посилаючись на порушення у відношенні нього Господарським судом Херсонської області 24.12.2014 справи про банкрутство № 923/1804/14 та посилаючись на положення ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вважає безпідставними вимоги, що стосуються нарахування інфляційних втрат, річних та пені.

В наданій відповіді на відзив, не погоджуючись з доводами відповідача, позивач звернув увагу суду на те, що обов'язок сплати двократної вартості електроенергії, показники якої перевищували договірні величини (понаддоговірне споживання) передбачений домовленістю сторін у п. 4.2.2 договору № 3668. З урахуванням положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідача, введений ухвалою господарського суду від 24.12.2014 у справі № 923/1804/14, розповсюджується на кредиторські вимоги, термін виконання яких настав до дня введення мораторія, тобто до 24.12.2014, та не має жодного відношення до поточних вимог, яких стосується заявлений позов, розгляд якого є предметом даного розгляду.

У судовому засіданні, призначеному на 04.09.2018 для розгляду справи по суті, позивач повідомив суд про добровільне погашення відповідачем залишку боргу за спожиту активну електроенергію, який станом на 10.05.2018 складав 539832 грн. 42 коп., зазначивши, що решту заявлених до стягнення сум залишено без змін.

Відповідачем заявлено клопотання про застосування судом положень ст. 233 ГК України і ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшення заявленої до стягнення пені на 80 %.

Позивач проти клопотання заперечував, посилаючись на системне порушення відповідачем договірних зобов'язань щодо проведення повного та своєчасного розрахунку за спожиту електроенергію.

Розгляд справи по суті відбувався за перервою, яка оголошувалася до 06.09.2018.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні після завершення розгляду справи було проголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, коли буде складено повне рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

24 лютого 2006 року між Приватним акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" (далі по тексту - позивач, постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Таврійська будівельна компанія" (далі - відповідач, споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 3668 (далі - договір), який на сьогоднішній день є чинним.

Відповідно до п. 1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач сплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

На момент укладення договору сторони погодились під час виконання умов договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, керуватись чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ). (п.2.1 Договору).

Відповідач згідно п. 1 додатку № 2 до договору «Порядок розрахунків та графік зняття показань лічильників та подання їх до електропостачальної організації» знімає показання електролічильників, встановлених на своїх об'єктах (передбачених у додатку № 5 договору), 24 числа у місяці з 31 днем, 22 числа у місяці з 29 днями, 23 числа у місяці з 30 днями та 21 числа у місяці з 28 днями, та згідно п.п. 1, 2 додатку № 2 оформлює акт про обсяги використаної електроенергії за розрахунковий період, який надає до розрахункового відділу позивача протягом 0,5 доби з моменту зняття цих показників.

Пунктом 6.11 ПКЕЕ передбачено, що остаточний розрахунок споживача за електроенергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електроенергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електроенергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором.

Рахунки на оплату електричної енергії відповідач повинен сплатити у термін, встановлений умовами договору, а саме протягом 5 операційних днів з моменту отримання даного рахунку (передбачено п. 1 додатку № 2 до договору).

Так, на виконання умов договору позивач в період з квітня 2017 року по квітень 2018 року включно здійснював поставку електроенергії, а відповідач, здійснював її споживання.

Пунктами 2.3.3, 2.3.4 договору на споживача покладено обов'язок оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної енергії згідно умов договору.

Про обсяги спожитої електроенергії відповідач звітував позивачеві за кожний розрахунковий період шляхом надання позивачеві актів про обсяги спожитої електроенергії, які відповідач складав самостійно на підставі показів приладів обліку (п. 1, 2 додатку № 2 до договору).

Крім того, згідно з п. 12 додатку № 9 до договору, за підсумками розрахункового періоду постачальник виписує споживачу рахунок на оплату послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії. Кошти за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії перераховуються споживачем на поточний рахунок енергопостачальника протягом 5 днів від дати вказаного рахунку.

Ґрунтуючись на отриманих від відповідача даних, позивач надавав відповідачеві рахунки для оплати спожитої активної електроенергії, які представник відповідача отримував особисто, що підтверджується відміткою про отримання на примірниках рахунків, які залишилися у позивача.

Відповідно до ч. 1 п. 8.1 Правил користування електричною енергією, постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право на отримання від споживача своєчасної оплати за електроенергію та інших платежів відповідно до умов договору та законодавства України.

Проте, протягом періоду з квітня 2017 - квітень 2018 р.р. відповідач, споживаючи електричну енергію оплачував її невчасно та не у повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості в сумі 620769,08 грн. за активну електроенергію та 132838 грн. 08 коп. за реактивну енергію.

Частиною 2 ст. 692 ЦКУ на покупця покладено обов'язок сплати продавцеві повної ціни переданого товару.

Підпунктом 2 п. 10.2 ПКЕЕ передбачено, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати обсяг спожитої електроенергії, а також здійснювати інші платежі згідно умов договору.

Крім порушення умов договору щодо строків оплати за спожиту електричну енергію, споживач, як зазначає позивач, також допустив перевищення договірних обсягів спожитої електричної енергії в жовтні 2017 року та в січні 2018 року, про що в рахунках зроблено застереження..

Пунктом 4.1 ПКЕЕ передбачено, що постачання електроенергії всім споживачам здійснюється відповідно до режимів, передбачених договорами.

Відповідно п. 5.1. договору та п. 4.2. ПКЕЕ споживач до 15 листопада поточного року надає постачальникові відомості про обсяги очікуваного споживання електроенергії в наступному році з їх помісячним розподілом. У разі ненадання зазначених відомостей у встановлений договором термін, розмір очікуваного споживання електроенергії на наступний рік установлюється постачальником електроенергії за фактичними обсягами споживання у відповідних періодах поточного року.

Так, на виконання вимог ПКЕЕ, умов договору сторони 28.10.2015 року та 01.11.2017 р. узгодили та підписали додаток № 1 до договору про встановлення договірного обсягу постачання електричної енергії, який вступає в дію, починаючи з 01.01.2016 року та 01.01.2018 р. відповідно і вважається щорічно пролонгованим, якщо немає підстав для зміни обсягів відпуску електроенергії. Згідно вказаних додатків, запланований відповідачем обсяг споживання електричної енергії на жовтень місяць 2017 року становить 172 тис. кВт. год. та на січень 2018 року - 252 тис. кВт. год.

Згідно п. 4.4. ПКЕЕ споживач має право протягом розрахункового періоду звернутися до постачальника електричної енергії за регульованим тарифом із заявою щодо коригування договірної величини споживання електричної енергії. При цьому, пропозиції споживача щодо коригування договірних величин є пріоритетними за умови попередньої оплати додатково заявлених обсягів та отримання постачальником за регульованим тарифом заяви споживача не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення розрахункового періоду.

Про коригування договірних величин споживання електричної енергії відповідач до позивача не звертався.

Обсяги спожитої відповідачем електричної енергії протягом жовтня 2017р. та січня 2018 року підтверджуються підписаними сторонами двосторонніми актами прийому- передачі електроенергії.

Пунктом 4.2.2 договору передбачено, що за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору. споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини. Аналогічна норма закріплена в п. 4 додатку 2 до договору.

Враховуючи абз. 1. п. 6.14. Правил, згідно якого перевищення договірної величини споживання електричної енергії визначається під час підбиття підсумків розрахункового періоду на основі підтверджених сторонами даних розрахункового обліку електричної енергії або акта прийняття-передавання електричної енергії, сума штрафних санкцій за перевищення договірного обсягу споживання електричної енергії була включена в рахунок наступного періоду, а саме: за перевищення договірного обсягу споживання електричної енергії на 57605 кВт.год в жовтні місяці 2017 року штрафна санкція в розмірі 92058,55 грн. була включена в рахунок № 3668 від 23.11.2017р. за листопад 2017р.; за перевищення договірного обсягу споживання електричної енергії на 14775 кВт.год в січні місяці 2018 року штрафна санкція в розмірі 25282,98 грн. була включена в рахунок № 3668 від 21.02.2018р. за лютий 2018р.

Підпунктом 2 п. 10.2 ПКЕЕ передбачено, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати обсяг спожитої електроенергії, а також здійснювати інші платежі згідно умов договору. Відповідно до пп. 1 п. 8.1. ПКЕЕ постачальник електроенергії має право на отримання від споживача своєчасної оплати електричної енергії.

Таким чином, як зазначає позивач, обов'язок зі сплати понад договірної величини споживання електричної енергії в сумі 117341,53 грн. виник у відповідача з моменту отримання ним рахунків №№ 3668 від 23.11.2017р. та від 21.02.2018р. Проте, станом на момент подання цієї позовної заяви, рахунки залишилися неоплаченими.

Таким чином, на сьогоднішній день за відповідачем рахується заборгованість за перевищення договірного обсягу споживання електричної енергії в сумі 117341,53 грн.

Крім того, з посиланням на положення ч. 1 ст. 193 ГК України, ч. 1 ст. 612, ч. 2 ст. 625 ЦК України, п. 5 додатку № 2 до договору № 3668, ч. 8 п. 8.1 ПКЕЕ, за прострочення боржником зобов'язання по оплаті вартості поставленої електричної енергії та несвоєчасне виконання зобов'язання по їх оплаті, позивач просить суд стягнути з відповідача 19065 грн. 45 коп. інфляційних втрат; 12559 грн. 01 коп. річних та 115939 грн. 89 коп. пені, розрахунок яких надано та залучено до матеріалів справи.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані на підтвердження цих обставин докази та надавши їм правову оцінку, господарський суд визнав позов таким, що підлягає частковому задоволенню: в частині стягнення 132838 грн. 08 коп. боргу за реактивну електроенергію; 19065 грн. 45 коп. інфляційних втрат, 12559 грн. 01 коп. річних та 115 939 грн. 89 коп. пені. В рахунок відшкодування сплаченого позивачем за позовом судового збору, суд стягує з відповідача на користь позивача 4206 грн. 03 коп. витрат по оплаті судового збору пропорційного сумі задоволених вимог, яка складає 280402 грн. 43 коп.

Так, судом враховано, що на дату розгляду справи по суті, відповідачем повністю сплачена заборгованість за спожиту активну електричну енергію в сумі 620769 грн. 08 коп., зважаючи на що предмет спору в частині її стягнення відсутній.

З урахуванням положень п/2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, зважаючи на відсутність предмета спору в частині стягнення 620769 грн. 08 коп. боргу за активну електроенергію, суд закриває провадження у справі в частині стягнення цієї суми, та керуючись п/5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" повертає позивачу з Державного бюджету України 8266 грн. 58 коп. сплаченого з цієї суми згідно платіжного доручення № Е51346 від 04.04.2018 судового збору.

Суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення 117341 грн. 53 коп., нарахованих за понаддоговірне споживання електричної енергії, а також задовольняє позов в частині заявлених до стягнення сум боргу за реактивну енергію, інфляційних втрат, річних та пені, з урахуванням наступного.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, частиною 6 статті 26 Закону України "Про електроенергетику", яка була чинною на момент укладення договору № 3668 та додаткової угоди від 28.10.2015 до Договору, було передбачено, що споживачі у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини електроенергії.

Однак 11.06.2017 набув чинності Закон України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до пункту 23 Розділу XVII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону було визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про електроенергетику", крім: визначення термінів "енергогенеруючі компанії", "енергопостачальники", "оптовий ринок електричної енергії України", "учасники оптового ринку електричної енергії України", "граничні показники", "поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптового ринку електричної енергії", "алгоритм оптового ринку електричної енергії", "оптове постачання електричної енергії", "уповноважений банк", передбачених статтею 1, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статті 9, яка втрачає чинність через 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом; абзаців першого і другого частини другої статті 12, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статей 15, 15 1, 17, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії.

Таким чином, з 11.06.2017 чинне законодавство не передбачає відповідальності за порушення договірних величин споживання електричної енергії та не визначає її розміру.

Суд зазначає, що положення пункту 22 Розділу XVII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачають продовження дії прийнятих на виконання Закону України "Про електроенергетику" нормативно-правових актів, яким є Правила і Порядок постачання електричної енергії споживачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.1999 №441 (надалі Порядок).

Згідно з пунктом 13 Порядку, споживачі у разі перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності несуть відповідальність згідно з частинами п'ятою і шостою статті 26 Закону України "Про електроенергетику".

Взаємовідносини, які виникають у процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії), регулюються Правилами користування електричної енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28 (надалі Правила).

Правила на момент виникнення спірних правовідносин були чинними, проте, Правилами передбачено можливість нарахування підвищеної згідно з законом вартості різниці між фактично спожитим та договірним обсягами електричної енергії за середньозваженим тарифом у разі перевищення договірної величини споживання електричної енергії за розрахунковий період споживачем, але не встановлено розміру відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії.

Відповідно до пункту 1.6. Правил (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), договір про постачання електричної енергії на основі типового договору укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), об'єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Пунктом 6.17 Правил передбачено, що у разі перевищення договірної величини споживання електричної енергії за розрахунковий період споживачем, який розраховується за тарифами, диференційованими за періодами часу, або якщо відповідно до договору для споживача протягом розрахункового періоду змінювався тариф, він (споживач) за обсягом перевищення сплачує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії підвищену згідно з законом вартість різниці між фактично спожитим та договірним обсягами електричної енергії за середньозваженим тарифом.

Відповідно до підпункту 7 пункту 8.1 Правил, постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право, зокрема, на отримання від споживача підвищеної оплати за електричну енергію за обсяг перевищення споживачем договірних величин споживання електричної енергії та величини потужності за розрахунковий період відповідно до актів законодавства та умов договору.

Як вбачається із умов укладеного між сторонами Договору, а саме, пунктом 4.2.2. (в редакції додаткових угод) передбачено, що за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно з вимогами розділу 5 цього Договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин споживання електроенергії та потужності. При цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150кВт і більше середньомісячним (за підсумком минулого року) обсягом споживання 50000 кВт-г і більше (ст. 26 Закону України "Про електроенергетику").

При цьому, зазначений пункт, з урахуванням додатку № 2 до договору № 3668 має безпосереднє відсилання на статтю 26 Закону України "Про електроенергетику".

Матеріалами справи підтверджуються факти перевищення відповідачем договірних величин споживання електричної енергії на 57605 квт/год. у жовтні 2017 та 14775 квт.год. в січні 2018, які мали місце вже після набрання чинності вищевказаними змінами у законодавстві.

Позивач не спростовує, що за перевищений обсяг фактично спожитої електроенергії відповідач сплатив у повному обсязі, а тому вимоги закону та Договору щодо оплати спожитої електричної енергії відповідачем виконані.

Однак, чинне з 11.06.2017 законодавство не встановлює розміру відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, а пункт Договору, на який позивач посилається як на підставу нарахування подвійної вартості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії є відсильним на статтю 26 Закону України "Про електроенергетику", яка станом на жовтень 2017 року та січень 2018 року не була чинною.

За таких обставин, починаючи з 11.06.2017 сторони повинні при виконанні договору враховувати положення саме чинного законодавства, яке не передбачає відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та не встановляє її розміру.

Суд відхиляє доводи позивача щодо того, що відповідальність за понаддоговірне споживання електроенергії передбачена умовами договору, який є обов'язковим до виконання, оскільки п. 4.2.2 договору № 3668 не відповідає чинному законодавству.

Задовольняючи позов в частині позовних вимог, що стосуються стягнення боргу за реактивну енергію, інфляційних втрат, річних та пені, судом враховано наступне.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Правовідносини між сторонами виникли за договором про постачання електричної енергії №3668 від 24.02.2006р., предметом якого є продаж електричної енергії.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст.193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст.526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ст.610, ч.2 ст.615 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач зобов'язання з оплати вартості спожитої електроенергії та послуг з перетікання реактивної електроенергії виконував з порушенням встановлених умовами договору строків.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання має сплатити борг на вимогу кредитора разом з втратами від інфляції та трьома відсотками річних від суми боргу за весь період прострочки платежу, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5 Порядку розрахунків та графіку зняття показань лічильників та подання їх до електропостачальної організації (додаток № 2 до договору) встановлено, що у разі несвоєчасної оплати платежів сума боргу має бути сплачена з урахуванням встановленої інфляції за весь час прострочення та 3% річних.

Позивачем здійснено нарахування втрат від інфляції та 3% річних, виходячи з боргу за кожен звітний період (січень 2017р. - березень 2017р.), дати виникнення заборгованості за кожним періодом, з урахуванням розміру проведеної оплати, до дати повної сплати боргу за кожним звітним періодом.

Розрахунок відсотків річних та втрат від інфляції, що наданий позивачем, судом досліджено та перевірено, визнано проведеним у відповідності з вимогами законодавства.

Відповідно до ст.ст.546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Вимогами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України також передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

Відповідальність споживача за внесення платежів з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, встановлена п.4.2.1 договору у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Така ж норма міститься у п.5 Порядку розрахунків та графік зняття показань лічильників та подання їх до електропостачальної організації (додаток №2 до договору).

Розрахунок пені, наданий позивачем судом досліджено і перевірено.

Нарахування пені здійснено з урахуванням дати виникнення заборгованості за кожним періодом, розміру проведеної оплати у певних періодах. Розрахунок пені, що наведений позивачем, судом перевірено. Нарахування пені відповідає нормам законодавства, умовам договору та є арифметично правильним.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладаючи договір про постачання електричної енергії, сторони узгодили, що споживач сплачує постачальнику пеню за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Щодо посилання відповідача на передбачену нормами чинного законодавства пряму заборону на застосування інфляційних нарахувань і річних під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Згідно п. 5 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів.

Згідно ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника.

Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 24.12.2014р. порушено справу про банкрутство ПАТ "Таврійська будівельна компанія".

Таким чином, оскільки постачання електричної енергії відповідачу відбувалося у квітні 2017р. - травні 2018р., тобто після порушення провадження у справі про банкрутство №923/1804/14, ці вимоги є поточними, тому на них не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Щодо вимоги відповідача про зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 80%, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за наявності яких можливе зменшення неустойки.

Суд зобов'язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (рішення Конституційного суду України від 11.07.13 № 7-рп/2013).

Таким чином, діюче законодавство передбачає неустойку в якості засобу забезпечення виконання зобов'язань й міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом'якшення неустойки наділений суд задля усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов'язань.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов'язань, кодекс допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

При цьому, відповідач має надати докази явної неспіврозмірності неустойки наслідкам порушення зобов'язання, зокрема й те, що покладений розмір збитків кредитора, які могли виникнути у наслідок порушення зобов'язань, значно вище основного невиконаного зобов'язання.

Відповідачем таких доказів неспіврозмірності розміру заявленої до стягнення пені суду не надано.

Також, як вбачається з матеріалів справи, погашення частини заборгованості за договором про постачання електричної енергії за квітень 2017р. - травень 2018 відповідач здійснив лише після подачі позову.

Окрім того, відповідач в обґрунтування вимоги зменшення розміру заявленої до стягнення пені, посилається на скрутне фінансове становище та велику дебіторську заборгованість.

Поряд з цим, відповідно до положень ст. 617 Цивільного кодексу України, обставини недодержання своїх обов'язків контрагентами боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів, не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

З урахуванням обставин справи та враховуючи баланс інтересів позивача та відповідача, клопотання відповідача про зменшення розміру пені заявленої до стягнення на 80% задоволенню не підлягає.

Суму, підлягаючого поверненню з Державного бюджету судового збору визначено з урахуванням сум, на які було збільшено позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 123, 129, п/2 ч. 1 ст. 231, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України,

в и р і ш и в:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення 620769 грн. 08 коп. основного боргу за спожиту активну електричну енергію.

2. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Таврійська будівельна компанія", 73011 м. Херсон, вул. Адмірала Макарова, 203, , р.рахунок 2717, ХФ КБ "Приватбанк", МФО 352479 на користь Акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго", 73000, м. Херсон, вул. Пестеля, 5 , поточний рахунок № 3350 в ТВБВ № 10021/01 філії Херсонського обласного управління АТ "Ощадбанк", МФО 352457, код 2838 (сто тридцять дві тисячі вісімсот тридцять вісім) грн. 08 коп. боргу за реактивну електроенергію; 19065 (дев'ятнадцять тисяч шістдесят п'ять) грн. 45 коп. інфляційних втрат, 12559 (дванадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят дев'ять) грн. 01 коп. річних, 115939 (сто п'ятнадцять тисяч дев'ятсот тридцять дев'ять) грн. 89 коп. пені та 4206 (чотири тисячі двісті шість) грн. 03 коп. витрат по оплаті судового збору.

3. В частині стягнення 117341 грн. 53 коп., нарахованих за понаддоговірне споживання електричної енергії в позові відмовити.

4. Повернути Акціонерному товариству "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго", 73000, м. Херсон, вул. Пестеля, 5 , р. рахунки не відомі з Державного бюджету України 8266 (вісім тисяч двісті шістдесят шість) грн. 58 коп. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення № Е51346 від 04.04.2018.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 14.09.2018.

Суддя Н.О. Задорожна