ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2018м. ДніпроСправа № 904/2804/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко І.В.

за участю секретаря судового засідання Пономарьова Є.О.

У справі

за позовом КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ТЕПЛОЕНЕРГО" ДНІПРОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (49044, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ПРОСПЕКТ ДМИТРА ЯВОРНИЦЬКОГО, будинок 37; ідентифікаційний код 32688148)

до ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ УКРАЇНСЬКОГО ТОВАРИСТВА ОХОРОНИ ПРИРОДИ (49094, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ НАБЕРЕЖНА ПЕРЕМОГИ, будинок 38; ідентифікаційний код 03920310)

про стягнення 144650,51грн. основної заборгованості; 9912,18грн. трьох відсотків річних; 43846,18грн. інфляційних втрат (договір №060437 від 15.10.2006 про постачання теплової енергії)

Представники:

від позивача представник Жеромський С.В. довіреність №2 від 02.01.2018

СУТЬ СПОРУ:

КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ТЕПЛОЕНЕРГО" ДНІПРОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (далі - позивач) звернувся до господарського суду з позовною заявою до ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ УКРАЇНСЬКОГО ТОВАРИСТВА ОХОРОНИ ПРИРОДИ (далі - відповідач) в якій просить суд стягнути 144650,51грн. основної заборгованості; 9912,18грн. трьох відсотків річних; 43846,18грн. інфляційних втрат.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежним чином проводиться оплата отриманої від позивача теплової енергії на підставі укладеного між сторонами договору №060437 від 15.10.2006 про постачання теплової енергії.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2018 справу №904/2804/18 передано судді Петренку Ігорю Васильовичу.

Ухвалою від 22.06.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 18.07.2018.

У зв'язку з перебуванням судді Петренка Ігоря Васильовича на лікарняному судове засідання, яке призначено на 18.07.2018 о 11год. 45хв. не відбулося.

Після усунення обставин, які перешкоджали розгляду справи господарський суд ухвалою від 13.08.2018 призначив підготовче засідання на 21.08.2018.

Ухвалою від 21.08.2018 підготовче провадження закрито; справу призначено до судового розгляду по суті на 11.09.2018.

Щодо повідомлення сторін про час та місце судового засідання.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується явкою в судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 06.09.2018 з відміткою представника відповідача про отримання ухвали суду 30.08.2018.

Враховуючи викладене господарський суд констатує, що сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду заяви судом.

10.09.2018 від відповідача отримано заяву про відкладення розгляду справи, у зв'язку з відпусткою представника.

11.09.2018 від позивача отримано заперечення проти заяви відповідача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Крім того, господарський суд не визнає причини неявки представника поважними. Відповідач не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах, причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції .

В судовому засіданні, яке відбулося 11.09.2018 в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, -

ВСТАНОВИВ:

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

15.10.2006 між Міським комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі" (далі - енергопостачальна організація) та Дніпропетровською обласною організацією Українського товариства охорони природи (далі - споживач) укладено договір № 060437 про постачання теплової енергії (надалі - Договір).

Пунктом 1.1 Договору визначено, що енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання поставити споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Згідно з п. 2.1. Договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону (175 діб);

- гаряче водопостачання - протягом 350 діб;

- технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою;

- кондиціювання повітря - по мірі необхідності.

За умовами п. 3.2.2 Договору споживач теплової енергії зобов'язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені цим договором. На кінець опалювального сезону проводити звіряння розрахунків з енергопостачальною організацією, у разі заборгованості на початок опалювального сезону споживач до мереж теплопостачання підключений не буде.

Підпунктом 4.2.1. Договору встановлено, що енергопостачальна організація зобов'язана забезпечувати постачання теплової енергії споживачу в обсягах згідно з договором.

Згідно правил користування тепловою енергією споживач зобов'язаний встановити прилади обліку теплової енергії. Облік споживання теплової енергії здійснюється за показниками приладів обліку, встановлених на вводах опалення Н. Перемоги, 38, ДОО УТОП, розрахунковим способом (пункти 5.1, 5.2 Договору).

Відповідно до п. 5.5. Договору споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає до енергопостачальної організації у письмовій формі звіт про фактичне споживання теплової енергії, в терміни до 20 числа поточного місяця.

Тарифи на теплову енергію, що споживається згідно з цим договором, установлюються Дніпропетровською міською радою народних депутатів (п. 6.1. Договору).

Тариф для розрахунків за цим договором складає: теплова енергія - 1 Гкал, з 01.10.2005 - 85,00 грн., з 16.10.2006 - 251,77 грн. (п. 6.2. Договору).

Відповідно до п. 7.1. Договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів, або, за згодою сторін будь-яким іншим шляхом, не забороненим чинним законодавством України.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 15 жовтня 2009 року (п. 11.1. Договору).

Відповідно до п. 11.4. Договору він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. По узгодженню сторін оплата за послуги теплопостачання буде здійснена з 01 жовтня 2005 року на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.11.2004.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір у встановленому порядку не оспорений і не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором постачання теплової енергії.

Згідно з частиною 6 статті 265 Господарського кодексу України та частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору постачання теплової енергії, є господарськими зобов'язаннями, а згідно з приписами статей 193 Господарського кодексу України, 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов'язку енергопостачальної організації за договором поставити теплову енергію відповідає обов'язок споживача оплатити вартість отриманої теплової енергії.

Згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.07.2016 № 28/12 "Про надання дозволу на передачу з балансу КП "Дніпропетровські міські теплові мережі" на баланс КП "Теплоенерго" об'єктів і мереж теплопостачання", акту приймання - передачі об'єктів і мереж теплопостачання, КП "Теплоенерго" отримало засоби теплопостачання.

У зв'язку з неможливістю подальшого виконання обов'язків з теплопостачання об'єктів за договором №060437 від 15.10.2006 Комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі" і фактичним переданням функцій з теплопостачання до Комунального підприємства "Теплоенерго" повідомленням № 2555/1806 від 05.10.2016 (арк.с. 54) позивач звернувся до відповідача із пропозицією щодо укладення додаткової угоди до договору. Разом з повідомленням на адресу відповідача направлено 3 примірники додаткової угоди. Повідомлення отримано представником відповідачем 17.10.2016. Однак на час звернення до суду тристороння додаткова угода до договору не підписана відповідачем і на адресу позивача не повернута.

Відповідно до п. 1.1.6 зазначеної додаткової угоди з моменту укладення цієї угоди енергопостачальна організація втрачає всі права та вимоги, що передбачені основним договором, якщо споживач не має заборгованості, або має кредиторську. При наявності дебіторської заборгованості енергопостачальна організація має право скористатись правами за основним договором.

За умовами п. 2.1 вказаної додаткової угоди, згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.06.2016 № 1210 "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП" (а саме: до постанови № 1372 від 30.04.2015 року "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) КП "Теплоенерго") затверджено тариф на теплову енергію, що виробляється, транспортується та постачається КП "Теплоенерго".

Рішенням Дніпровської міської ради № 24/23 від 19.07.2017 "Про надання дозволу на передачу основних фондів та інших активів, заборгованості за пільги та субсидії з балансу КП "Дніпропетровські міські теплові мережі" на баланс КП "Теплоенерго" було передано на баланс КП "Теплоенерго" дебіторську заборгованість перед КП "Дніпропетровські міські теплові мережі", про що 06.11.2017 складено Акт приймання-передачі № 1. Заборгованість відповідача була включена до "Реєстру дебіторської заборгованості споживачів за спожиту теплову енергію станом на 01.11.2017 року", розміщеному у Додатку № 1 до Акту приймання-передачі № 1 від 06.11.2017 (арк.с. 61).

Повідомленням за вих. № 1697сс від 11.10.2017 (арк.с. 55) відповідачу було повідомлено про наявність рішення Дніпровської міської ради № 24/23 від 19.07.2017 та запропоновано розглянути та підписати акт звіряння. Дане повідомлення направлене відповідачу рекомендованим поштовим відправленням № 605 від 24.11.2017 (арк.с. 56) та залишено без задоволення з боку відповідача.

Статтею 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначено загальний порядок укладення господарських договорів.

Відповідно до положень цієї статті господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

При цьому у частині 4 ст. 181 ГК України вказано, що при наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Враховуючи відсутність заперечень щодо змісту зазначеної додаткової угоди з боку відповідача, суд вважає що додаткова угода є погодженою.

На виконання умов Договору у період з 01.01.2016 по 30.04.2016 позивач надав відповідачу послуги з теплопостачання на загальну суму 150 650,51 грн., що підтверджується актами прийому-передачі теплової енергії (арк.с. 34-37):

- актом прийому-передачі теплової енергії від 31.01.2016 на суму 62 284,99 грн.;

- актом прийому-передачі теплової енергії від 29.02.2016 на суму 51 015,89 грн.;

- актом прийому-передачі теплової енергії від 31.03.2016 на суму 37 322,69 грн.;

- актом прийому-передачі теплової енергії від 30.04.2016 на суму 26,94 грн.

Згідно з п. 7.2. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт (в 2-х примірниках) на відпуск - отримання теплової енергії по формі додатку 4.

Акт є первинним документом бухгалтерської звітності, що фіксує господарську операцію, яка відбулась між сторонами, а тому підтверджує факт набуття відповідачем у позивача означеного в цьому акті обсягу теплової енергії на платній основі.

Позивачем виставлені відповідачеві рахунки на оплату на загальну суму 150 650,51 грн. (арк.с. 30-33), а саме:

- рахунок № 060437 від 31.01.2016 на суму 62 284,99 грн.;

- рахунок № 060437 від 29.02.2016 на суму 51 015,89 грн.;

- рахунок № 060437 від 31.03.2016 на суму 37 322,69 грн.;

- рахунок № 060437 від 30.04.2016 на суму 26,94 грн.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Споживач зобов'язаний не пізніше ніж за 5 днів до початку розрахункового періоду сплачувати енергопостачальній організації вартість теплової енергії згідно з її кількістю, передбаченою у додатку 1 до цього договору, по власним платіжним дорученням з указанням періоду, за який він сплачує (п. 7.3. Договору).

Пунктом 7.4. Договору встановлено, що остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться споживачем впродовж 5 діб після одержання рахунку енергопостачальної організації, яка зобов'язана направити його споживачу не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. У випадку утворення переплати вона зараховується в рахунок наступних платежів.

Отримання відповідачем актів прийому-передачі теплової енергії і рахунків на оплату підтверджується наявними в матеріалах справи реєстрами про вручення рахунку і акту виконаних робіт за період з січня 2016 року по квітень 2016 року (арк.с. 38-41).

Дослідивши матеріали справи, враховуючи положення пункту 7.4 договору, суд дійшов висновку, що строк оплати отриманої теплової енергії за період з 01.01.2016 по 30.04.2016 є таким, що настав.

Теплову енергію, отриману в період з 01.01.2016 по 30.04.2016, відповідач оплатив частково, в сумі 6 000,00 грн., у зв'язку з чим непогашеною залишилась заборгованість перед позивачем у сумі 144 650,51 грн.

Часткове погашення боргу господарський суд розцінює як дії, які свідчать про визнання відповідачем себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача в частині оплати теплової енергії, отриманої в період з 01.01.2016 по 30.04.2016.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 144 650,51 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних - 9 912,18 грн. за період з 17.02.2016 по 12.06.2018 та інфляційні втрати - 43 846,18 грн. за період з березня 2016 року по квітень 2018 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський суд перевірив здійснений позивачем розрахунок трьох відсотків річних. За розрахунком суду три відсотки річних за загальний період з 17.02.2016 по 12.06.2018 складають 9 912,42 грн. Оскільки господарський суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, вимоги позивача в частині стягнення трьох відсотків річних підлягають задоволенню в повному обсязі за заявлений позивачем період в розмірі 9 912,18 грн.

Господарський суд перевірив здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та визнав його таким, що містить помилки з таких підстав.

Пунктом 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" яким визначено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Господарським судом здійснено перерахунок інфляційних втрат за заявлені позивачем періоди:

1) за січень 2016 року:

- за період з березня по жовтень 2016 року на суму 62 284,00 грн. - 5 512,14 грн. Оскільки господарський суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат за вказаний період підлягають задоволенню в розмірі 5 512,13 грн.;

- за грудень 2016 року на суму 58 284,00 грн. - період визначення інфляційних втрат на суму 58 284,00 грн. складає менше місяця (з 29.11.2016 по 22.12.2016), у зв'язку з чим інфляційні втрати в цій частині задоволенню не підлягають;

- за період з січня 2017 року по квітень 2018 року на суму 56 284,00 грн. - 10 488,08 грн. Оскільки господарський суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат за вказаний період підлягають задоволенню в розмірі 10 356,26 грн.

Отже, за перерахунком суду загальна сума інфляційних втрат за січень 2016 року складає 15 868,39 грн.

2) за лютий 2016 року:

- за період з квітня 2016 року по квітень 2018 року - 15 981,96 грн. Оскільки господарський суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат за вказаний період підлягають задоволенню в розмірі 15 850,36 грн.

3) за березень 2016 року:

Враховуючи, що інфляційні втрати слід рахувати, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, інфляційні втрати за березень 2016 року слід рахувати з травня 2016 року. Отже, інфляційні втрати за період з травня 2016 року по квітень 2018 року складають 10 034,73 грн.

4) за квітень 2016 року:

Враховуючи вищевикладений висновок, інфляційні втрати за квітень 2016 року слід рахувати з червня 2016 року. Отже, інфляційні втрати за період з червня 2016 року по квітень 2018 року складають 7,21 грн. Оскільки господарський суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат за вказаний період підлягають задоволенню в розмірі 6,92 грн.

Отже, позовна вимога про стягнення інфляційних втрат у розмірі 43 846,18 грн. є такою, що підлягає задоволенню частково, у розмірі 41 760,40 грн.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2 944,84 грн. з урахуванням того, що 98,95 % позовних вимог позивача судом задоволено.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ТЕПЛОЕНЕРГО" ДНІПРОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (49044, Дніпропетровська область, місто Дніпро, ПРОСПЕКТ ДМИТРА ЯВОРНИЦЬКОГО, будинок 37; ідентифікаційний код 32688148) до ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ УКРАЇНСЬКОГО ТОВАРИСТВА ОХОРОНИ ПРИРОДИ (49094, Дніпропетровська область, місто Дніпро, ВУЛИЦЯ НАБЕРЕЖНА ПЕРЕМОГИ, будинок 38; ідентифікаційний код 03920310) про стягнення 144 650,51 грн. основного боргу; 9 912,18 грн. трьох відсотків річних; 43 846,18 грн. інфляційних втрат (договір №060437 від 15.10.2006 про постачання теплової енергії) задовольнити частково.

Стягнути з ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ УКРАЇНСЬКОГО ТОВАРИСТВА ОХОРОНИ ПРИРОДИ (49094, Дніпропетровська область, місто Дніпро, ВУЛИЦЯ НАБЕРЕЖНА ПЕРЕМОГИ, будинок 38; ідентифікаційний код 03920310) на користь КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ТЕПЛОЕНЕРГО" ДНІПРОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (49044, Дніпропетровська область, місто Дніпро, ПРОСПЕКТ ДМИТРА ЯВОРНИЦЬКОГО, будинок 37; ідентифікаційний код 32688148) 144650,51грн. (сто сорок чотири тисячі шістсот п'ятдесят грн. 51 коп.) основного боргу; 9912,18грн. (дев'ять тисяч дев'ятсот дванадцять грн. 18 коп.) трьох відсотків річних; 41760,40 грн. (сорок одна тисяча сімсот шістдесят грн. 40 коп.) інфляційних втрат; 2944,84грн. (дві тисячі дев'ятсот сорок чотири грн. 84 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1,2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення складено 13.09.2018

Суддя І.В. Петренко