РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.09.2018Справа № 910/8509/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Національної поліції України

до Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза»

про стягнення 122.856,60 грн.

Представники сторін: не викликались

Суть спору :

27.06.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Національної поліції України до Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» про стягнення 122.856,60 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.07.2017 між сторонами укладено договір про закупівлю футболок та сорочок № 51НП, згідно умов якого відповідач повинен був поставити першу партію товару до 10.08.2017, а другу партію до 25.08.2017 включно. Проте, всупереч зазначеному, товар було поставлено з простроченням, а саме: на 43 дні перша партія та на 56 днів поставлена з простроченням друга партія товару. Враховуючи викладене позивачем на підставі п. 9.2. договору № 51НП від 11.07.2017 за прострочення виконання зобов'язання нарахована пеня у розмірі 50.326,80 грн. та 72.529,80 грн. штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2018 відкрито провадження у справі № 910/8509/18 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Даною ухвалою суду зобов'язано відповідача протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 06.07.2018 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 580 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03038, м. Київ, вул. М.Гринченка, 2/1, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 06.07.2018 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач ухвалу суду від 06.07.2018, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 09.07.2018, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 580, а отже мав подати письмовий відзив на позов до 24.07.2018 включно.

Відповідач вимог ухвали про відкриття виконавчого провадження у справі від 06.07.2018 станом на 06.09.2018 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Позивач у поданій до суду 03.08.2018 відповіді на відзив зазначає, що встановлення у договорі передбачених законом господарських санкцій за неналежне виконання договірних зобов'язань є способом захисту законних інтересів учасників господарських відносин та забезпечення правопорядку у сфері господарювання, а не способом отримання доходу, як про це зазначає відповідач. Відповідач не надав жодного доказу вжиття ним заходів для недопущення господарського правопорушення, що у повному обсязі підтверджує вину відповідача у порушенні договірних зобов'язань. Вважає безпідставними та необґрунтованими доводи щодо наявності підстав для зменшення судом розміру штрафних санкцій, оскільки при розгляді питання щодо наявності підстав для зменшення штрафних санкцій також повинні братись до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Вважає, що відсутні підстави для зменшення розміру штрафних санкцій відповідачу, оскільки їх розмір є значно нижчим від вартості товару, поставка якого була ним прострочена та доходу відповідача, отриманого за результатами виконання договірних зобов'язань. Звертає увагу, що відповідачем було прострочено поставку як першої так і другої партії товару понад 30 днів без вжиття жодних заходів щодо своєчасної поставки товару або повідомлення про наявність причин неможливості виконання взятих на себе зобов'язань, які звільняють останнього від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов'язань. Також зазначає, що відповідач був ознайомлений з умовами проекту договору про закупівлю, умовами, обсягами та строками поставки та оплати товару, а тому свідомо, на підставі самостійно зробленого комерційного розрахунку, прийняв рішення про можливість виготовлення та поставлення позивачу у визначені договором строки всього обсягу товару. Вважає, що відповідач за неналежне виконання взятих на себе договірних зобов'язань, повинен нести відповідальність, встановлену законом. Позивач просить стягнути з відповідача неустойку в загальному розмірі 122.856,60 грн.

Від відповідача на адресу суду 08.08.2018 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких просить зменшити розмір неустойки та слухати справу з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач зазначає, що правовідносини між сторонами носять тривалий, взаємовигідний, конструктивний характер; прострочення відповідача виникло з об'єктивних причин. Основне зобов'язання було виконано повністю, без будь-яких кількісно-якісних відхилень, підтвердженням чого є видаткові накладні про прийняття товару за договором та відсутність будь-яких претензій зі сторони замовника (позивача). Всі обігові кошти ПАТ «ТФ «Роза» спрямовані на оплату сировини та організацію виробничого процесу по вже укладених договорах, тому стягнення неустойки, при дійсному фінансовому стані підприємства, який підтверджується довідкою про поточний стан рахунків № 191/ІП від 23.07.2018, виданої АТ «МТБ», суттєво ускладнить процес виконання дійсних зобов'язань, значно погіршить господарську діяльність та може призвести до інших санкцій. За договором було передбачено після оплата, відповідно відповідач (постачальник) до часу оплати взяв на себе усі витрати щодо придбання матеіалів, забезпечення обладнанням та ресурсами (електро-, водо-) оплати праці. Тому твердження позивача про неекономічне використання бюджетних коштів та порушення п. 7 ст. 22 Бюджетного кодексу України є безпідставними. Вартість товару за договором склала 1.036.140,00 грн., а прибуток відповідача, згідно з калькуляцією витрат на сорочку трикотажну з короткими рукавами типу Б темно-синього кольору, склав 11,40 грн. Загальна сума прибутку за договором з об'ємом поставки 7000 штук склала 79.800,00 грн. Відповідно сума прибутку є набагато меншою ніж розмір штрафних санкцій.

Розглянувши подане клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін суд відзначає

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з ч. 6 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Переданий на вирішення суду майновий спір не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не вимагає проведення судового засідання сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

При цьому ч. 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем клопотання про здійснення розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням сторін подане до поштового відділення зв'язку 06.08.2018, тобто з порушенням строку встановленого для їх звернення - до 24.07.2018.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що клопотання Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» задоволенню не підлягає.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.07.2017 між Публічним акціонерним товариством «Трикотажна фабрика «Роза» (постачальник, відповідач) та Національною поліцією України (покупець, позивач) укладено договір про закупівлю № 51НП (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується у 2017 році поставити покупцю сорочки трикотажні з короткими рукавами типу Б темно-синього кольору (код згідно з ЄЗС ДК 021:2015-1833 (футболки та сорочки), далі - товар, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах визначених цим договором.

Спір виник внаслідок того, що відповідач поставку товару позивачу здійснив не своєчасно, а тому позивачем нараховано штрафні санкції.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 12.1 договору він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, реєстрації у покупця та діє до 31.12.2017, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання сторонами.

Згідно з п. 1.2 договору загальна кількість товару, що підлягає поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами та ціна одиниці товару визначається у специфікації товару (додаток № 1 до договору) та ростовці товару (додаток № 2 до договору).

Відповідно до п. 3.1 договору ціна договору становить 1.036.140,00 грн., у тому числі ПДВ. Ціна договору включає вартість пакування, маркування, транспортування та розвантаження товару у одержувача покупця.

Згідно специфікації (додатку № 1 до договору) предметом поставки є сорочка трикотажна з короткими рукавами типу Б темно-синього кольору у кількості 70000 шт. загальною вартістю 1.036.140,00 грн. (за ціною 148,02 грн. за одну сорочку).

Відповідно до п. 5.1 договору постачальник зобов'язується здійснити поставку Товару партіями: перша партія у кількості 4000 шт. протягом 30 календарних днів з дати набрання чинності цього договору, друга партія у кількості 3000 шт. протягом 45 календарних днів з дати набрання чинності цього договору, за адресою одержувача покупця: м. Київ, вул. Святошинська, 27.

Отже за умовами договору товар мав бути поставлений відповідачем наступним чином: перша партія у кількості 4000 штук до 10.08.2017 включно, друга партія у кількості 3000 штук до 25.08.2017 включно.

Датою поставки товару вважається дата прийняття його одержувачем покупця відповідно до видаткової (видаткових) накладних постачальника та оформлення, у встановленому законодавством України порядку, акту про приймання матеріальних цінностей одержувачем покупця (п. 5.2 договору).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем згідно видаткової накладної № РЗ000004305 від 22.09.2017 було поставлено позивачу першу партію товару та згідно видаткової накладної № РЗ000005072 від 19.10.2017 поставлено другу партію товару.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 8.3.1 договору постачальник зобов'язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором.

Однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором товар позивачу поставив не своєчасно, а саме першу партію поставлено з простроченням на 43 дні, а другу партію на 56 днів.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки товар не поставив, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 9.2 договору визначено, що за порушення строків виконання зобов'язання щодо поставки товару з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за порушення прострочення понад тридцять днів додатково сплачується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Умовами п. 9.2 договору сторони передбачили розмір пені та штрафу, що не суперечать вищевказаним нормам Господарського кодексу України.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, пені та штрафу не суперечить статті 61 Конституції України.

Оскільки прострочення з постачання товару мало місце, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 50.326,80 грн. пені та 72.529,80 грн. штрафу (за обґрунтованими розрахунками).

Заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру неустойки задоволенню не підлягає з огляду на наступне

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора.

Як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивач уклавши договір розраховував на отримання товару та забезпечення працівників поліції робочим одягом.

Відповідач уклавши договір погодився про те, що поставка має бути ним здійснена протягом 30 (перша партія) та протягом 45 (друга партія) календарних днів з моменту підписання договору. Відповідач усвідомлюючи неможливість вчасної поставки товару мав можливість звернутись до позивача з пропозицією встановлення інших строків поставки.

Крім цього, відповідач не зазначив жодної причини яка стала підставою для несвоєчасної поставки товару позивачу та не подав суду відповідних доказів.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Національної поліції України є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» (03038, м. Київ, вул. М.Гринченка, 2/1, ) на користь Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10, ) 50.326 (п'ятдесят тисяч триста двадцять шість) грн. 80 коп. пені, 72.529 (сімдесят дві тисячі п'ятсот двадцять дев'ять) грн. 80 коп. штрафу, 1.842 (одна тисяча вісімсот сорок дві) грн. 84 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В.Сівакова