ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.09.2018

Справа № 910/9379/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г. розглянув у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" (01010, м. Київ, вул. М.Омеляновича-Павленка 4/6)

до Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01030, м. Київ, вул. Володимирська, 42)

про стягнення 40 787,01 грн.

Представники: без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення 40 787,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всупереч умовам укладеного між сторонами Інвестиційного договору на фінансування та завершення виконання робіт з будівництва житлового будинку №2 між ПТУ №28, дитячим будинком "Малятко" та провулком Рожевим у Подільському районі м. Києва №176/1-11 від 01.04.2011 відповідач не в повному обсязі виконав свої зобов'язання щодо фінансування виконання робіт з будівництва, а саме в частині сплати грошових коштів у розмірі 40 787,01 грн., що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення вказаної суми.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/9379/18 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст.ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

03.08.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшов відзив Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), у якому останній зазначає, що протягом 2013 року відповідач не отримував з бюджету міста Києва цільове фінансування у розмірі 40,8 тис. грн. на об’єкт «Ж/Б між ПТУ « 28, дитячим будинком «Малятко» та пров. Рожевим, буд. 2». При цьому відповідач зауважив, що будь-яких звернень від позивача щодо проведення розрахунків по об’єкту до Департаменту не надходило. Також відповідачем було подано письмову заяву про застосування строку позовної давності. Так, в обґрунтування поданої заяви відповідач зазначає, що повну оплату за договором необхідно було здійснити протягом 2013 року, строк позовної давності починає відлік від 01 січня 2014 року, а відтак, звернення позивача з позовом до суду у липні 2018 року свідчить про пропуск останнім строку позовної давності передбаченої ст. 257 ЦК України.

14.08.2018 до господарського суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що відсутність фінансування не може бути підставою для невиконання взятих на себе зобов’язань за договором, а тому просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

01 квітня 2011 року між Акціонерним товариством "Холдингова компанія "Київміськбуд" (надалі - Замовник, позивач) та Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) (надалі – Департамент, відповідач) було укладено Інвестиційний договір на фінансування та завершення виконання робіт з будівництва житлового будинку № 2 між.ІТТУ № 28, дитячим будинком «Малятко» та провулком Рожевим у Подільському районі м. Києва № 176/1-11 (надалі - договір), за умовами якого Замовник зобов’язується забезпечити відповідно до проектно-кошторисної документації фінансування та завершення виконання робіт згідно з результатами проведеного тендеру від 16.02.2011 з будівництва вищезазначеного житлового будинку та введення його в експлуатацію у встановлений договором строк.

06 вересня 2013 року сторони уклали Додаткову угоду №2, якою внесли зміни до інвестиційного договору № 176/1-11 від 01.04.2011 в частині проведення остаточних розрахунків за збудоване житло.

За умовами п. 1.3 договору (в редакції додаткової угоди №2) сторони домовились, що Департамент здійснює фінансування будівництва житлових приміщень, зокрема, 24 квартир площею 2 091, 08 кв.м., перелік яких зазначається у відповідному протоколі, що підписується сторонами та є невід’ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.1 договору (в редакції додаткової угоди № 2) житлові приміщення: 24 квартири з оздобленням, площею 2 110,1 кв.м за програмою 70х30 фінансуються Департаментом в сумі 12 561 900,07 грн., крім того ПДВ – 2 512 380,02 грн., разом 15 074 280,09 грн. (із них 237306,0 грн. – вартість долі службової квартири №119, яка буде перерахована за рахунок коштів населення у житловому будинку №6 у 2-му мікрорайоні житлового масиву Позняки).

Розрахунки за виконані роботи здійснюються у порядку передбаченому бюджетним законодавством України.

Департамент здійснює фінансування будівництва об’єкта за рахунок коштів спеціального фонду міського бюджету в обсягах, які визначені в програмах економічного та соціального розвитку м. Києва на 2011, 2012 та 2013 роки та коштів населення у сумі 12 561 900,07 грн. (п. 2.3 договору в редакції додаткової угоди № 2).

Пунктом 4.1 договору визначено, що Департамент зобов’язаний забезпечити своєчасне фінансування виконання робіт з будівництва об’єкта за рахунок коштів міського бюджету та коштів населення по Програмі 70х30. Обсяг і терміни фінансування можуть уточнюватись згідно з доведеним фінансуванням.

У підпункті 4.1.2 договору (в редакції додаткової угоди № 2) сторони передбачили, що Департамент зобов’язаний перерахувати Замовнику на фінансування будівництва об’єкта кошти у сумі 12 561 900,07 грн., крім того ПДВ – 2 512 380,02 грн., разом 15 074 280,09 грн. (із них 237306,0 грн. – вартість долі службової квартири №119, яка буде перерахована за рахунок коштів населення у житловому будинку №6 у 2-му мікрорайоні житлового масиву Позняки), у тому числі:

- за рахунок коштів цільового фонду (КФК 240900) – 3 768 583,33 грн., крім того ПДВ 753 716,67 грн., разом 4 522 300,00 гривень, із них у 2013 році – 40 779,00 грн. (після внесення відповідних змін до Програми економічного та соціального розвитку м. Києва на 2013 рік);

- за рахунок коштів населення за програмою 70х30 – 8 793 316,74 грн., крім того ПДВ 1 758 663,35 грн., разом 10 551 980,09 грн. (із них 237306,00 грн. - вартість долі службової квартири №119, яка буде перерахована за рахунок коштів населення у житловому будинку №6 у 2-му мікрорайоні житлового масиву Позняки), із них у 2013 році – 1 397 937,09 грн.

Відповідно до п. 8.1 договору цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до виконання сторонами власних зобов’язань за ним.

З матеріалів справи вбачається, що позивач взяті на себе зобов’язання за договором виконав у повному обсязі, що підтверджується Сертифікатом відповідності закінченого будівництвом об’єкта: будівництво житлових будинків з об’єктами соціальної сфери та підземним паркінгом між ПТУ № 28, дитячим будинком «Малятко» та пров. Рожевим у Подільському районі м. Києва (житловий будинок № 2) серія КВ № 1 від 11.10.2012.

16 травня 2018 року ПрАТ "ХК "Київміськбуд" звернулось до відповідача з листом-вимогою № 01816/0/2-18, в якому просило погасити існуючу заборгованість за договором № 176/1-11 від 01.04.2011 у розмірі 41 000,00 грн.

Листом № 056/95-3047 від 07.06.2018 року відповідач повідомив, що оскільки позивач після укладення додаткової угоди № 2 до договору не звертався до Департаменту з відповідною вимогою, то з урахуванням ст. 257 ЦК України остання не підлягає задоволенню.

26 червня 2018 року з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією № 02845/0/2-18 від 26.06.2018, в якій вимагав протягом двадцяти днів з отримання даної претензії погасити існуючу заборгованість.

Оскільки станом на момент звернення позивача з позовом до суду відповідь на вищевказану претензію від відповідача не надходила, заборгованість не сплачена, позивач просить суд стягнути з останнього існуючий борг за договором у розмірі 40 787,01 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначалося, відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України, відповідач повинен виконувати зобов'язання належним чином відповідно до умов договору, які є обов'язковим для виконання сторонами та вимог ЦК України.

Судом встановлено, що за умовами договору відповідач зобов’язався перерахувати позивачу на фінансування будівництва об’єкта кошти у загальному розмірі 15 074 280,09 грн., у тому числі: за рахунок коштів цільового фонду (КФК 240900) – 3 768 583,33 грн., крім того ПДВ 753 716,67 грн., разом 4 522 300,00 гривень, із них у 2013 році – 40 779,00 грн. (після внесення відповідних змін до Програми економічного та соціального розвитку м. Києва на 2013 рік); за рахунок коштів населення за програмою 70х30 – 8 793 316,74 грн., крім того ПДВ 1 758 663,35 грн., разом 10 551 980,09 грн. (із них 237306,00 грн. - вартість долі службової квартири №119, яка буде перерахована за рахунок коштів населення у житловому будинку №6 у 2-му мікрорайоні житлового масиву Позняки), із них у 2013 році – 1 397 937,09 грн.

З наявної у матеріалах справи відомості щодо розрахунків (рах. 3611 розрахунки з вітчизняним покупцем нерухомості) за січень 2013 - червень 2018 вбачається, що відповідачем на виконання зобов’язань за договором було перераховано грошові кошти лише у розмірі 15 033 493,08 грн., інша частина у розмірі 40 787,01 грн. залишена без оплати.

Якщо у зобов‘язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов‘язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Всупереч згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору, відповідач не виконав своїх зобов’язань щодо здійснення повного фінансування виконаних робіт з будівництва об’єкта, у зв’язку з чим за ним на час розгляду справи рахується заборгованість у розмірі 40 787,01 грн. Доказів сплати зазначеної суми відповідач суду не надав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача 40 787,01 грн. заборгованості за інвестиційним договором № 176/1-11 від 01.04.2011 є доведеною та обґрунтованою.

Згідно ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Положеннями ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Отже, враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України та положення п. 4.1.2 договору в редакції додаткової угоди № 2, згідно якого повна оплата за договором повинна була бути здійснена відповідачем протягом 2013 року, прострочення виконання останнім зобов’язання щодо здійснення розрахунку виникло з 1 січня 2014 року.

Стаття 256 Цивільного кодексу України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за інвестиційним договором № 176/1-11 від 01.04.2011 сплинув до моменту звернення позивача з даним позовом до суду.

З огляду на зазначене, відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності та посилаючись на ч. 4 ст. 267 ЦК України просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності у даному спорі щодо заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 40 787,01 грн. та з вказаних підстав відмовити в задоволенні позову.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом 14.07.2018, про що свідчить відбиток поштового штемпелю на конверті, тобто, поза межами строку позовної давності. Доказів щодо переривання строку позовної давності чи поважності причин його пропуску позивач суду не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 40 787,01 грн. з огляду на сплив трирічного строку позовної давності, в межах якого позивач мав право звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу, та про застосування наслідків якого заявлено відповідачем у справі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові, судові витрати, пов’язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.09.2018

Суддя           Пукшин Л.Г.