УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Київ

13.09.2018Справа № 904/3277/18
Суддя Бондаренко Г.П., розглянувши

позовну заяву Ізмаїльського об'єднання управління Пенсійного фонду України Одеської області

до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

про стягнення 23173,32 грн

ВСТАНОВИВ:

Ізмаїльське об'єднання управління Пенсійного фонду України Одеської (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості по переплаті пенсії у розмірі 23 173,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пенсіонерка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкала за адресою: АДРЕСА_1 одержувала пенсію за віком в розмірі 1787 грн. 28 коп. Пенсію отримувала через ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_1 виїхала за кордон до сина, де померла 25.10.2016 про що є актовий запис №2 від 28.03.2018, і що підтверджується листом виконавчого комітету Трудівської сільської ради Кілійського району Одеської області №163 від 27.04.2018. У зв'язку з цим, виникла переплата пенсії за період з листопада 2016 року по березень 2018 року в розмірі 27216,57 грн. На рахунок позивача ПАТ КБ "Приватбанк" частково були повернуті кошти у сумі 4 043 грн. 25 коп. Сума переплати за період 01.11.2016 по 31.01.2018 в розмірі 23173 грн. 32 коп. залишилась неповернутою.

Листом від 31.05.2018 ПАТ КБ "Приватбанк" повідомлено про наявність переплати та необхідність повернення коштів на рахунок управління за померлу пенсіонерку ОСОБА_1

Позивач зазначає, що згідно вищезазначених вимог Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів через їх вкладні рахунки в банківських установах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596, та умов Договору № 6 від 03.04.2017, банк повинен був повідомити управління про те, що кошти з карткового рахунку не було знято протягом більше як одного року, що на думку позивача є зловживанням з боку відповідача та стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Господарський суд Дніпропетровської області направив матеріали позовної заяви за позовом Ізмаїльського об'єднання управління Пенсійного фонду України Одеської області до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про стягнення заборгованості по переплаті пенсії у розмірі 23173,32 грн., з доданими до неї документами за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва, про що постановив відповідну ухвалу 24.07.2018.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали зазначеної позовної заяви передані для розгляду судді Бондаренко Г. П.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2018 відмовлено у задоволенні заяви Ізмаїльського об'єднання управління Пенсійного фонду України Одеської області про відстрочення сплати судового збору, залишено позовну заяву Ізмаїльського об'єднання управління Пенсійного фонду України Одеської області без руху, встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня вручення цієї ухвали шляхом: поданням до суду заяви із доданням до неї доказів відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів на адресу місцезнаходження відповідача, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; поданням до суду заяви із зазначенням в ній правильного найменування відповідача; подання до суду письмової заяви на виконання ухвали із доданням до неї доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі; подання заяви із зазначенням попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку з розглядом справи; поданням до суду заяви із зазначенням щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

03.09.2018 від позивача надійшли документи щодо усунення недоліків, якими частково виконано вимоги ухвали суду. Разом з тим позивачем зазначено про те, що відповідно до копії ліміту на 2018 рік кошти останньому виділені у недостатній кількості, що унеможливлює сплату судового збору за подання цього позову.

Дослідивши матеріали позовної заяви, заяви про усунення недоліки разом з доданими документами, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону

Основною підставою винесення ухвали Господарського суду міста Києва від 15.08.2018 у справі № 904/3277/18 про залишення позовної заяви без руху було те, що позивачем не надано належних доказів сплати судового збору у встановленому розмірі. За таких обставин, судом було відмовлено в клопотанні позивача про відстрочення сплати судового збору.

Суд зазначає, що позивачем у встановлений судом строк не надано доказів сплати судового збору у розмірі 1 762, 00 грн, проте відповідно до поданої до суду заяви про усунення недоліків позивачем було зазначено про те, що Управлінням надано суду копію ліміту на 2018 рік, згідно якої кошти останньому виділені у недостатній кількості, що унеможливлює сплату судового збору за подання цього позову.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 8 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

При цьому, за змістом наведеної норми, відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру та звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов'язком суду.

Підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторін за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Пунктом 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у ст. 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі. При цьому оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Отже, особа, яка заявляє клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Проте, позивачем не надано належних доказів та обґрунтувань на підставі чого позивач вважає, що суд має відстрочити сплату судового збору за поданням даної позовної заяви. Сама по собі копія ліміту на 2018 рік не є належним доказом того, що у позивача відсутні кошти на оплату судового збору на даний час.

Таким чином, заявник не надав належного та допустимого доказу в підтвердження відсутності кошті на оплату судового збору, який суд має враховувати при вирішенні питання про відстрочення сплати судового збору.

Статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Проте, самі лише обставини, що відносно позивача запроваджено процедуру ліквідації, не може вважатися підставою для відстрочення сплати судового збору.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є, визначений в ГПК України, обов'язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву заявнику.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, no. 28249/95, від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами, у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктами 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, у встановлений судом строк позивач не усунув зазначені недоліки, що є підставою для повернення позовної заяви в порядку ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, позовна заява Ізмаїльського об'єднання управління Пенсійного фонду України Одеської області до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає поверненню.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Згідно із ч. 8 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні матеріали повернути Ізмаїльському об'єднанню управління Пенсійного фонду України Одеської області.

2. Звернути увагу позивача, що згідно ч. 8 ст. 174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Ухвала набирає законної сили 13.09.2018 та підлягає оскарженню.

Суддя Г.П. Бондаренко