ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 вересня 2018 р. Справа № 903/415/18

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", м.Київ

до відповідача: приватної фірми "Ясон", м.Луцьк

про звернення стягнення на предмет іпотеки в сумі 1 360 189 грн. 71 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Касьянова К.М.

За участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача:н/з

встановив: на адресу суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до приватної фірми "Ясон" про звернення стягнення на предмет іпотеки в сумі 1 360 189 грн. 71 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням позичальником ОСОБА_1 взятих на себе згідно кредитного договору №CM-SME А00/061/2008 від 30.05.2008 року зобов'язань по поверненню кредитних коштів, в забезпечення якого з відповідачем укладено договір іпотеки №РМ-SME А00/061/2008/2 від 02.06.2008 року.

Ухвалою суду від 15.06.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене 17.07.2018 року, запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 ГПК України не пізніше п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду; належно засвідчені копії Статуту, свідоцтва про державну реєстрацію, довідки органу статистики про включення до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій.

Надіслана на адресу відповідача ухвала суду від 15.06.2018 року повернута 02.07.2018 року органами поштового зв'язку із відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання". Повторно надіслана 05.07.2018 року, отримана відповідачем 14.07.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 430 (а.с. 106).

17.07.2018 року надійшов відзив відповідача, згідно якого товариство просить застосувати строки позовної давності та відмовити у позові. Крім того, просить витребувати з архіву Луцького міськрайонного суду Волинської області справу №2-1708/11; стягнути з позивача на користь відповідача 3 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу по даній справі.

Клопотання про витребування справи №2-1708/11 обґрунтоване тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.11.2011 року встановлено, що позивач вимагав від боржника повного повернення кредиту, сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, пені, про що свідчить досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором №04-04/1614 від 03.09.2009 року. У рішенні не зазначено дати направлення такої вимоги та коли її отримано боржником.

З метою повного та всебічного розгляду справи, враховуючи, що ПФ "Ясон" не було учасником справи №2-1708/11, на підставі ст.ст. 120, 165, 234 ГПК України, суд протокольною ухвалою від 17.07.2018 року клопотання відповідача про витребування у Луцького міськрайонного суду Волинської області справи №2-1708/11 задовольнив, розгляд справи у підготовчому засіданні відклав на 01.08.2018 року о 10 год. 30 хв.

ТОВ "ОТП Факторинг Україна" у заяві від 27.07.2018 року розгляд справи просить проводити без участі його представника. Повідомив, що жодних погашень відповідачем з моменту повернення виконавчого документа стягувачу не здійснювалося, що підтверджується довідкою Другого відділу ДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області від 26.07.2018 року №03-4-35/30921.

Відповідач правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника не направив, хоч був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №430.

На підставі ст.ст. 182, 185 195, 234 ГПК України, господарський суд протокольною ухвалою від 01.08.2018 року закрив підготовче засідання, розгляд справи по суті призначив на 12.09.2018 року о 10 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 01.08.2018 року повідомлено сторони про призначення судового засідання по розгляду справи по суті 12.09.2018 року о 10 год. 00 хв. Витребувано у Луцького міськрайонного суду Волинської області матеріали справи №2-1708/11.

У судове засідання 12.09.2018 року сторони не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується інформацією, з веб-сайту публічного акціонерного товариства "Укрпошта", рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №410 від 13.08.2018 року, №536 від 14.08.2018 року.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

встановив:

30.05.2008 року між закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір №CM-SME A00/061/2008, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 157 525 доларів США , зі строком погашення до 25.05.2023 року (а.с. 10).

Частиною другою ст. 345 Господарського кодексу України передбачено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі.

Як встановлено ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення Цивільного кодексу України щодо позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Частина перша ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень ст. 525 Цивільного кодексу України, яким кореспондують приписи ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами частини першої ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У зв'язку з невиконанням позичальником умов договору щодо повернення коштів позивач скористався своїм правом на дострокове погашення кредиту.

09.11.2011 року рішенням Луцького міськрайонного суду у справі №2-1708/11 задоволено позов ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1 358 369 грн. 71 коп. Рішення набрало законної сили 05.12.2011 року.

Факт укладення кредитного договору №CM-SME A00/061/2008 від 30.05.2008 року та наявність заборгованості за ОСОБА_1 встановлено рішенням Луцького міськрайонного суду від 09.11.2011 року по справі №2-1708/2011, що набрало законної сили.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Станом на день звернення до суду рішення не виконано, що підтверджується постановою відділу ДВС Луцького районного управління юстиції про повернення виконавчого документа стягувачеві від 15.01.2016 року, листом другого відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області від 26.07.2018 року №03-4-35/30921 (а.с. 40, 109).

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань, 02.06.2008 року між закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" (іпотекодержатель) та приватною фірмою "Ясон" (іпотекодавець) укладений іпотечний договір №CM-SME A00/061/2008/2 (майнова порука), посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі під №2420, згідно з яким іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя за кредитним договором (а.с. 14-16).

У відповідності до п.1.1 договору, для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником його боргових зобов'язань, визначених у статті 2 договору, іпотекодавець цим надає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, визначене у статті 3 цього договору.

Відповідно до умов іпотечного договору сторонами було визначено заставну вартість предмету іпотеки в сумі 392 311 грн. 00 коп., що за курсом НБУ на дату укладення договору становить 80 855,52 доларів США.

Згідно умов даного договору предметом іпотеки є приміщення матеріального складу /Г-1/, загальною площею 129,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вул. Ківерцівська (вул. Гвардійська), 9 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 25.06.2002 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстровим №1470, актом приймання-передачі від 25.06.2002 року. Право власності зареєстроване 13.11.2002 року, номер запису 821, що підтверджується реєстраційним написом на договорі Волинського обласного бюро технічної інвентаризації та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно КП "Волинське обласне бюро техінвентаризації" 27.05.2008 року за р. №7205010.

02.06.2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу накладено заборону відчуження зазначеного в договорі іпотеки нерухомого майна та зареєстровано в реєстрі за №2420.

Земельна ділянка площею 0,1463 га по вул. Ківерцівська, 9 належить ПП "Ясон", що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с. 19).

10.12.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (покупець) та Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" (продавець) було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (зокрема, вимога по кредитному договору №CM-SME A00/061/2008 від 30.05.2008 року), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь продавця винагороду (а.с. 20-26).

Відповідно до укладеного 10.12.2010 року між ТОВ "ОТП Факторинг України" (фактор) та ПАТ "ОТП Банк" (клієнт) договору про відступлення права вимоги, клієнт передає та відступає фактору сукупність прав, належних клієнту за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звернення стягнення на заставлене майно (а.с. 27-33).

Відповідно до п. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) в разі коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити передбачені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення повного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушень. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового регулювання на підставі договору.

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору позивач звернувся до позичальника з листом № 04-04/1614 від 03.09.2009 року про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором.

Заборгованість за кредитним договором №СМ-SМЕ А00/061/2008 від 30.05.2008 р. не погашена. У позивача виникло право звернення до суду з позовом до ПП "Ясон" про звернення стягнення боргу в сумі 1 360 189 грн. 71 коп. на предмет іпотеки.

Позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, підставні та підлягали задоволенню, оскільки, відповідно до ст. 173 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином. Відповідач наявність боргу за кредитним договором не заперечив.

Водночас, відповідач звернувся із заявою про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов'язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою уповноваженою особою.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Умовами укладеного кредитного договору №СМ-SМЕ А00/061/2008 від 30.05.2008 року передбачено дату остаточного повернення кредиту - 25 травня 2023 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 09.11.2011 року у справі №2-1708/11 стягнуто з ОСОБА_1 1 358 369 грн. 71 коп. на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна".

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною 1 цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Так, згідно з абзацом другим частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання. Натомість такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов'язанням, цей Закон не передбачає.

Якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки сам по собі не припиняє основного зобов'язання за кредитним договором і, отже, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку".

Умовами укладеного кредитного договору №CM-SME А00/061/2008 від 30.05.2008 року передбачено дату остаточного повернення кредиту - 25 травня 2023 року.

Разом з тим, сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань у цілому або у визначеній банком частині (пункт 1.9 даного кредитного договору).

При цьому сторони передбачили, що зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги (пункт 1.9.1 даного кредитного договору).

В свою чергу, позивачем направлено позичальнику досудову вимога про погашення заборгованості за кредитним договором за вих. № 04-04/1614 від 03.09.2009 року. У цій вимозі ТОВ "ОТП Факторинг Україна" вимагало протягом 30 календарних днів сплатити на користь Банку прострочену заборгованість за кредитним договором та попередило відповідача про початок звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у кредитора у зв'язку з невиконанням боржником вимоги про сплату заборгованості за кредитним договором.

При цьому згідно з частиною 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку" таке право виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання.

Отже, позивач міг пред'явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання, а саме по закінченню тридцяти днів після отримання вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.04.2018 у справі № 922/4461/14, постановах Верховного Суду України №6-169цс14 від 29 жовтня 2014 року, №6-331 цс15 від 1 липня 2015 року, №6-249цс15 від 2 грудня 2015 року, №6-990цс15 від 27 січня 2016 року, №6-3116цс16 від 5 липня 2017 року.

За клопотанням відповідача судом витребувано матеріали цивільної справи №2-1708/11. Дослідивши у судовому засіданні 12.09.2018 року матеріали цивільної справи, судом встановлено, що вимога банку № 04-04/1614 від 03.09.2009 року про погашення заборгованості за кредитним договором №CM-SME А00/061/2008 від 30.05.2008 року (а.с. 34), отримана позичальником ОСОБА_1 15.12.2009 року (копія вимоги долучена до матеріалів справи). У встановлений у листі строк 30-ть днів (по 14.01.2010 року) позичальник кошти не повернув У позичальника виникло право на звернення до суду 15.01.2010 року. Строк позовної давності сплив 15.01.2013 року. У зв'язку зі спливом строку позовної давності підстави для задоволення позову відсутні.

Відзив відповідача, зокрема, з клопотанням про застосування строку позовної, давності надіслано позивачу, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладень до цінного листа (а.с 87-89). Заперечень на клопотання позивач не подав.

Крім того, відповідач просить покласти на позивача судові витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 123 ГПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно п. 6.3 постанови Пленуму ВГС України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

11.07.2018 року між ПФ "Ясон" та адвокатом ОСОБА_3 було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до якого визначено вартість послуг по справі №903/415/18 в розмірі 3 000,00грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №16 від 16.07.2018 року адвокат ОСОБА_3 отримав від ПФ "Ясон" 3 000 грн. згідно договору про надання правової допомоги від 11.07.2018 року.

Таким чином, вартість адвокатських послуг по справі №903/41518 складає 3 000,00грн., перевірена судом, підтверджена матеріалами справи, не оспорена позивачем, а тому підлягає до стягнення з позивача на підставі ст. 123 ГПК України.

У зв'язку з відмовою у позові судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (вул. Фізкультури, 28-Д, м. Київ, ) на користь Приватної фірми "Ясон" (вул. Грабовського, 7а, м. Луцьк, ) 3 000 грн. 00 коп. (три тисячі грн. 00 коп.) витрат на правову допомогу.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено

20.09.2018

Суддя А. М. Кравчук