РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2018 м. Київ Справа № 910/8612/18

За позовом: БУДИНКОУПРАВЛІННЯ №12 КИЇВСЬКОГО КВАРТИРНО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ;

до: товариства з обмеженою відповідальністю "АДМІРАЛ ТРЕЙДІНГ КОМПАНІ";

про: стягнення 11.469,36 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У:

БУДИНКОУПРАВЛІННЯ №12 КИЇВСЬКОГО КВАРТИРНО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "АДМІРАЛ ТРЕЙДІНГ КОМПАНІ" (далі - відповідач) про стягнення 11.469,36 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов'язання за укладеними між сторонами спору договором про надання комунальних послуг та відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території від 01.01.2006 № б/н, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 11.469,36 грн., з яких: 10.466,27 грн. - основна заборгованість, 183,73 грн. - 3 % річних та 819,36 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.07.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/8612/18 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням повного виконання укладеного між сторонами спору договору.

Дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як виконавцем та відповідачем, як споживачем, укладено договір на надання комунальних послуг та відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території від 01.01.2006 (далі - Договір) відповідно до предмету якого позивач бере на себе зобов'язання надавати комунальні послуги за адресою: м. Київ, вул.. Тополева 4-8, кВ. № 61, 62, 63, 64, площа 307,52 кв.м. відповідачу в обсязі та умовах, передбачених даним договором, а відповідач своєчасно оплачувати надані послуги (п. 1 Договору).

Пунктом 3.1 Договору визначено, що розмір місячної плати за надані послуги за встановленими тарифами та нормами на момент укладення цього договору становить 371,45 грн. без ПДВ.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Оскільки виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, позивачем стверджує, що відповідачем в період з 02.03.2016 по 15.05.2018 не здійснено розрахунок за надані послуги за Договором не в повному обсязі, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 11.469,36 грн., з яких: 10.466,27 грн. - основна заборгованість, 183,73 грн. - 3 % річних та 819,36 грн. - інфляційні втрати.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Так позивачем, в обґрунтування заявленої вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості за Договором подано до суду розрахунок заборгованості, а саме в період з 03.2016 по 06.2018 в сумі 47.552,74 грн.

Проте, за названим розрахунком позивачем фактично нараховано заборгованість в період з 03.2016 по 03.2017, з перерахунком за 10.2016 в загальній сумі 8.835,06 грн.

В свою чергу, основна заборгованість, заявлена позивачем до стягнення становить 10.466,27 грн.

Також позивачем поданий до суду розрахунок основної заборгованості, а саме:

- з 02.03.2016 по 02.11.2016 на суму 7.131,55 грн.;

- з 02.12.2016 по 02.04.2017 на суму 3.026,60 грн.;

- з 02.05.2017 по 15.05.2018 на суму 308,12 грн.

Проте, приймаючи до уваги нараховані суми заборгованості, заявлені позивачем до стягнення вказаний розрахунок не може становити вказані суми за вказані періоди.

Водночас відповідачем подані до суду платіжні доручення про сплату грошових коштів за укладеним між сторонами спору Договором, які жодним чином не відображені позивачем в поданих до суду розрахунках заборгованості, які, в свою чергу, фактично є різними як по періодам так і по сумам.

Враховуючи те, що позивачем не подано до суду обґрунтованого розрахунку суми основної заборгованості за укладеним між сторонами спору Договором, періоду її нарахування та часткового здійснення оплати відповідачем такої суми, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості за Договором задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 183,73 грн. та інфляційних втрат в сумі 819,36 грн. задоволенню не підлягають, оскільки також не мають обґрунтованого розрахунку та є похідними вимогами від вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості за Договором в задоволенні якої судом відмовлено.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи те, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, суд керуючись частиною 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладає витрати по сплаті судового збору на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац