ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2018р. справа №908/639/18

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача не зявився;
від відповідача:не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Скорпіон», с. Новоукраїнка Запорізької області
на рішення господарського суду Запорізької області
ухваленого 04.07.2018р. (повний текст підписано 13.07.2018р.) у м. Запоріжжі
у справі №908/639/18 (суддя Боєва О.С.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інагротех», м. Пологи Запорізької області
до Селянського (фермерського) господарства «Скорпіон», с. Новоукраїнка Запорізької області
про стягнення 425902,85грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Інагротех», м. Пологи Запорізької області (далі Позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Селянського (фермерського) господарства «Скорпіон», с. Новоукраїнка Запорізької області (далі Відповідач) з вимогами про стягнення 425902,85грн., у тому числі:

- 250672,00грн. заборгованості з оплати вартості отриманого товару за договором поставки товару №03/05-02 від 03.05.2017р.;

- 211234,66грн. відсотків за користування товарним кредитом;

- 44426,47грн. пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань;

- 4632,51грн. - 3% річних за прострочення виконання грошових зобовязань;

- 10951,86грн. інфляційної індексації на заборгованість за зобовязаннями.

2. У перебігу розгляду справи Позивач неодноразово своїми заявами (уточнена позовна заява №21/05/1 від 21.05.2018р. (а.с.а.с.49-51), заява про зменшення позовних вимог №21/05/2 від 21.05.2018р. (а.с.48), №06/06/1 від 06.06.2018р. (а.с.81) змінював позовні вимоги, остаточно вимагаючи стягнення з Відповідача 425902,85грн., у тому числі:

- 224577,66грн. відсотків за користування товарним кредитом;

- 180201,60грн. штрафу за несвоєчасне виконання грошового зобовязання;

- 5180,85грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання;

- 15942,74грн. інфляційної індексації на заборгованість за зобовязаннями.

3. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.04.2018р. відкрито провадження у справі №905/301/18 та визначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.

4. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.07.2018р. (повний текст підписано 13.07.2018р.) у справі №908/639/18 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інагротех» задоволені частково стягнуто з Відповідача 224577,66грн. відсотків за користування товарним кредитом, 180201,60грн. штрафу, 5180,85грн. 3% річних та 13828,64грн. інфляційної індексації. Також додатковим рішенням від 13.07.2018р. було вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви (стягнуто з Відповідача 6356,83грн.).

5. Означене рішення суду обґрунтоване доведеністю матеріалами справи факту неналежного виконання Відповідачем своїх обовязків зі своєчасної оплати отриманого від Позивача товару за договором поставки товару №03/05-02 від 03.05.2017р. Своєю чергою, частковість задоволення позовних вимог була зумовлена невірним розрахунком Позивачем належної до стягнення суми інфляційної індексації.

ІІ. Короткий зміст вимог та узагальнених доводів апеляційної скарги:

6. Селянське (фермерське) господарство «Скорпіон», не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Запорізької області від 04.07.2018р. (додаткове рішення від 13.07.2018р.) у справі №908/639/18 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

7. Підставами для задоволення апеляційних вимог Скаржник зазначає:

- суд неправильно застосував норми ст.625 Цивільного кодексу України, стягнувши з Відповідача як 3% річних, так і відсотки за товарним кредитом за одне й те саме порушення за прострочення виконання грошового зобовязання, а також штраф, що не відповідає ст.61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

- Позивач штучно (шляхом телефонних переговорів в порядку п.7.1 договору та дозволивши Відповідачу відстрочку та розстрочку по оплаті) створив період майже в шість місяців для отримання процентів за користування товарним кредитом та інших санкцій.

ІІІ. Узагальнені доводи та заперечення Позивача:

8. Товариством з обмеженою відповідальністю «Інагротех» в межах визначеного апеляційним судом строку наданий відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого останнє проти її задоволення заперечує, наголошуючи на законності і обґрунтованості оскаржуваного рішення, зазначаючи, що:

- Відповідач допустив прострочення оплати за отриманий товар понад 199 днів, що є значним проміжком часу, при цьому, Позивач самостійно відмовився від стягнення з останнього пені, передбаченої умовами договору;

- проценти за користування товарним кредитом та 3% річних за правовою природою не є штрафними санкціями, що також вбачається з діючих розяснень Верховного суду України та Вищого господарського суду України, відповідно яких 3% річних має компенсаційних характер та не визнаються неустойкою у розумінні ст.549 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України;

- посилання на зміну умов договору шляхом проведення телефонних переговорів є необґрунтованим та суперечить змісту п.9.2 укладеного договору поставки товару №03/05-02 від 03.05.2017р.

IV. Щодо процедури апеляційного провадження:

9. Відповідно до ч.1 ст.253 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції у господарських справах є апеляційний господарський суд, у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий господарський суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

10. Указом Президента України №454/217 від 29.12.2017р. «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» (набрання чинності 16.01.2018р. з публікацією в Офіційному віснику України №5 за 2018р.) постановлено ліквідувати, утому числі Донецький апеляційний господарський суд та утворити Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові.

11. Згідно з п.3 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.6 ст.148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць),та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Наразі, відповідної публікації про початок роботи Східного апеляційного господарського суду на момент прийняття цієї постанови здійснено не було.

12. У відповідності до вимог ст.32 та ч.1 ст.260 Господарського процесуального кодексу України за протоколом автоматизованого розподілу від 07.08.2018р. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_2 і ОСОБА_5

13. Ухвалою від 08.08.2018р. вказана судова колегія відкрила апеляційне провадження у справі №908/639/18.

14. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 03.09.2018р., враховуючи приписи ч.10 ст.32 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з перебування судді Черноти Л.Ф. у відпустці, її у складі колегії було замінено на суддю Стойку О.В.

15. Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 04.09.2018р. після проведення підготовчих дій призначила розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні на 19.09.2018р. о 14.15 з повідомленням учасників справи про дату, час і місце розгляду (а.с.а.с.137, 138).

16. Враховуючи викладене в п.п.9-15 цієї постанови, та відсутність визначених ст.ст.38, 39 Господарського процесуального кодексу України підстав для відводу/самовідводу члені судової колегії, сформована судова колегія Донецького апеляційного господарського суду у складі ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відповідає вимогам «суду, створеним відповідно до закону» у розумінні п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.

17. Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась у протоколі судового засідання у відповідності до вимог ст.ст.222, 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п.17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 цього Кодексу.

18. У судовому засіданні 19.09.2018р. уповноважені представники учасників справи, попри вжиття заходів з належного повідомлення про час і місце судового розгляду, без пояснення причин не зявились, що, за висновком судової колегії, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, зважаючи на достатність матеріалів і не визнання їх явки обовязковою.

19. Відтак, згідно із вимогами ст.269 Господарського процесуального кодексу України справа переглядається за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

V. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

20. Як встановлено місцевим судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 03.05.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інагротех» (Постачальник) та Селянським (фермерським) господарством «Скорпіон» (Покупець) був укладений договір поставки товару №03/05-02 (договір а.с.а.с.85-87), відповідно до п.1.1 якого у строки, зумовлені договором, Постачальник зобовязується поставити та передати у власність Покупця насіннєвий матеріал («товар» або «насіння») та/або хімічні засоби захисту рослин, добрива чи агрохімікати («товар» або «препарати»), а Покупець зобовязується прийняти товар, сплатити проценти за користування товарним кредитом та ціну товару відповідно до умов договору (додаткових угод та Специфікацій до нього).

21. Згідно з п.1.2 договору, найменування (асортимент) товару, його кількість та ціна вказуються в специфікаціях до договору або накладних, які є невідємною частиною даного договору. Усі підписані представниками сторін у період дії цього договору Специфікації та накладні з поставки (відпуску) Покупцю насіння є невідємними частинами цього договору, навіть якщо в них немає посилання на реквізити цього договору (п.2.2 договору).

22. Так, на виконання умов договору сторони підписали Специфікацію №1 від 03.05.2017р. (а.с.24), в якій визначили найменування товару, ціну за одиницю, його кількість, вартість з ПДВ та дату поставки, а саме: насіння соняшнику «Армада КЛ» у кількості 181п.о., загальною вартістю 452500,00грн. та бор органічний в кількості 125,15л., вартістю 48060,00грн. Загальна вартість з ПДВ - 600672,00грн.

Із змісту п.1.1 Специфікації №1 вбачається, що розрахунки за замовлену та отриману партію товару здійснюються без попередньої оплати та з відстрочкою остаточного розрахунку на умовах товарного кредиту. Остаточну оплату поставленого товару, що складає 600672,00грн., Покупець зобовязаний здійснити не пізніше 15.10.2017р. та має право достроково оплатити отриманий товар. Датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів, сплачених Покупцем, на поточний рахунок Постачальника (п.1.2 Специфікації).

23. Відповідно до п.п.3.1, 3.3 та 3.4 договору, ціна та вартість товару узгоджується сторонами по кожній партії товару окремо в гривнях та валютному еквіваленті. У випадку, передбачених Специфікацією, Покупець здійснює обовязкову часткову попередню оплату у розмірі визначеному в специфікації. На решту суми Постачальник надає Покупцеві відстрочку по оплаті на умовах товарного кредиту, зі сплатою відсотків за користування товарних кредитом. Покупець сплачує заборгованість черговими платежами, згідно строків, які відображені у Специфікації.

24. У п.4.1 договору сторони встановили, що поставлений Покупцю товар на умовах його оплати з відстроченням або розстроченням платежу (тобто з оплатою його після поставки), сторони вважають товаром, що поставлений Покупцю на умовах товарного кредиту. Розмір товарного кредиту становить вартість отриманого та неоплаченого Покупцем товару, зазначеного в Специфікації.

Товарний кредит з відстрочкою платежу по даному договору надається на умовах сплати 0,1 відсотка за кожен день за користування товарним кредитом, якщо інший розмір процентів не встановлений умовами оплати товару по специфікації до договору (п.4.2 договору).

Згідно з п.4.3 договору сторони узгодили, що у разі порушення строків оплати отриманого товару, з дати виникнення заборгованості відсотки по товарному кредиту передбачені п.4.2 даного договору нараховуються та сплачуються в подвійному розмірі.

25. Відповідно до п.4.4 договору нарахування процентів по договору здійснюється на суму товарного кредиту, тобто на суму вартості товару, що передавався на умовах товарного кредиту (неоплачений товар), за період з моменту фактичного відвантаження товару до моменту сплати Покупцем суми вартості товару отриманого на умовах товарного кредиту. Період нарахування процентів починається з дня фактичного надання товарного кредиту в перший період, а в наступному з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця.

Сплата нарахованих процентів здійснюється Покупцем у строк, визначений у Специфікації, як дата сплати останнього чергового платежу. Проценти, нараховані за період заборгованості оплати отриманого товару, сплачуються не пізніше 10 дня наступного місця. Оплата товару та нарахованих процентів проводиться в гривнях. Товар вважається оплаченим Покупцем в момент надходження грошей на розрахунковий рахунок Продавця (п.п.4.6, 4.8 договору).

26. Згідно з п.5.6 договору, приймання товару за кількістю та якістю проводиться Покупцем у момент одержання його від Постачальника. Після підписання Покупцем накладної, приймання товару вважається таким, що відбулося. Датою поставки (передачі) товару є дата, яка вказана в накладній. Право власності на товар переходить до Покупця в момент передачі йому товару.

27. У п.6.2 договору сторони погодили, що у разі порушення термінів оплати поставленого товару та процентів за користування товарним кредитом, визначених умовами данного договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної діючої, на момент існування заборгованості, ставки НБУ.

28. Своєю чергою, в п.6.4 договору було встановлено, що при простроченні оплати за поставлений товар та процентів за користування товарним кредитом, по термінах визначених умовами даного договору, більш ніж на 10 днів, Покупець сплачує Постачальнику неустойку у вигляді штрафу у розмірі 30 відсотків від суми заборгованості за указаним терміном.

29. Відповідно до п.9.1 договору, останній набирає сили з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2017р., а в частині розрахунків, нарахування процентів та відповідальності до повного виконання Покупцем своїх зобовязань за цим договором.

30. Відтак, місцевим судом також встановлено, що на виконання умов укладеного договору та Специфікації №1 Позивач за видатковою накладною №РН-0000137 від 03.05.2017р. (а.с.26) поставив Відповідачу (Селянське (фермерське) господарство «Скорпіон») обумовлену партію товару загальною вартістю з ПДВ 600672,00грн. Прийняття Відповідача товару без жодних зауважень підтверджується підписом у видатковій накладній його уповноваженого представника та скріпленям печаткою підприємства.

На підставі означеної видатковою накладною Позивачем було виставлено рахунок-фактуру №СФ-0000125 від 03.05.2017р. (а.с.25) на оплату вказаного товару в сумі 600672,00грн.

31. З виписок по особовому рахунку Позивача (а.с.а.с.27-31) вбачається, що Відповідач здійснив часткові оплати на загальну суму 350000,00грн. з призначенням платежу: «за насіння соняшника», а саме: 08.11.2017р. 100000,00грн., 21.11.2017р. 50000,00грн., 27.11.2017р. 50000,00грн., 08.12.2017р. 50000,00грн. та 11.12.2017р. 100000,00грн.

Сума несплаченої заборгованості стала складати 250672,00грн.

32. 01.03.2018р. Позивач направив на адресу Відповідача вимогу №01/03 (а.с.а.с.33, 34), відповідно якої просив терміново сплатити заборгованість з виконання зобовязань по оплаті товару поставленого за договором поставки №03/05-02 від 03.05.2017р. за видатковою накладною №РН-0000137 від 03.05.2017р. в розмірі 250672,00грн., відсотки за користування товарним кредитом в сумі 195692,99грн. (згідно виставленого рахунку на оплату №21 від 01.03.2018р. (а.с.32), 30% штрафу від суми заборгованості з терміном прострочення понад 10 днів, а також пеню, 3% річних та втрати від інфляції. Означена претензія отримана уповноваженим представником Відповідача 06.03.2018р., що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.35).

33. Між тим, враховуючи, що вимога Позивача була залишена Відповідачем без задоволення, останній звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з нього залишку заборгованості за неоплачений товар, нарахувавши на суму цієї заборгованості проценти, пеню, інфляційну індексацію та штраф.

34. Вказані в п.п.20-33 цієї постанови обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не оспорюються, так само як і встановлена місцевим судом обставина нездійснення Відповідачем оплати на користь Позивача в сумі стягуваної заборгованості, що стала підставою для звернення його з позовними вимогами до суду.

35. Своєю чергою, під час розгляду справи в суді першої інстанції, згідно з платіжними дорученнями №27 від 24.04.2018р. на суму 150000,00грн. (а.с.58) та №103 від 03.05.2018р. на суму 100672,00грн. (а.с.57) Відповідач повністю розрахувався за отриманий товар. Означене також знайшло відображення у заявах Позивача про зменшення позовних вимог №21/05/2 від 21.05.2018р. (а.с.48) та №06/06/1 від 06.06.2018р. (а.с.81), які були прийняті судом саме як заяви про зменшення роз0міру вимог, тоді як за їх змістом Позивач відмовився від стягнення з Відповідача на підставі п.1 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України основної заборгованості за договором поставки в сумі 250672,00грн. (внаслідок їх задоволення Відповідачем шляхом самостійної оплати) та пені в сумі 44426,47грн.

36. Зважаючи на вказані обставини, спірні правовідносини були розглянуті місцевим судом в контексті приписів законодавства, що регулюють відносини з поставки (купівлі-продажу).

VІ. Оцінка апеляційного суду:

37. За змістом ст.ст.4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України можливість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у Позивача захищуваного субєктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного Відповідача та належність (адекватність характеру порушення та вимогам діючого законодавства) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для Позивача, унеможливлює задоволення позову.

38. Суд апеляційної інстанції зазначає, що заяви Позивача про зменшення розміру позовних вимог №21/05/2 від 21.05.2018р. та №06/06/1 від 06.06.2018р., які були прийняті місцевим судом, за своїм змістом є відмовами від позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості за договором поставки в сумі 250672,00грн. (внаслідок їх задоволення Відповідачем шляхом самостійної оплати) та пені в сумі 44426,47грн., а не їх (позовних вимог) зменшення (зміною кількісної складової), про що заявляє сам Позивач, посилаючись на п.1 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України.

39. Своєю чергою, прийняття таких заяв згідно їх дійсної процесуальної природи за змістом ст.231 Господарського процесуального кодексу України мало б наслідком закриття провадження у справі у відповідній частині вимог. Втім, оскільки відповідна підстава оскарження не зазначена Скаржником, а допущене процесуальне порушення за своїм змістом не відноситься до визначеного ч.3 ст.277 Господарського процесуального кодексу України переліку обовязкових підстав для скасування, судова колегія у відповідності до ч.4 ст.269 цього Кодексу не вбачає належних підстав для виходу за межі доводів і вимог апеляційної скарги з цього приводу.

40. Сутність розглядуваного спору за остаточними (розглянутими місцевим судом) вимогами полягає у спонуканні Відповідача до сплати нарахованих за порушення (прострочення у виконанні) грошового зобов'язання зі своєчасної оплати поставленого Позивачем товару за видатковою накладною №РН-0000137 від 03.05.2017р. в межах договору поставки товару №03/05-02 від 03.05.2017р. на суму заборгованості 3% річних, інфляційної індексації, неустойки та процентів за користування товарним кредитом.

41. Беручи до уваги правову природу укладеного договору поставки товару №03/05-02 від 03.05.2017р., кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж, а також положень законодавства, яке регламентує наслідки невиконання грошових зобовязань.

42. Беручи до уваги встановлену ст.204 Цивільного кодексу України та не спростовану в межах цієї справи в порядку ст.215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов'язків сторін стосовно оплати товару, грошове зобовязання з приводу чого і є базою для розрахунку стягуваних нарахувань.

43. Як встановлено ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, ст.655, ч.1ст.691 Цивільного кодексу України, Покупець зобов'язаний сплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу. Означений обов'язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки. Наразі, отримання передбачених умовами договору та діючим законодавством нарахувань на ці кошти через їх несвоєчасну оплату в межах таких зобов'язань і є приналежним і захищуваним у розглядуваній справі у розумінні ст.5 Господарського процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України правом Позивача, примушення Відповідача до виконання обов'язку щодо якого - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого з боку останнього.

44. Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

45. Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

45. Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

46. Враховуючи викладене, Відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язку із здійснення своєчасного розрахунку за поставлений товар відповідно до видаткової накладної №РН-0000137 від 03.05.2017р. на загальну суму 600672,00грн. на умовах передбачених п.1.1 Специфікації №1 до договору поставки товару №03/05-02 від 03.05.2017р. (не пізніше 15.10.2017р.). Нездійснення такого розрахунку є порушенням відповідного грошового зобов'язання у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України, а сам Відповідач вважає таким, що прострочив виконання такого грошового зобов'язання у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу, адже будь-яких доказів своєчасної сплати стягуваної заборгованості чи припинення відповідних зобов'язань іншим передбаченим законом способом, Відповідачем всупереч ст.ст.13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України до справи не надано і за змістом апеляційної скарги не вбачається.

47. За змістом ст.ст.549, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст.216-218 Господарського кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов'язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати 3% річних, інфляційної індексації та штрафних санкцій, нарахування яких в розглядуваному випадку передбачено умовами договору поставки товару №03/05-02 від 03.05.2017р.

48. З приводу доводів апеляційної скарги щодо неправильного застосування місцевим судом норм ст.625 Цивільного кодексу України та стягнення з Відповідача як 3% річних, так і штрафу за одне й те саме порушення за прострочення виконання грошового зобовязання, що не відповідає ст.61 Конституції України, судова колегія зазначає наступне.

48.1. Передбачені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України З% річних за своєю правовою природою не мають характер штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Цей висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, викладеною, зокрема, в постанові від 12.04.2017р. у справі №913/869/14 та позицією Верховного суду, викладеною в постанові від 05.07.2018р. у справі №905/978/17, від 11.05.2018р. у справі №922/3087/17 та від 26.04.2018р. у справі №910/11857/17.

48.2. За змістом ст.549 Цивільного кодексу України штраф та пеня є формами неустойки (як окремого виду цивільно-правової відповідальності), які мають різний порядок нарахування та можуть забезпечувати виконання грошового зобовязання. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати. Означений підхід у повній мірі узгоджується із позицією Верховного суду, викладеною в постановах від 25.05.2018р. у справі №922/1720/17 та від 09.02.2018 у справі №911/2813/17

49. Аналізуючи правову природу нарахованих і стягнутих місцевим судом відсотків за користування товарним кредитом, передбачених п.4.2. договору за період з 04.05.2017р. в сумі 98510,21грн. та п.4.3. договору за період з 16.10.2017р. по 03.05.2018р. у сумі 126067,46грн., судова колегія зазначає таке:

49.1. Частина 5 ст.694 Цивільного кодексу України дійсно передбачає можливість нарахування відсотків у разі продажу товару в кредит, відсилаючи до ст.536 цього Кодексу, в тому числі з моменту дня передання товару продавцем. Така форма відсотків сторонами запроваджена п.4.2. договору і вона за своєю сутністю відповідає правовій природі процентів за користування чужими грошовими коштами, передбаченими ст.536 Цивільного кодексу України. Позовні вимоги щодо цих відсотків, заявлених Позивачем за період з 04.05.20 7р. по 15.10.2017р. в сумі 98510,21грн. задоволені місцевим судом і підстав для їх кваліфікації як таких, що суперечать ст.61 Цивільного кодексу України апеляційний суд не вбачає.

49.2. Положення ч.5 ст.694 Цивільного кодексу України не передбачають можливості одночасного нарахування двох видів відсотків за користування товарним кредитом, як це передбачено п.4.2. і п. 4.3. договору відповідно, адже п.4.4. договору визначає єдині умови щодо періоду нарахування з моменту відвантаження до моменту оплати, а самостійне запровадження Позивачем у своєму розрахунку позовних вимог послідовних (неспівпадаючих) періодів нарахування не впливають на можливість визначення дійсної правової природи таких нарахувань.

49.3. Підставою для нарахування подвійного розміру відсотків за товарним кредитом умови п.4.3. договору визначають саме прострочення оплати товару тобто порушення відповідного грошового зобовязання у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України.

49.4. Встановлення процентів як форми плати за неправомірну поведінку, за висновком суду, не узгоджується із положеннями ст.536 Цивільного кодексу України, однак у повній мірі кореспондується із ч.3 ст.549 цього Кодексу.

49.5. За таких обставин, природа стягуваних на підставі п.4.3. договору нарахувань є тотожною із нарахуваннями пені, передбаченої п.6.2 договору поставки товару №03/05-02 від 03.05.2017р., від стягнення якої (пені в розмірі 44426,47грн.) відмовився Позивач за змістом заяви про зменшення позовних вимог №06/06/1 від 06.06.2018р.

49.6. Наразі, фактичне запровадження подвійної пені за одне й те ж саме порушення у вигляді прострочення виконання грошового зобовязання дійсно суперечить приписам ст.61 Конституції України, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 01.07.2014р. у справі №11/5026/1925/2012. Самостійна відмова від позовних вимог щодо пені в порядку п.6.2. договору, розмір відсотків і період нарахування якої відповідає вимогам ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та ч.6 ст.232 Господарського кодексу України не створює підстав для субєктивного обрання Позивачем іншої пені в порядку п.4.3. договору.

50. Аргументи Скаржника відносно штучного створення Позивачем умов для відстрочення та розстрочення з посиланням на телефонні перемови, апеляційним судом відхиляються через недоведеність та неналежність у світлі положень п.9.2. договору щодо форми зміни умов договору, на що обґрунтовано вказує Позивач у відзиві на апеляційну скаргу. Наразі, наведене судом законодавство, на підставі якого нараховані задоволені позовні вимоги, не покладають право Позивача на нарахування і отримання відповідних грошових коштів в залежність від виставлення претензії.

51. Перевіривши, з урахування зазначеного в п.п.48-49 цієї постанови, розрахунки позовних вимог, які були надані Позивачем на підтвердження права вимоги (а.с.а.с.51, 53-56) та розрахунки суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується з правомірністю стягнення з Відповідача 3% річних в сумі 5180,85грн., інфляційної індексації в сумі 13828,64грн. та штрафу, передбаченого п.6.4 договору поставки товару №03/05-02 від 03.05.2017р., в сумі 180201,60грн., а також відсотків за користування товарним кредитом згідно п. 4.2. договору в сумі 98510,21грн.

При цьому, місцевим судом було вірно зазначено, що відповідно до п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р., розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

52. Своєю чергою, допущені місцевим судом порушення, викладені в п.49 цієї постанови, що призвели до необґрунтованого стягнення з Відповідача 126067,46грн., безпідставно кваліфікованих у якості відсотків за користування товарним кредитом через неправильне застосування норм матеріального права, за змістом п.4 ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України є достатньою підставою для скасування переглядуваного рішення у відповідній частині, з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні таких вимог.

53. Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, що за змістом ст.129 вказаного Кодексу має наслідком перерозподіл витрат зі сплати судового збору між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275-277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Скорпіон», с. Новоукраїнка Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.07.2018р. (повний текст підписано 13.07.2018р.) у справі №908/639/18 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 04.07.2018р. (повний текст підписано 13.07.2018р.) у справі №908/639/18 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення 126067,46грн., нарахованих за період з 16.10.2017р. по 03.05.2018р. на підставі п. 4.3. договору поставки товару №03/05-02 від 03.05.2017р., прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволені таких вимог, у зв'язку з чим викласти абз.2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

« 2.Стягнути з Селянського (фермерського) господарства «Скорпіон» (71012, Запорізька область, Більмацький район, село Новоукраїнка, вул. Снитка, буд. 116, ідентифікаційний код 32279908) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інагротех», (70600, Запорізька область, м.Пологи, пер. Водопроводний, 9, ідентифікаційний код 40635925) 180201,60грн. штрафу, 5180,85грн. 3% річних, 13828,64грн. інфляційної індексації, 98510,21грн. відсотків за користування кредитом в порядку п.4.2 договору поставки товару №03/05-02 від 03.05.2017р. та 4443,65грн. витрат з оплати судового збору за подання позовної заяви.»

3. В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 04.07.2018р. (повний текст підписано 13.07.2018р.) у справі №908/639/18 залишити без змін.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інагротех», (70600, Запорізька область, м.Пологи, пер. Водопроводний, 9, ідентифікаційний код 40635925) на користь Селянського (фермерського) господарства «Скорпіон» (71012, Запорізька область, Більмацький район, село Новоукраїнка, вул. Снитка, буд. 116, ідентифікаційний код 32279908) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2917,52грн.

5. Доручити Господарському суду Запорізької області видати накази на примусове виконання цієї постанови, оформивши їх у відповідності до вимог ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

6. Постанова набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту, з урахуванням порядку подання касаційної скарги, передбаченого п.17.5. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 19.09.2018р. проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено та підписано 20.09.2018р.

Головуючий, суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: О.О. Радіонова

ОСОБА_3

Надрук. 4 примірн.: 1,2 - сторонам, 3-у справу, 4- ГСЗО

Надіслано судом до ЄДРСР 20.09.2018р.