ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 рокуСправа № 912/2139/18
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Тимошевської В.В. за участю секретаря судового засіданні Солдатової К.І. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/2139/18

за позовом: Приватного підприємства "Агро Добробут", 20500, Черкаська обл., Катеринопільський район, смт. Катеринопіль, вул. В'ячеслава Чорновола, 41

до відповідача: Фермерського господарства "Мазура П.А.", 26422, Кіровоградська обл., Благовіщенський район, с. Розношенське, вул. Григорія Компанюка, 7

про стягнення 80 317,69 грн

Представники:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - участі не брали.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Приватне підприємство "Агро Добробут" звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою, яка містить вимоги про стягнення з Фермерського господарства "Мазура П.А." 4 896,00 грн основної заборгованості, 22 182,59 грн пені, 42 650,46 грн 50 % річних та 10 588,64 грн інфляційних, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору поставки насіння № 310101-Є від 31.01.2017 в частині оплати товару.

Ухвалою від 20.08.2018 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі №912/2139/18. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судовий розгляд справи призначено на 11.09.2018, встановлено відповідачу та позивачу строк для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив.

11.09.2018 суд відкрив судове засідання по розгляду справи по суті.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 11.09.2018 не з'явились.

Натомість, 10.09.2018 на адресу суду надійшла заява Приватного підприємства "Агро Добробут" № 903 від 05.09.2018 про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідач участь повноважного представника в судовому засіданні 11.09.2018 не забезпечив, правом на подання відзиву у строк, визначений господарським судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, не скористався, про поважність причин вказаного суду не повідомлено.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на викладене та враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, господарський суд розглядає справу по суті в судовому засіданні 11.09.2018 за відсутності представників сторін.

На підставі частини 9 статті 165, частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, спір вирішено за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши наявні у справі матеріали та оцінивши подані докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

31.01.2017 між Приватним підприємством "АГРО ДОБРОБУТ" (далі - Постачальник, позивач) та Фермерським господарством "Мазура П.А." ( далі - Покупець, відповідач) укладено договір поставки насіння № 310101-Є (далі - Договір) (а.с. 8-11).

Згідно п. 1.1. даного Договору, Постачальник зобов'язується поставити Покупцю насіння сільськогосподарський культур (далі - Товар), а Покупець зобов'язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Поставці підлягає Товар, асортимент, кількість, ціна та вартість якого встановлюється в специфікаціях (додатках до даного Договору, що є невід'ємними його частинами) (п. 2.1. Договору).

Загальну суму (ціну) цього Договору складає вартість всіх Товарів, поставлених на його умовах (п. 2.2. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору, Постачальник зобов'язується поставити Товар Покупцю у строки та на умовах, що вказані у специфікаціях (додатках) до Договору.

Згідно п. 5.1. Договору, порядок та строки розрахунків за поставлений Товар визначається даним Договором та специфікаціями (додатками) до нього. У випадку, якщо Товар був поставлений на умовах цього Договору без підписання Сторонами відповідних специфікацій (додатків), такий Товар підлягає оплаті протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту (дня) поставки.

Оплата Товару здійснюється покупцем у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів у національній валюті платіжним дорученням на зазначений в кінці тексту Договору розрахунковий рахунок Постачальника. Допускається оплата в готівковій формі відповідно до вимог діючого законодавства. Оплата Товару здійснюється із врахуванням положень п. 5.4. даного Договору (п. 5.2. Договору).

У відповідності до 5.4. Договору, сторони домовились визначити грошовий еквівалент зобов'язання щодо оплати Товару в іноземній валюті (в доларах США). Грошовий еквівалент зобов'язання в доларах США визначається шляхом ділення загальної вартості Товару згідно специфікацій в гривнях на офіційний курс НБУ гривні щодо долара США на дату укладення (підписання) Сторонами відповідної специфікації.

Сума в гривнях, яку Покупець повинен сплатити Постачальнику як оплата вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості Товару в доларах США на офіційний курс НБУ гривні щодо долара США на день що передує дню фактичної оплати, за наступним алгоритмом (формулою):

С2=(С1*К1), де

С2 - вартість товару на день оплати (належна до оплати вартість Товару у гривні);

С1 - еквівалент вартості товару в доларах США, що вказаний у специфікації, за якою проводиться розрахунок;

К1 - офіційний курс гривні до долара США на день, що передує дню проведення розрахунків (за офіційним курсом НБУ за даними http://bank.gov.ua).

Відповідно до п. 5.5. Договору, положення пункту 5.4 застосовуються при збільшенні офіційного курсу НБУ гривні до долара США на один і більше % (різниця між курсом, що зазначений у специфікації на Товар та курсом, який діє на день, що передує дню проведення розрахунків (К1).

У разі, якщо Покупець здійснює оплату Товару з порушенням визначених специфікацією строків та/або у неповному обсязі та за умови збільшення офіційного курсу гривні до долара США (збільшення в будь-якому розмірі), то Сторони зобов'язані провести свої розрахунки у відповідності до п. 5.4. Договору без врахування передбачених п. 5.5. Договору умов (п.. 5.6. Договору).

Договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох Сторін і діє до 31 грудня 2017 року, а в частині виконання Сторонами взятих на себе по Договору зобов'язань - до моменту їх повного виконання Сторонами (п. 10.1. Договору).

Всі умови Договору поставки узгоджені між сторонами шляхом підписання Договору та скріплення печатками підприємств.

На виконання умов Договору поставки сторонами підписано Специфікацію № 1 від 31.01.2017 (а.с. 12).

Відповідно до п. 8 Специфікації Покупець зобов'язаний сплатити загальну вартість Товару, що поставляється згідно з цим Додатком в термін до:

- І платіж 20% - до 01.03.2017 року;

- ІІ платіж 80% - до 01.10.2017 року.

Відповідно до частин першої та другої ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів; підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

За вимогами частини першої ст. 264 Господарського кодексу України матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб'єктів господарювання, здійснюються суб'єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

Господарський суд враховує, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно з частиною першою ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом поставки, згідно частини першої ст. 266 Господарського кодексу України, є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачає частина шоста ст. 265 Господарського кодексу України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно положень Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (частина перша ст. 662), натомість покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (частини перша та друга ст. 692).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов Договору поставки №310101-Є від 31.01.2017 та Специфікації № 1 поставлено відповідачеві Товар в асортименті, кількості та ціні, що обумовлені в Специфікації № 1, на загальну суму 368668,80 грн. Поставка Товару оформлена за видатковими накладними: № 61 від 28.02.2017 на суму 363772,80 грн і № 253 від 03.04.2017 на суму 4 896,00 грн (а.с. 14, 16) та товарно-транспортним накладними (а.с. 15, 17).

У зв'язку з несплатою поставленого Товару у строки, встановлені Специфікацією № 1 від 31.01.2017, позивач 16.10.2017 звернувся до відповідача вимогою про сплату боргу (а.с. 19-21).

Як повідомляє позивач, відповідач за отриманий Товар розрахувався частково та з порушенням строків, а саме 08.11.2017 відповідачем було сплачено 363772,80 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку (а.с. 23), а відтак відповідачем порушено вимоги законодавства та умови Договору і Специфікації до нього в частині обов'язку здійснити оплату вартості отриманого Товару в установлений Специфікацією строк.

Отже, станом на дату подання позовної заяви заборгованість Відповідача перед Позивачем поставлений Товар складає 4896,00 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав з позовом у даній справі.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Втім жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з цим, відповідач не надав до господарського суду доказів оплати вартості отриманого Товару.

За вимогами частини першої ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини сьомої ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони іншим договором не було виконано належним чином.

Вказаним положенням кореспондують норми ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Виходячи з положень частини першої ст. 692 Цивільного кодексу України, Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, якщо умовами договори сторони встановили строк оплати товару, то такий товар має бути оплачений в установлений договором строк.

В силу приписів ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На підставі викладеного, у зв'язку з підтвердженням матеріалами справи отримання відповідачем товару на загальну суму 368668,80грн та відсутність доказів його повної оплати в установлений Специфікацією №1 до Договору строк, враховуючи наведені вище положення чинного законодавства та умови Договору поставки №310101-Є від 31.01.2017, позовні вимоги ПП "Агро Добробут" в частині стягнення з ФГ "Мазура П.А." 4896,00 грн основного боргу, що є вартістю отриманого відповідачем Товару, підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені за порушення строків оплати товару в сумі 22182,59 грн, 50% річних в сумі 42650,46 грн та 10588,64 грн інфляційних витрат.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. 3% річних нараховуються від простроченої суми за весь час прострочення.

Крім того, статтею 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

За положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Таким чином, порушення відповідачем зобов'язання з оплати вартості отриманого товару в установлений договором строк є підставою для застосування до останнього штрафної санкції у вигляді пені.

Визначення пені наведено у частині третій ст. 549 Цивільного кодексу України, згідно якого пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення зобов'язання, у т.ч. неустойкою, вчиняється в письмовій формі (ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України).

Пунктом 8.3. Договору передбачено, що у випадку порушення термінів або умов оплати Товару Покупець зобов'язаний, на вимогу Постачальника, сплатити останньому пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня за кожен день прострочення, а також проценти на суму прострочення згідно ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі 50% річних.

Крім того умовами пункту 8.4. Договору поставки сторони погодили нарахування пені понад строки визначені ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, що відповідає положенням частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

Отже, суд вважає правомірним нарахування позивачем 50% річних, оскільки сторони дійшли згоди щодо зміни процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та встановили її у розмірі 50%.

Разом з цим, господарський суд вважає, що позивачем неправильно визначено період прострочення платежу.

Так, згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Як зазначено вище, відповідно до умов Специфікації № 1 Покупець зобов'язався прийняти та сплатити вартість товару : І платіж 20% - до 01.03.2017 року; ІІ платіж 80% - до 01.10.2017 року.

Враховуючи викладене вище, у відповідача виник обов'язок щодо оплати І платежу не пізніше 01.03.2017, а отже період прострочення платежу обраховується з 02.03.2017; щодо оплати ІІ платежу - не пізніше 02.10.2017 (01.10.2017 - вихідний день, неділя), а отже датою з якої мають нараховуватись пеня та 50% річних є 03.10.2017.

На підставі викладеного є правильним наступний розрахунок пені та 50% річних в межах періоду розрахунку позивача:

- з 02.03.2017 по 02.10.2017 (01.10.2017 - неділя) на суму 73733,76 грн - 11203,49 грн пені та 21716,11 грн 50% річних;

- з 03.10.2017 по 07.11.2017 на суму 368668,80 грн - 9332,88 грн пені та 18180,93 грн 50% річних;

- з 08.11.2017 по 09.08.2018 на суму 4896,00 грн - 1185,64 грн пені та 1844,38 грн. 50%річних,

а всього до стягнення підлягають - 21722,01 грн пені та 41741,42 грн 50% річних.

У задоволенні пені та 50% річних в іншій частині господарський суд відмовляє у зв'язку з неправильним розрахунком позивача.

Щодо стягнення інфляційних втрат господарський суд враховує наступне.

Нарахування інфляційних втрат на суми боргу 73733,76 грн та 363772,80 грн є правомірним.

Розрахунок позивача в частині стягнення інфляційних за період березень - вересень 2017 на суму боргу 73733,76 грн (20% від вартості товару) є правильним.

Також є правомірним нарахування інфляційних на суму 363772,80 грн, оскільки на час сплати вказаної суми відповідачем курс долара згідно даних сайту не перевищував 1%, що виключало підстави для перерахунку вартості товару згідно з пунктами 5.4., 5.6. Договору поставки № 310101-Є від 31.01.2017.

Щодо нарахування інфляційних на суму простроченого платежу 4896,00 грн за жовтень 2017- серпень 2018 суд зазначає наступне.

Відповідно до зазначених умов Договору, за офіційним курсом НБУ за даними http://bank.gov.ua станом на дату часткової оплати (08.11.2017) курс долара щодо гривні становив 26,75 грн, тоді як в п. 3 Специфікації № 1 встановлено, що офіційний курс долара США щодо гривні станом на день складання даної Специфікації становить 27,20 грн.

Згідно з пунктом 5.6. Договору поставки, у разі, якщо Покупець здійснює оплату Товару з порушенням визначених специфікацією строків та/або у неповному обсязі та за умови збільшення офіційного курсу гривні до долара США (збільшення в будь-якому розмірі), то Сторони зобов'язані провести свої розрахунки у відповідності до п. 5.4. Договору без врахування передбачених п. 5.5. Договору умов.

Крім того пунктом 5.9. Договору сторони домовились, що у разі виникнення між сторонами досудового або судового спору щодо розрахунків за Товар, Сторони погодили, що нарахування основної заборгованості, сум річних, штрафних санкцій, збитків проводиться з врахуванням курсу гривні до долара США на день, що передує дню проведення таких нарахувань (за офіційним курсом НБУ за даними http://bank.gov.ua).

Відповідно до положень цивільного законодавства умови договору - це окремі положення договору, в яких зазначені права та обов'язки сторін.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 21.06.2017 № 3-432гс17, якщо у договорі визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті та передбачено, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, проте фактично такий платіж ще не здійснено, оскільки боржник не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором, стягненню підлягає сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову.

На день подання позову курс долара згідно даних сайту http://bank.gov.ua становив 27,11 грн, тобто наявні підстави для розрахунку інфляційних з врахуванням вказаного курсу гривні до долара США.

Згідно позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі №6-284цс17, суд дійшов висновку, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобов'язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таким чином, інфляційні втрати на суму 4896,00 грн стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Враховуючи викладене, суд наводить власний розрахунок інфляційних:

- на суму 73733,76 грн за період березень-вересень 2017 - інфляційні становлять 5853,19 грн;

- на суму 363772,80 грн за жовтень 2017 інфляційні становлять - 4365,27 грн.

У задоволенні інфляційних в іншій частині господарський суд відмовляє з наведених вище підстав.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Приватного підприємства "Агро Добробут" підлягають частковому задоволенню на суму 78577,89 грн, з яких: 4896,00 грн основного боргу, 21722,01 грн пені, 41741,42 грн - 50% річних та 10218,46 грн інфляційних. У задоволені позовних вимог в іншій частині господарський суд відмовляє.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути Фермерського господарства "Мазура П.А." (26422, Кіровоградська обл., Благовіщенський район, с. Розношенське, вул. Григорія Компанюка, 7, ідентифікаційний код 31067767) на користь Приватного підприємства "Агро Добробут" (20500, Черкаська обл., Катеринопільський район, смт. Катеринопіль, вул. В'ячеслава Чорновола, 41, ідентифікаційний код 36776501) 4896,00 грн основного боргу, 21722,01 грн пені, 41741,42 грн 50 % річних та 10 218,46 грн інфляційних, а також 1723,83 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Належним чином засвідчені копії рішення направити Приватному підприємству "Агро Добробут" за адресою: 20500, Черкаська обл., Катеринопільський район, смт. Катеринопіль, вул. В'ячеслава Чорновола, 41; Фермерському господарству "Мазура П.А." за адресою: 26422, Кіровоградська обл., Благовіщенський район, с. Розношенське, вул. Григорія Компанюка, 7.

Повне рішення складено 17.09.2018.

Суддя В.В.Тимошевська