ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2018 р. Справа №917/712/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Тихий П.В.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача не зявився;

відповідача ОСОБА_1, свідоцтво серія ПТ№1885 від 17.10.2017 року, довіреність №4 від 21.08.2017 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир», м.Гадяч, Полтавська область, (вх.№1580П/1-40) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 05.07.2018 року винесену за результатом розгляду заяви про відстрочення виконання рішення суду по справі №917/712/16,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт», м.Глобине, Полтавська область,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир», м.Гадяч, Полтавська область,

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 05.07.2018 року у справі №917/712/16 (суддя Бунякіна Г.І.) у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» від 14.06.2018 року №143 (вх.№5837 від 14.06.2018 року) про відстрочення виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 21.07.2016 року по справі №917/712/16 відмовлено.

Відповідач з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм матеріального та процесуального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 05.07.2018 року та прийняти нове судове рішення, яким заяву про відстрочення виконання рішення суду задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 року відкрито апеляційне провадження, призначено справу до розгляду, а також запропоновано учасникам справи подати відзив на апеляційну скаргу.

04.09.2018 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№6843), в якому зазначає, що згоден з ухвалою господарського суду першої інстанції, вважає її обґрунтованою та законною, прийнятою при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у звязку з чим просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того позивач надав до суду клопотання, в якому у звязку з відсутністю можливості забезпечити участь представника у судовому засіданні через його зайнятість в інших судових справах, просить розглянути справу №917/712/16 без його участі.

У судовому засіданні 04.09.2018 року з метою дотримання принципів судочинства в господарському процесі та з метою повного та всебічного розгляду справи по суті, оголошено перерву у розгляді справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2018 року, у зв'язку із відпусткою судді Ільїна О.В., для розгляду справи №917/712/16 сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Тихий П.В.

До початку судового засідання 13.09.2018 року від позивача на електронну пошту (вх.№1211) надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, у звязку з неможливістю забезпечити його явку через зайнятість.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Після перерви, судове засідання 13.09.2018 року розпочато спочатку у звязку зі зміною складу суду та представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як свідчать матеріали оскарження ухвали, 21.07.2016 року Господарським судом Полтавської області прийнято рішення по справі №917/712/16, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» на користь ТОВ «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» заборгованості у розмірі 5537946,74 грн. за поставлені товарно-матеріальні цінності (молоко коровяче незбиране) за умовами договору №193-П від 12.01.2015 року, 456476,81 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 40965,01 грн. 3% річних, 546131,06 грн. пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбане молоко, 152678,15 грн. інфляційні нарахування та 83844,81 грн. судового збору.

Вказане рішення залишено без змін постановами Харківського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 року та Вищого господарського суду України від 14.12.2016 року.

На виконання рішення суду та постанов суду апеляційної і касаційної інстанції, Господарським судом Полтавської області видано відповідний наказ.

У червні 2018 року до Господарського суду Полтавської області надійшла заява відповідача (боржника) про відстрочення виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 21.07.2016 року у справі №917/712/16 на 12 місяців та скасування арешту коштів на рахунках ТОВ «Гадячсир» на час відстрочки виконання рішення суду.

В обґрунтування заяви про відстрочення виконання судового рішення боржник посилався на обставини, які на його думку, унеможливлюють виконання рішення господарського суду, а саме, втрата ринку збуту, пошук нових ринків збуту, соціальні та економічні потрясіння в державі, зменшення попиту на продукцію, важкий фінансовий стан підприємства, внаслідок чого сплата всієї присудженої до стягнення суми унеможливить повне виконання інших боргових зобов'язань, призведе до неспроможності виплачувати заробітну плату працівникам товариства щодо якої вже наявні заборгованість.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені заяви про відстрочення виконання рішення суду послався на те, що ст. 331 Господарського процесуального кодексу України передбачає можливість надання відстрочки лише в межах річного терміну з дня винесення рішення суду. Так, рішення у даній справі - №917/712/16 прийнято 21.07.2016 року, в той час як боржник звернувся до суду з заявою про відстрочення виконання рішення суду у червні 2018 року, тобто поза межами строку, визначеного ч.5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України. Вказане на думку місцевого господарського суду свідчить про відсутність правових підстав для задоволення заяви про відстрочення виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 21.07.2016 року.

Колегія суддів з вказаними висновками суду першої інстанції не погоджується і вважає, що вони вчинені при невірному тлумаченні норми права.

Відповідно до ч.1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частина 2 вказаної статті визначає, що заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Згідно ч.5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Системне тлумачення статті 331 Господарського процесуального кодексу України дозволяє дійти таких висновків. Структурно стаття складається з 7-ми частин, серед яких частина 1, 2 і 7 присвячені порядку розстрочення та відстрочення судового рішення (процедурні питання подання та розгляду заяви), 3, 4-підставам для відстрочення та розстрочення судом, 5, 6-правовим наслідкам та питанням, які вирішуються судом при ухваленні такого рішення. Зі змісту даної норми вбачається, що момент звернення стороною до суду з відповідною заявою не визначений законодавцем в якості процедурної вимоги до строку її подання, а термін спливу з моменту ухвалення судового рішення не виступає чинником, який враховуються господарським судом при вирішенні питання задоволення такої заяви.

З огляду на це, положення частини 5 даної статті слід розуміти як такі, що стосуються вже правових наслідків задоволення поданої стороною заяви та обмежують максимальний строк, на який суд може розстрочити або відстрочити виконання судового рішення, одним роком з дня прийняття саме рішення про відстрочення або розстрочення останнього.

Колегія суддів вважає, що законодавцем у вказаній нормі права визначено річний строк, який є максимальним та фактично присічним, виходячи з диспозиції статті, на який судом може бути надано відстрочення або розстрочення, а не строк на протязі якого учасник справи може (має право) звернутися до суду з заявою про відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду.

Таким чином, висновок місцевого господарського суду, що відповідач звернувся з заявою поза межами строку, визначеного ч.5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України - є невірним і фактично призвів до прийняття необґрунтованого судового рішення.

Щодо підстав для надання відстрочення виконання рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для відстрочення, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, проте суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини на власний розсуд і визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих обставин та їх обєктивний вплив на виконання судового рішення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

В обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення суду боржник посилається на тяжке фінансове становище, що спричинене відсутністю ринку збуту продукції через введення Російською Федерацією продуктового ембарго.

Доказом існування тяжкого фінансового стану є офіційна фінансова звітність, відповідна документація (баланс, звіт про фінансові результати, тощо), достовірність якої підтверджена належними засобами.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

За судовою практикою до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для розстрочки (відстрочки) його виконання, належать хвороба боржника або членів його сім'ї, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи-боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013 року, відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Так, ТОВ «Гадячсир» зазначає, що є провідним виробником та експортером молочної продукції.

Як зазначає відповідач, основним ринком збуту продукції товариства був ринок Російської Федерації, куди експортувалася основна маса продукції підприємства (72%). Однак починаючи з 2014 року заборонено ввезення і реалізацію на території РФ продукцію українських товаровиробників, введено обмеження на транзит продукції митною територією до Республіки Казахстан та Киргизької Республіки, тобто ТОВ «Гадячсир» було закрито основний ринок збуту своєї продукції, що призвело до значного зниження обсягів виробництва та реалізації продукції відповідача, та як наслідок вказані обставини позбавили ТОВ «Гадячсир» можливості своєчасного розрахунку з постачальниками за отриману молочну сировину та іншу продукцію, яка використовується в процесі переробки сировини та виготовлення продукції.

У підтвердження тяжкого фінансового становища відповідачем надано звіти про сукупний дохід за 2015 рік, за 2016 рік, за 2017 рік, перший квартал 2018 року, та звіти про фінансовий стан (баланс) ТОВ «Гадячсир», які свідчать про збитковість підприємства та наявність значної заборгованості перед працівниками по заробітній платі.

Товариство не має достатньо ресурсів, які можна використати на погашення поточних зобов'язань, та розширення своєї діяльності. Фінансовий стан товариства не стійкий, у зв'язку з відсутністю джерел власних коштів та залученням для фінансування діяльності значних коштів джерел зовнішнього фінансування - кредитів банку та короткострокової кредиторської заборгованості. Товариство на даний час знаходиться у тяжкому фінансовому стані і залежне від залучених коштів.

Одночасне виконання всіх судових рішень про стягнення заборгованості з ТОВ «Гадячсир» призведе до повної його неплатоспроможності та банкрутству.

Колегією суддів враховано надані відповідачем докази вжиття заходів зі стабілізації обємів виробництва, а саме: міжнародні договори та контракти з поставки продукції на 2018 рік, що може сприяти продовженню господарської діяльності та зробить реальною можливість отримання боргу стягувачем.

Судом апеляційної інстанції досліджено:

- укладений між ТОВ «Гадячсир» та ТОВ «KAZ-IMPORT», республіка Казахстан, договору №1501 від 15.01.2018 року;

- укладений договір поставки №16 від 16.01.2018 року між ТОВ «Гадячсир» та ПП «ТРАНЗИТЕКСПО».

Отже, зазначені міжнародні договори постачання продукції, з урахуванням їх загальної вартості та строків поставки, можуть вважатися підтвердженням реальної можливості виконання відповідачем рішення суду.

Крім того, рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Гадячсир» з метою відновлення виробничої діяльності товариства прийнято рішення про внесення додаткових внесків у сумі 5000000,00 гри. до статутного капіталу ТОВ «Гадячсир» (протокол зборів участі від 05.01.2018 року). Одночасно з цим, з метою залучення додаткових коштів для відновлення господарської діяльності ТОВ «Гадячсир» укладено з СПП «РВД-Агро» договір про отримання безвідсоткової фінансової допомоги у розмірі 30000000,00 грн.

Доцільно також зазначити, що 02.01.2018 року між ТОВ «Гадячсир» та ТОВ «Торговий дім «Гадячсир-Україна» було укладено договір №0201 про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «Торговий дім «Гадячсир-Україна» компенсує право вимоги за договором купівлі-продажу №38 від 10.11.2016 року ТОВ «Гадячсир» окремими платежами в строк до 31 грудня 2019 року на загальну суму 50000000,00 грн.

У той час, одночасне і повне виконання рішення суду в даній справі може призвести до виникнення у ТОВ «Гадячсир» заборгованості зі сплати податків, зборів та інших платежів до бюджету, заробітної плати, і як наслідок припинення господарської діяльності боржника, призведе до повної його неплатоспроможності та банкрутства, що унеможливить виконання рішення суду. Відтак заходи примусового стягнення з ТОВ «Гадячсир» заборгованості не тільки не дадуть очікуваного результату, а й матимуть своїм наслідком зупинення діяльності ТОВ «Гадячсир» і накопичення нових боргів при неможливості їх погашення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що надання відстрочки виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна надто тривалою та бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі «ОСОБА_2 проти Італії», заява №22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V). За практикою Суду в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (див. «Корнілов та інші проти України», заява №36575/02, ухвала від 7 жовтня 2003 року; тривалість виконання - вісім місяців). І навіть, два роки та сім місяців, не визнавались надмірними і не розглядалися, як такі, що суперечить вимогам розумного строку, передбаченого ст. 6 Конвенції (див. ухвалу від 17 вересня 2002 року у справі «Крапивницький та інші проти України», заява №60858/00). Отже, для з'ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

Колегія суддів вважає, що відстрочка виконання рішення для боржника в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та остаточне погашення заборгованості перед стягувачем.

У цій справі відстрочка виконання рішення суду здійснюється з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора, що можливе у випадку банкрутства боржника. Тобто, справедливий баланс інтересів сторін у цій справі дотриманий.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 року у справі №920/199/16, у постановах Вищого господарського суду України від 26.04.2017 року у справі №917/747/16 та від 16.11.2016 року у справі №921/830/15-г/16.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року «Чижів проти України» зазначено, що на державі лежить позитивне зобовязання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Отже, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є зясування факту дотримання балансу інтересів сторін, дослідження та оцінювання не тільки доводів боржника, а й заперечення кредитора.

При цьому, необхідно враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все необхідно врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Оцінивши як доводи боржника, так і доводи кредитора, враховуючи фінансовий стан обох сторін, колегія суддів дійшла висновку, що надання відстрочки виконання рішення на 12 місяців не порушить принципу збалансованості інтересів сторін.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги ситуацію, що склалася на міжнародному ринку збуту продукції відповідача, надані відповідачем документальні докази на підтвердження існування тяжкого фінансового стану ТОВ «Гадячсир», вжиті відповідачем заходи зі стабілізації обємів виробництва, з урахуванням дотримання балансу матеріальних інтересів та наявності інфляційних процесів у економіці держави, зважаючи на те, що відстрочення виконання рішення на 12 місяців узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для відстрочення виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 14.12.2017 року у справі №917/126/17 на 12 місяців.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, №4241/03 від 28.10.2010 року)

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, №32092/02 від 12.06.2008)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення, у звязку з чим апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» слід задовольнити.

Щодо вимоги заявника про скасування арешту коштів на рахунках ТОВ «Гадячсир» на час відстрочки виконання рішення суду, колегія суддів відмічає, що в суді апеляційної інстанції апелянт на вказаній вимозі не наполягав.

При цьому, колегія суддів відмічає, що арешти знімаються (скасовуються) тим субєктом, яким вони були вчинені. Під час розгляду даної справи заходи забезпечення позову шляхом накладення арештів на майно чи кошти відповідача не застосовувалися. Порядок та підстави зняття арешту з майна, накладеного у межах виконавчого провадження регулюється ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Проте, заявником при зверненні з заявою не обґрунтовано правової підстави для зняття арешту з майна у розрізі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», а отже така вимоги задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд невірно застосував норму права, що призвело до не дослідження заяви про відстрочення виконання рішення, а тому ухвалу Господарського суду Полтавської області від 05.07.2018 року у справі №917/712/16 слід скасувати, задовольнивши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» про відстрочку виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 21.07.2016 року у справі №917/712/16 на 12 місяців.

Також, колегією суддів враховуються положення пункту 2 ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та ухвала Верховного Суду від 26.03.2018 у справі №917/99/16.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 255, 269, 270, 271, п. 2 ч.1 ст. 275, п. 1 ч.1 статті 277, 282, 287 Господарського процесуального кодексу України, ч.6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 05.07.2018 року по справі №917/712/16 скасувати.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» про відстрочку виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 21.07.2016 року у справі №917/712/16 задовольнити.

Відстрочити виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 21.07.2017 року по справі №917/712/16 на 12 місяців.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2018 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Тихий П.В.