РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року Справа №918/916/17

ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Дужич С.П.,

суддя Коломис В.В.

суддя Огороднік К.М.

секретар судового засідання Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

прокурора: Рункевич І.В (службове посвідчення №148709 від 22.11.01);

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

третьої особи - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 МЖК" на рішення господарського суду Рівненської області від 25 квітня 2018 року, суддя Політикою Н.А., м. Рівне, повний текст складено 08 травня 2018 року, у справі

за позовом заступника керівника ОСОБА_1 місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 регіональне управління Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву держави в особі ОСОБА_1 міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 МЖК"

про стягнення збитків у формі упущеної вигоди у сумі 242 978,41 грн.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст. 42, 46 ГПК України. Заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2017 року, заступник керівника ОСОБА_1 місцевої прокуратури звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради до ТОВ "ОСОБА_1 МЖК" (далі - ТОВ "ОСОБА_1 МЖК", відповідач) про стягнення збитків у формі упущеної вигоди в сумі 242 978,41 грн.

25 квітня 2018 року, рішенням господарського суду Рівненської області було задоволено позов заступника керівника ОСОБА_1 місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради до ТОВ "ОСОБА_1 МЖК", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Рівненського регіонального управління Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, про стягнення збитків у формі упущеної вигоди у сумі 242 978,41 грн. та стягнуто з відповідача на користь позивача збитки у формі упущеної вигоди в сумі 219 380,59 грн., а також 3 644,68 грн. - судового збору.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, оскільки положення п.3 ч.4 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачають, що до пайової участі не залучаються саме забудовники у разі будівництва будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла і вказана норма закону не містять обмеження щодо обєктів доступного житла чи то лише окремі квартири у багатоквартирному житловому буднику, чи то весь будинок

Прокурор у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає дане рішення таким, що прийняте у чіткій відповідності до норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки з декларації про готовність обєкта до експлуатації вбачається, що у спірному будинку знаходиться 48 квартир загальною площею 2338,8 м2, з яких 7 квартир загальною площею 331,7 м2 зведених в рамках реалізації програми будівництва (придбання) доступного житла та виділено 457 295 грн. державної підтримки.

ОСОБА_1 регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" в своїх поясненнях зазначило, що доступним житлом вважаються лише 7 вищевказаних квартир з всього будинку, а тому Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради провело перерахунок розміру пайової участі з врахуванням площі доступного житла, на підставі якого ОСОБА_1 місцевою прокуратурою зменшено розмір позовних вимог.

Вважає, що для відшкодування збитків в даному випадку не є обовязковим укладення договору, оскільки обовязок замовника сплатити кошти пайової участі виник в момент початку будівництва, а час на добровільне виконання даного обовязку сплинув із введенням обєкту в експлуатацію.

02, 16 та 18 липня 2018 року, ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду в складі колегії: ОСОБА_2, головуючий, ОСОБА_3, ОСОБА_4, відкрито апеляційне провадження за скаргою ТОВ "ОСОБА_1 МЖК" на рішення господарського суду Рівненської області від 25 квітня 2018 року та призначено справу до розгляду на 29 серпня 2018 року.

29 серпня 2018 року, у звязку із перебуванням у відпустці судді Миханюк М.В., був проведений повторний авторозподіл судової справи, яким визначено колегію суддів у складі: ОСОБА_2, головуючий, ОСОБА_4 ОСОБА_5

29 серпня 2018 року, ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "ОСОБА_1 МЖК" було прийнято до провадження колегією суддів у новому складі та відкладено її розгляд на 12 вересня 2018 року.

У судовому засіданні прокурор підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу і просить відмовити в її задоволенні, а рішення господарського суду Рівненської області залишити без змін.

Представники сторін і третьої особи у судове засідання не з'явились, хоча і були завчасно повідомлені про час і місце судового розгляду, на що вказують повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень. Заяв про відкладення судового засідання не надходило.

Враховуючи вимоги ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також те, що сторони по справі належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності представників сторін та третьої особи.

Колегія суддів, заслухавши пояснення прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила що:

18 листопада 2011 року, Управлінням ДАБІ у Рівненській області зареєстровано декларацію РВ 1 про початок виконання будівельних робіт, обєкт - будівництво багатоповерхового житлового будинку (будівельний №8), І-ша черга, м. Рівне, в районі вулиць Гагаріна та ОСОБА_6 (друга черга МКР МЖК), замовником якого є ТОВ "ОСОБА_1 МЖК" . (т.1 а.с.30-34)

22 грудня 2014 року, Управлінням ДАБІ у Рівненській області було зареєстровано декларацію РВ 40 про готовність вищезазначеного обєкта до експлуатації. (т.1 а.с.35-40)

Станом на 30 листопада 2017 року, ТОВ "ОСОБА_1 МЖК" як замовник зазначеного будівництва не сплатило пайовий внесок у розмірі 242 978,41 грн.

22 грудня 2017 року, оскільки ТОВ "ОСОБА_1 МЖК" як замовник будівництва не уклав із ОСОБА_1 міською радою договору про пайову участь відповідно до ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Рівного, на вимогу ОСОБА_1 міськради не виконав свого обов'язку зі створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту територіальної громади м. Рівне (не сплатив пайового внеску), прокурор звернувся до господарського суду Рівненської області із позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 15 лютого 2018 року №33-1707, просив стягнути з відповідача збитки у формі упущеної вигоди в розмірі 219 380,59 грн.

16 лютого 2018 року, заступник керівника ОСОБА_1 місцевої прокуратури подав заяву про зменшення розміру позовних вимог з додатками, відповідно до якої останній просить стягнути з ТОВ "ОСОБА_1 МЖК" на користь ОСОБА_1 міської ради збитки у формі упущеної вигоди у сумі 219 380,59 грн. Дана заява прийнята судом до розгляду. (т.2, а.с.108-116)

22 лютого 2018 року, ухвалою господарського суду Рівненської області було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 регіональне управління Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву.

25 квітня 2018 року, рішенням господарського суду Рівненської області було задоволено позов заступника керівника ОСОБА_1 місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради до ТОВ "ОСОБА_1 МЖК", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Рівненського регіонального управління Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, про стягнення збитків у формі упущеної вигоди у сумі 242 978,41 грн. та стягнуто з відповідача на користь позивача збитки у формі упущеної вигоди в сумі 219 380,59 грн., а також 3 644,68 грн. - судового збору.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути вимога про примусове виконання зобовязання та відшкодування збитків.

Заступник керівника ОСОБА_1 місцевої прокуратури звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом про стягнення на користь ОСОБА_1 міської ради з ТОВ "ОСОБА_1 МЖК" про стягнення збитків у формі упущеної вигоди в сумі 242 978,41 грн., відповідно до ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до ч.2,3 ст. 40 Закону "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування - відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

За змістом положень ч.1 ст. 40 Закону "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Так, 27 грудня 2012 року, ОСОБА_1 міською радою було прийнято рішення №2703, яким затверджено "Порядок залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури міста Рівного" (далі - Порядок). (т.1, а.с.17)

Відповідно до п.1.3 Порядку, дія цього Порядку поширюється на замовників будівництва, які здійснюють будівництво на території міста Рівного, за винятком тих, що визначені пунктом 1.5 цього Порядку.

Судом вірно встановлено, що ТОВ "ОСОБА_1 МЖК" є замовником будівельних робіт по обєкту - будівництво багатоповерхового житлового будинку (будівельний №8), І-ша черга, м. Рівне, в районі вулиць Гагаріна та ОСОБА_6 (друга черга МКР МЖК) і на нього, як на замовника, покладався обовязок звернутися до органу місцевого самоврядування та взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ "ОСОБА_1 МЖК" з відповідною заявою до ОСОБА_1 міської ради чи до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради не зверталося та відповідний договір пайової участі не укладало, в результаті чого територіальна громада м. Рівного не отримала кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста в сумі 219 380,59 грн.

Згідно зі ст. 22 ЦК України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника, збитками та вини.

Відповідач не уклав обовязкового договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Рівного, що вказує на його бездіяльність у вчиненні передбачених законодавством обов'язкових дій щодо такого звернення та укладення договору.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про те, що неправомірна бездіяльність відповідача щодо його обов'язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, який кореспондується зі зверненням відповідача до позивача із заявою про укладення такого договору, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої ОСОБА_1 міська рада була позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту коштів у сумі 219 380,59 грн., яка охоплюється визначенням упущеної вигоди. При цьому наслідки у вигляді упущеної вигоди перебувають у безпосередньому причинному зв'язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача.

Дана правова позиція наведена у постанові Верховного суду України у справі №908/312/16 (№3-1553гс16) від 22 березня 2017 року.

Враховуючи викладене, а також той факт, що у строк, визначений чинним законодавством (зокрема, до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію), ТОВ "ОСОБА_1 МЖК" не виконало зобовязання та не уклало договір з ОСОБА_1 міською радою на оплату коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста та, відповідно, не сплатило 219 380,59 грн. пайової участі у розвитку інфраструктури міста Рівного, вказана сума коштів може бути стягнута з останнього в судовому порядку.

Щодо посилань апелянта на те, що він звільнений від обовязку пайової участі у розвитку інфраструктури населеного, згідно п.3 ч.4 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", оскільки будівництво багатоповерхового житлового будинку (будівельний №8,1-ша черга) в м. Рівне в районі вулиць Гагаріна та ОСОБА_6 (друга черга будівництва МКР МЖК), замовником якого є ТОВ "ОСОБА_1 МЖК", віднесено до переліку обєктів незавершеного будівництва, на добудову (будівництво) яких або придбання житла в яких у 2013 та 2014 році можуть спрямовуватися кошти в рамках реалізації програм будівництва (придбання) доступного житла, у тому числі здешевлення вартості іпотечних кредитів (відповідно до Наказів Мінрегіонбуду №85 від 07 березня 2013 року та №20 від 22 січня 2014 року).

Отже, сам факт включення житлового будинку до Переліку об'єктів незавершеного житлового будівництва, на добудову (будівництво) яких або придбання житла, в яких можуть спрямовуватись кошти в рамках реалізації програм будівництва придбання доступного житла, зокрема, здешевлення вартості іпотечних кредитів, не свідчить про будівництво ТОВ "ОСОБА_1 МЖК" саме "доступного житла".

Відповідно до Закону України "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", державна підтримка будівництва доступного житла полягає у сплаті державою 30% вартості будівництва (придбання) доступного житла та/або наданні пільгового іпотечного житлового кредиту.

Згідно "Порядку забезпечення громадян доступним житлом", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2009 року №140, виконавець для надання державної підтримки укладає із забудовником договір про резервування житлової площі та/або договір про сприяння у будівництві, а також договір про будівництво (придбання) доступного житла.

Згідно з п.3 Порядку використання коштів державного бюджету для надання державної підтримки з метою будівництва (придбання) доступного житла, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 09 червня 2011 року №73, одержувачами бюджетних коштів та відповідальними виконавцями заходів вищевказаної Програми є Державна спеціалізована фінансова установа "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" та її регіональні управління.

Згідно з п.6 вищезазначеного Порядку, одержувач укладає договір про будівництво (придбання) доступного житла із забудовником об'єкта, який увійшов до переліку житлових об'єктів, після аналізу економічного стану забудовника та об'єкта.

Як вбачається із п.3.2 Договору про будівництво доступного житла, укладеного 02 жовтня 2012 року, між ОСОБА_1 регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" та ТОВ "ОСОБА_1 МЖК", обсягом замовлення виступає 31 обєкт (квартира).

При цьому, як вбачається із листа Рівненського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" від 22 січня 2018 року №21, протягом 2013-2014 років у вищевказаному обєкті будівництва в рамках реалізації програми будівництва (придбання) доступного житла придбано 7 квартир загальною площею 331,7 м2 та виділено 457 295,00 грн. державної підтримки.

Разом з тим, із декларації про готовність обєкта до експлуатації вбачається, що у спірному будинку знаходиться 48 квартир загальною площею 2338,8 м2.

Відповідно до листа Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради №01-11/2254 від 30 листопада 2017 року, ТОВ "ОСОБА_1 МЖК" як замовник будівництва не сплатило пайовий внесок у розмірі 242 978,41 грн.

У звязку з тим, що пайова участь не розповсюджується на частину квартир у спірному обєкті будівництва, які і вважаються доступним житлом, Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради 13 лютого 2018 за №01-10/69 проведено розрахунок розміру коштів пайової участі замовника будівництва щодо вищевказаного обєкту з врахуванням будівництва доступного житла.

Виходячи з кошторисної вартості обєкту будівництва за затвердженою кошторисною документацією становить у 16 198 561,00 грн. та загальна площа будівлі у 3 415,4 м2, площі доступного житла у 331,7 м2, розмір пайової участі становить (14 625 372,36 - 0 -0-0) х 1,5% = 219 380,59 грн.

Оскільки договір про пайову участь не укладено через бездіяльність відповідача, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зазначена сума являється збитками у формі упущеної вигоди, яку б ОСОБА_1 міська рада могла отримати при укладанні відповідного договору. Докази внесення замовником - ТОВ "ОСОБА_1 МЖК" коштів пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Рівного суду відсутні, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню і кошти в сумі 219 380,59 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Інші заперечення, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Також судом взято до уваги, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Руїс Торіха проти Іспанії").

Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 234 ГПК України із всебічним, повним та обєктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України, у зв'язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281, 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Рівненської області від 25 квітня 2018 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 МЖК" залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №918/916/17 повернути господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Огороднік К.М.