ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/19541/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Пєсков В.Г., Погребняк В.Я.

учасники справи:

позивач - Державне підприємство "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України"

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк"

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

на постанову Київського апеляційного господарського суду

від 19.03.2018

у складі колегії суддів: Жук Г.А. (головуючий), Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

та на рішення Господарського суду міста Києва

від 14.12.2017

у складі судді Ващенко Т.М.

у справі №910/19541/17

за позовом Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України"

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про стягнення 369 757, 78 грн.

ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

1. 11.04.2018 через Київський апеляційний господарський суд Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2018 та на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі №910/19541/17 в порядку статей 286, 287, 289 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017 (далі - ГПК України).

2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/19541/17 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2018.

3. Ухвалою від 23.04.2018 Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" та ухвалив здійснити перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі №910/19541/17 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

4. Державне підприємство "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" подало відзив на касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк".

5. На розгляд касаційного суду винесено проблему застосування статей 258, 267, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Короткий зміст позовних вимог

6. Державне підприємство "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - відповідач) про стягнення 369 757, 78 грн., з яких 228 441, 26 грн. основного боргу, 44 318 грн. пені, 22 918, 18 грн. штрафу, 59 228, 22 грн. інфляційних втрат, 14 852, 12 грн. - 3% річних.

6.1. В обґрунтування позовних вимог ДП "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" посилалась на те, що відповідач в порушення своїх договірних зобов'язань не сплатив визначену договором вартість за користування наданими місцями для стоянки транспортних засобів за період з січня 2013 року по грудень 2015 року, у зв'язку з чим в нього виникла заборгованість перед позивачем. Враховуючи допущене відповідачем порушення свого грошового зобов'язання, позивач відповідно до умов договору та статей 549, 625 ЦК України заявив до стягнення штраф, пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Короткий зміст рішення першої інстанції

7. Рішенням 14.12.2017 Господарський суд міста Києва позов задовольнити частково, стягнув з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" 228 441, 26 грн. основного боргу, 44 318 грн. пені, 478, 18 грн. штрафу, 59 228, 22 грн. інфляційних втрат, 14 721, 19 грн. - 3% річних, 5 207, 80 грн. судового збору, в іншій частині в позові відмовив.

7.1. Місцевий суд встановив таке:

- 01.08.2007 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено Договір №01-08/07 по наданню місця для стоянки (далі - Договір), за умовами якого (1.1) виконавець надає замовнику місце для стоянки 30 одиниць автотранспортних засобів у підрозділі НВД АФ "Наукова" автотранспортного підприємства, яке розташоване за адресою місто Дніпропетровськ, проспект Праці, 2-т;

- додатковими угодами №1 від 14.11.2007, №3 від 16.12.2008, від 24.07.2013 до Договору сторони вносили зміни щодо збільшення кількості автотранспортних засобів, остання редакція передбачала місце стоянки для 600 одиниць транспорту;

- додатковою угодою від 24.07.2013. до Договору сторони виклали пункт 6.1 Договору в такій редакції: Договір діє до 21.11.2013. У випадку відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну Договору протягом місяця після закінчення терміну дії Договору, він вважається продовженим на тих самих умовах, які були передбачені Договором. Дана додаткова угода застосовується з 01.01.2013 відповідно до частини 1 статті 628, частини 3 статті 63 ЦК України;

- додатковою угодою від 19.05.2014 до Договору сторони доповнили Договір пунктом 2.4 згідно з яким виконавець зобов'язувався надати замовнику можливість користування електричною енергією, а замовник зобов'язувався її оплатити за перший місяць до 5 числа наступного місяця, самостійно отримуючи рахунки на електроенергію бухгалтерії виконавця 01 числа наступного місяця. Наступна сплата вартості спожитої електроенергії здійснюється не пізніше 05 числа поточного місяця шляхом 100% передоплати в розмірі вартості виставлених Виконавцем за попередній місяць, яка вноситься в рахунок плати за наступний місяць;

- додатковою угодою №3 від 16.12.2008 до Договору сторони погодили, що розмір плати за надані послуги для стоянки автотранспорту в розрізі видів транспорту за місяць з урахуванням ПДВ складає: легкові автомобілі та мікроавтобуси 60 грн., вантажні автомобілі, самохідні машини та контейнери 120 грн., вантажні автомобілі з причепом 180 грн. редакція пункту набирає чинності з 01.01.2009;

- позивачем надано, а відповідачем прийнято послуг за Договором на загальну суму 1 061 409, 52 грн. за період січня 2013 року по грудень 2015 року. Жодних заперечень щодо якості, вартості чи кількості наданих за Договором послуг відповідачем надано не було.

7.2. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

- суд при розгляді справи прийняв до уваги відсутність у відповідача, як замовника за Договором, будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання позивачем прийнятих за Договором зобов'язань з надання послуг на загальну суму 1 061 409, 52 грн.;

- за наданими до матеріалів справи меморіальними ордерами, судом встановлено, що відповідачем сплачено в оплату наданих за спірний період послуг за Договором 832 968, 26 грн., отже, неоплаченою залишилась сума в розмірі 228 441, 26 грн., строк сплати якої є таким, що настав;

- оскільки відповідач прийняв замовлені ним послуги, однак, не оплатив їх повної вартості, грошові кошти в розмірі 228 441, 26 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача;

- судом здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, враховано, що борг за березень 2015 року на суму 6 223, 21 грн. виник після останньої проплати 17.12.2015, внаслідок чого прострочення настало з 18.12.2015 та встановлено, що розмір інфляційних втрат становить 59 228, 22 грн., розмір 3% річних становить 14 721, 19 грн. та дійшов висновку про їх стягнення, відмовивши у стягненні 130, 93 грн. річних, нарахованих безпідставно;

- здійснивши перерахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що розмір пені становить 50 295, 78 грн., що є сумою більшою, ніж пред'явлено до стягнення позивачем, з огляду на що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 44 318 грн. пені;

- виходячи з наданого позивачем розрахунку штрафу, до якого включено платіж в розмірі 22 440 грн. за послуги з оплати користування місцями та 478, 18 грн. за користування електричною енергію, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф в розмірі 478, 18 грн., відмовивши у стягненні 22 440 грн. штрафної санкції як такої, що нарахована згідно з пунктом 2.4 додаткової угоди необґрунтовано, оскільки у відповідача відсутня заборгованість зі сплати електричної енергії.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

8. Постановою 19.03.2018 Київський апеляційний господарський суд апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" залишив без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі №910/19541/17 залишив без змін, справу повернув до Господарського суду міста Києва, поновив дію рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі №910/19541/17.

8.1. Переглянувши справу згідно з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд погодився з повнотою встановлення обставин даної справи судом та правильністю застосування ним норм матеріального та процесуального права, зазначивши про те, що зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що за своєю правовою природою зазначений договір є договором надання послуг, що правильно встановлено Господарським судом міста Києва.

8.2. Відповідно до норм чинного законодавства та умов договору, позивач, як виконавець за договором, не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт (наданих послуг); спірний договір був чинним на грудень 2015 року. Апеляційний суд погодився з висновками місцевого господарського суду про встановлення на підставі актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), які підписані сторонами, та тих, які не підписано відповідачем, однак, направлено позивачем на його адресу для підписання, загального розміру вартості наданих послуг на суму 1 061 409, 52 грн. за січень 2013 року - грудень 2015 року.

8.3. Обов'язок прийняти послуги, а у випадку виявлення певних порушень з боку виконавця негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника. Проте, відповідач не надав жодної письмової відмови від підписання акта, доказів складання будь-яких актів про неналежне виконання позивачем визначених договором послуг та їх направлення позивачу у справі, доказів звернення з претензіями щодо застосування наслідків, визначених як договором, так і чинним законодавством, у зв'язку з неналежним виконанням позивачем договірних зобов'язань, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість доводів скаржника щодо непідтвердження наданих позивачем послуг у період з січня 2013 року по грудень 2015 року.

8.4. Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази (правовстановлюючі документи) переходу права власності на реалізоване майно позивача до третьої особи за результатами аукціону (акт передання права власності), беручи до уваги також те, що сторонами не надавались такі докази до суду першої інстанції, та в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про виникнення у відповідача з новим власником будівель та споруд, за адресою: місто Дніпропетровськ, проспект Праці, будинок 2Т, правовідносин щодо користування місцями для стоянки транспортних засобів у грудні 2015 року, то суд дійшов висновку про те, що скаржником не доведено відсутності у позивача права на нарахування плати за грудень 2015 року.

8.5. Апеляційний суд погодився з розміром фактичної оплати відповідачем на користь позивача 832 968, 26 грн. вартості наданих за спірний період послуг та наявність заборгованості на суму 228 441, 26 грн.

8.6. Суд спростував доводи скаржника про застосування позовної давності за заборгованістю за серпень 2013 року, червень 2014 року та жовтень 2014 року, заява про які була подана до апеляційного суду з посиланням про те, що відповідач в місцевому суді не заявляв про застосування позовної давності, хоч був належно повідомленим про розгляд справи в суді першої інстанції, був обізнаний зі змістом позовних вимог, подавав клопотання при розгляді справи місцевим судом, а тому відсутні правові підстави для прийняття заяви про застосування позовної давності у зв'язку з порушенням порядку на її подання.

8.7. Перевіривши розрахунок пені та штрафу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про те, що з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ДП "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" підлягає стягненню пеня в заявленому позивачем розмірі 44 318 грн. та 478, 18 грн. штрафу за заборгованістю з оплати електроенергії, що передбачено пунктом 2.4 Договору. В іншій частині позовної вимоги, а саме в стягненні 22 440 грн. штрафу, місцевий господарський суд правомірно відмовив з посиланням на умови укладеного договору.

8.8. Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, який надано позивачем до позовної заяви, щодо кожного місяця наданих послуг окремо, з урахуванням проведених відповідачем оплат, колегія суддів погодилась з висновком Господарського суду міста Києва про те, що позивачем допущені помилки в проведеному розрахунку та правильністю розрахунку місцевого суду про стягнення з відповідача 59 228, 22 грн. інфляційних втрат та 14 721, 19 грн. - 3% річних, керуючись статтями 254, 625 ЦК України.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ

Доводи скаржника (відповідач у справі)

9. Скаржник доводив, що позивач в ході розгляду справи приховав продаж нерухомого майна (будівлі і споруди, загальною площею 12 818, 8 кв.м. в м. Дніпропетровськ, проспект Праці, будинок 2Т), що підтверджується Свідоцтвом про придбання нерухомого майна з публічних торгів 19.11.2015 №7916, тому плата за стоянку за період з 19.11.2015 по 31.12.2015, а також річні та інфляційні за цей період нараховані йому неправильно, чим порушено приписи статей 526, 625 ЦК України.

10. Скаржник аргументував, що судами неправильно застосовано вимоги про позовну давність згідно із статтями 257, 267 ЦК України щодо розрахунку пені, який перевищує 6 місяців, оскільки заявлений за період з 06.04.2015 по 24.06.2016.

11. Скаржник доводив про неправильне застосування судами статті 625 ЦК України з посиланням на те, що період прострочення зобов'язання, у якому наявне рішення суду про стягнення грошових коштів, відраховується з дати набрання цим рішенням законної сили.

Доводи інших учасників справи

12. У відзиві позивача на касаційну скаргу позивач зазначав, що у період з 19.11.2015 по 31.12.2015 йому не було відомо про видачу Свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні та державну реєстрацію права власності, оскільки документ видавався третій особі (набувачу майна з аукціону), тому умови Договору №01-08/07 по наданню місця для стоянки від 01.08.2007 виконувались позивачем належним чином, оплачувалась електрична енергія, майно третій особі не передавалось. Згідно з Витягом з державного реєстру нерухомості, державна реєстрація спірного майна за третьою особою здійснена 23.12.2015, однак дія Договору №01-08/07 від 01.08.2007 у спірний період не припинялася, умови договору виконувалися позивачем.

13. Позивач заперечив доводи скаржника про пропуск ним строків позовної давності стягнення основного боргу, зазначивши про те, що заборгованість у відповідача виникла починаючи з 05.04.2015, розрахунок пені здійснено з 06.04.2015, позов подано 02.11.2017, тобто в межах строку позовної давності.

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

14. Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"

Частина 1 статті 75 - передача майна замовником аукціону і прийняття його покупцем здійснюється за передавальним актом, що підписується сторонами і оформлюється відповідно до законодавства.

Частина 2 статті 75 - в акті про передання права власності на куплене нерухоме майно зазначаються: ім'я (назва) та місце проживання (місцезнаходження) продавця та покупця, а також організатора аукціону; відомості про продане нерухоме майно; адреса веб-сторінки, на якій розміщено відомості про проведення аукціону.

Частина 3 статті 75 - акт про передання права власності на куплене нерухоме майно разом із протоколом про проведення аукціону не пізніше трьох днів після повної сплати переможцем запропонованої ним ціни передається нотаріусу, а копії акту не пізніше наступного дня разом із відомостями про нотаріуса надсилаються (вручаються) покупцю, замовнику аукціону та продавцю.

Частина 4 статті 75 - нотаріус видає покупцю свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні в порядку, встановленому законом.

15. Цивільний кодекс України

Частина 1 статті 334 - право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 2 статті 334 - переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Частина 4 статті 334 - права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Пункт 1 частини 1 статті 346 - право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна;

Частина 2 статті 346 - право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Частина 1 статті 377 - до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частина 2 статті 512 - кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Стаття 901 - за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Стаття 903 - якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

16. З огляду на компетенцію касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника про неправильне застосування судами норм матеріального права - статей 258, 267, 625 ЦК України, статті 232 ГК України.

А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права, мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги

17. Юридичний аналіз положень статей 901, 903 ЦК України дозволяє зробити висновок, що договір про надання послуг є консенсуальним та виникає з моменту досягнення згоди між сторонами щодо істотних умов (предмет договору, вартість наданих послуг, строк дії договору, інші умови, які визначені сторонами як істотні згідно умов укладеного договору).

Отже, встановивши обставини, що сторони спірного договору дійшли згоди про надання послуг паркування автомобілів на площадці, яка належала позивачу, з помісячною оплатою за право паркування певної кількості автомобілів в місяць, строком дії до 31.12.2015, суди дійшли правильного висновку про наявність грошових зобов'язань відповідача оплатити вартість наданих йому послуг за період їх неналежного виконання з 05.04.2015 по 31.12.2015 на загальну суму 228 441, 26 грн.

18. Матеріалами справи та висновками судів підтверджується здійснення власного перерахунку місцевим судом про стягнення з відповідача 59 228, 22 грн. інфляційних втрат та 14 721, 19 грн. - 3% річних, проведення судом власного розрахунку пені, яка за розрахунком суду в межах спеціального строку позовної давності становила 50 295, 78 грн., однак, суди дійшли висновку про можливість її стягнення в межах заявлених позовних вимог на суму 44 318 грн. та часткове задоволення вимог позивача про стягнення штрафу на суму 478, 18 грн. з відмовою у стягненні штрафу на суму 22 440 грн. як такого, що не відповідає умовам укладеного договору.

Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає такі висновки судів першої та апеляційної інстанції обґрунтованим встановленням фактичних обставин справи та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Суд вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги згідно з пунктами 9-11 мотивувальної частини постанови про неправильний розрахунок судом інфляційних, 3% річних, пені, як такі, що не аргументовані наданням жодного іншого розрахунку в ході розгляду справи по суті в судах першої та апеляційної інстанцій та заявлені в касаційному суді з наміром спонукати касаційний суд здійснити переоцінку доказів та обставин справи, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції відповідно до статті 300 ГПК України.

19. Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про обґрунтованість стягнення з відповідача заборгованості за спірним договором станом на 31.12.2015, оскільки судами встановлено обставини пролонгації спірного договору до зазначеної дати та не надано доказів заміни сторони договору у зв'язку із зміною власника, припинення його дії чи вибуття майна (площадки для паркування автомобілів) з володіння позивача за наслідком складення акта про передавання права власності новому власнику до 31.12.2015 року.

20. В рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007, аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов'язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін. Аналізуючи мотивацію постановлених судами рішень крізь призму статті 6 Конвенції та зазначеної практики ЄСПЛ, Суд зазначає про належне виконання покладеного на суд обов'язку щодо мотивації прийнятих судом першої та апеляційної інстанцій рішень, оскільки обґрунтування щодо відхилення доводів скаржника ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права та демонструє справедливий та однаковий підхід до заслуховування доводів сторін у даній справі.

21. Суд, керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", аналізуючи повноту дослідження судами обставин при розгляді даної справи зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов'язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Аналізуючи через призму зазначених висновків ЄСПЛ повноту дослідження судами обставин даної справи та обґрунтування судових рішень, Суд погоджується з виконанням судами першої та апеляційної інстанцій обов'язку щодо обґрунтування своїх висновків про порушення відповідачем своїх зобовязань з належного розрахунку за надані послуги з паркування автомобілів згідно з укладеним договором №01-08/07 від 01.08.2007, який діяв із змінами та доповненнями до 31.12.2015. Відтак, Суд не вбачає порушення норм матеріального та процесуального права, які могли б потягнути наслідки скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

22. З огляду на зазначене та відсутність порушення норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішень судами, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги відповідача та залишення без змін постанови апеляційного суду та рішення суду першої інстанції.

В. Судові витрати

23. У зв'язку з відмовою в задоволенні касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд залишаються за скаржником.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 301, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі №910/19541/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.Г. Пєсков

В.Я. Погребняк