ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2014/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" м. Київ
до Липковатівського Аграрного коледжу с. Липкуватівка
про стягнення 690,56 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - ОСОБА_1, за довіреністю № 168 від 02.02.2018 року;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство з обмеженою відповідальністю "НАК "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Липковатівського Аграрного коледжу про стягнення 690,56 грн., з яких 570,92 грн. пені, 116,04 грн. 3% річних та 3,60 грн. інфляційних втрат за порушення умов договору купівлі-продажу природного газу № 1668/14-ТЕ-32 від 06.02.2014 року. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.07.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 27.08.2018 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.08.2018 року розгляд справи було відкладено на 11.09.2018 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 11.09.2018 року представник відповідача надав відзив на позов (вх. № 26341), в якому останній проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем пропущено річний строк, встановлений законом для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.09.2018 року проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем пропущено річний строк, встановлений законом для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Представник позивача в судове засідання 11.09.2018 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали суду від 27.08.2018 року на юридичну адресу позивача.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Позивач не повідомляв суд про зміну місця знаходження, копія ухвали від 27.08.2018 року надсилалась за зазначеною позивачем в позовній заяві адресою.

Враховуючи те, що позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

06.02.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) та Липковатівським Аграрним коледжем було укладено договір № 1668/14-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого позивач зобов`язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (пункт 1.1. договору, т. 1, а.с. 16-21).

Відповідно до пункту 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (т. 1, а.с. 18).

29.04.2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до договору № 1668/14-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу.

На виконання умов договору, позивачем здійснено поставку природного газу за період з січня 2014 року по листопад 2014 року на загальну суму 160 562, 90 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу:

- від 31.01.2014 року на суму 60 879,11 грн.;

- від 28.02.2014 року на суму 52 636, 39 грн.;

- від 31.03.2014 року на суму 27 010, 10 грн.;

- від 30.04.2014 року на суму 6 953, 16 грн.;

- від 31.10.2014 року на суму 1 444, 04 грн.;

- від 30.11.2014 року на суму 11 640, 10 грн. (т. 1, а.с. 26-32).

Проте, відповідач вартість поставленого позивачем газу своєчасно не сплачував, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача (т. 1, а.с. 30), внаслідок чого позивачем за порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання нараховано відповідачу 3% річних у сумі 116,04 грн., інфляційних втрат в сумі 3, 60 грн. та пені у сумі 570,92 грн., що стало причиною звернення із позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, із урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Згідно вимог статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 174 Цивільного кодексу України, встановлено що господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зобов`язання в силу вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у пункт 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання, у відповідності до вимог статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до положень статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що позивачем пропущено річний строк, передбачений законом для нарахування пені, 3% річних та інфляційних, у зв`язку з чим вказує на сплив позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом.

Проте вищезазначені твердження відповідача не приймаються судом до уваги, оскільки п. 9.3 укладеного між сторонами договору передбачено, що строк у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем здійснюється нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат починаючи з 2014 року, тобто в межах, передбаченому договором строку.

Крім того порушення термінів оплати відповідачем підтверджується також випискою з банківського рахунку позивача (а.с. 30).

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги відсутність доказів своєчасної оплати відповідачем коштів за поставлений природний газ та доведеність з боку позивача факту прострочення виконання зобов`язання відповідачем, що підтверджується випискою з банківського рахунку (т. 1, а.с. 30), суд дійшов висновку про те, що відповідач несвоєчасно виконував свої зобов`язання за договором.

В силу пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано 3% річних у сумі 116,04 грн.: за зобовязання січня 2014 року за період з 15.02.2014 року по 19.02.2014 року на суму боргу 60 879, 11 грн. нараховано суму у розмірі 25,02 грн.; за зобовязання лютого 2014 року за період з 15.03.2014 року по 31.03.2014 року на суму боргу 52 636,39 грн. нараховано суму у розмірі 73, 55 грн.; за зобовязання березня 2014 року за період з 15.04.2014 року по 16.04.2014 року на суму боргу 27 010,09 грн. нараховано суму у розмірі 4,44 грн.; за зобовязання квітня 2014 року за період з 15.05.2014 року по 30.07.2014 року на суму боргу 359,99 грн. нараховано суму у розмірі 2,27 грн.; за зобовязання жовтня 2014 року за період з 15.11.2014 року по 24.11.2014 року на суму боргу 1 444, 04 грн. нараховано суму у розмірі 1,19 грн.; за зобовязання листопада 2014 року за період з 16.12.2014 року по 25.12.2014 року на суму боргу 11 640,10 грн. нараховано суму у розмірі 9,57 грн. та інфляційні втрати в сумі 3,60 грн. за зобовязання квітня 2014 року за період з 01.06.2014 року по 30.06.2014 року на суму боргу 359,99 грн., нараховано суму у розмірі 3,60 грн. відповідно до наданого розрахунку (т. 1, а.с. 13-15).

Судом здійснено перевірку нарахованих позивачем відповідачу 3% річних в сумі 116,04 грн. та інфляційних втрат в сумі 3,60 грн. відповідно до наданого позивачем розрахунку та встановлено, що відповідні нарахування здійснено вірно, вони відповідають вимогам законодавства та підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 570,92 грн. пені: за зобовязання січня 2014 року за період з 15.02.2014 року по 19.02.2014 року на суму боргу 60 879, 11 грн. нараховано суму у розмірі 108,41 грн.; за зобовязання лютого 2014 року за період з 15.03.2014 року по 31.03.2014 року на суму боргу 52 636,39 грн. нараховано суму у розмірі 318,70 грн.; за зобовязання березня 2014 року за період з 15.04.2014 року по 16.04.2014 року на суму боргу 27 010,09 грн. нараховано суму у розмірі 28,12 грн.; за зобовязання квітня 2014 року за період з 15.05.2014 року по 30.07.2014 року на суму боргу 359,99 грн. нараховано суму у розмірі 15,32 грн.; за зобовязання жовтня 2014 року за період з 15.11.2014 року по 24.11.2014 року на суму боргу 1 444, 04 грн. нараховано суму у розмірі 11,08 грн.; за зобовязання листопада 2014 року за період з 16.12.2014 року по 25.12.2014 року на суму боргу 11 640,10 грн. нараховано суму у розмірі 89,29 грн. (т. 1, а.с. 13-15), суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 611 Цивільного кодексу України одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, пунктом 7.2 договору визначено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору, він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу (т. 1, а.с. 19).

Судом здійснено перевірку нарахованих позивачем відповідачу пені в сумі 570,92 грн. відповідно до наданого позивачем розрахунку та встановлено, що відповідні нарахування здійснено вірно, вони відповідають вимогам законодавства та підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача в розмірі 1762,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; статтями 11, 526, 549, 611, 612, 623-629 Цивільного кодексу України; частини 1 статті 174, статті 193 Господарського кодексу України; статтями 4, 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Липковатівського аграрного коледжу про стягнення 3% річних в розмірі 116,04 грн., інфляційні втрати в розмірі 3,60 грн., пеню в розмірі 570,92 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з Липковатівського аграрного коледжу (63221, Харківська обл., Нововодолазький р-н., село Липкуватівка, вул., Доценко, буд. 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ) 3% річних в розмірі 116,04 грн., інфляційні втрати в розмірі 3,60 грн., пеню в розмірі 570,92 грн. та 1 762,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 13.09.2018 р.

Суддя ОСОБА_2

922/2014/18