ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.09.2018

Справа № 910/6903/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Жука В.М., розглянувши матеріали справи

За позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю «Сфера-Плюс»

до                     Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі»

про                     стягнення 925798,11 грн.

Представники сторін:

від позивача                     – не з’явився;

від відповідача           – не з’явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шелфер Два» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Золотий Урожай» про стягнення 31516,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов’язань з оплати вартості товару за Договором поставки №2204-01 від 22.04.2016, внаслідок чого, за ним утворилась заборгованість в розмірі 611210,79 грн.

Крім того, позивач просить стягнути нараховані на вказану заборгованість на підставі ст.625 Цивільного кодексу України та п.8.4 Договору 47847,85грн. 3% річних, 164254,57 грн. інфляційних втрат та 102484,90 грн. пені за порушення грошового зобов’язання.

Разом з тим, в ході розгляду справи, 24.07.2018 позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача основний борг в розмірі 211210,79 грн., 47847,85грн. 3% річних, 164254,57 грн. інфляційних втрат та 102484,90 грн. пені.

В обґрунтування поданої заяви позивач посилався на те, що відповідачем було здійснено часткове погашення існуючої перед позивачем основної заборгованості на загальну суму 400000 грн., на підтвердження чого позивачем додано до матеріалів справи копії банківських виписок по рахунку.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов'язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Судом вищевказана заява позивача прийнята до розгляду, та отже, у відповідності до ст.ст.42, 163 Господарського процесуального кодексу України, має місце нова ціна позову, з якої підлягає вирішенню спір по даній справі.

Представник позивача в судове засідання не з’явився, про проте до початку розгляду справи через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника.

Відповідач уповноваженого представника в судове засідання не направив, відзиву на позов протягом усього часу розгляду справи не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сфера-Плюс» (позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі» (відповідач, замовник) укладено Договір поставки №2204-01 відповідно до умов якого, виконавець бере на себе зобов’язання поставити замовнику, а замовник бере на себе зобов’язання своєчасно оплатити та прийняти пакувальний матеріал з друком (товар) на умовах даного договору (п.2.1 Договору).

Відповідно до п.2.2 Договору, найменування, структура матеріалу, кількість товару, строки поставки та вартість товару обумовлюється сторонами у специфікаціях, відповідно до заявок, які складаються окремо на кожну партію товару, підписуються обома сторонами і являються невід’ємною частиною даного договору.

Згідно з п.3.1 Договору, замовник перераховує грошові кошти на поточний рахунок виконавця у розмірі 100% від вартості партії товару, що вказана у відповідній специфікації, протягом 2 (двох) банківських днів з моменту виставлення рахунку-фактури.

Пунктом 5.1 Договору, виконавець зобов’язаний здійснити поставку товару замовнику на умовах передбачених правилами ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року EXW склад виконавця: м. Київ, вул. Автозаводська, буд. №76.

Датою поставки відповідно до даного договору вважається дата переходу права власності на товар. Право власності на товар та ризик випадкової загибелі товару переходить від виконавця до замовника з моменту його передачі. Передача товару підтверджується відміткою про отримання товару на видатковій накладній, скріпленої підписом уповноваженої особи на здійснення такого роду дій та печаткою замовника (п.5.2 Договору).

Умовами п.8.1 Договору, замовник має право пред’явити претензію по якості на протязі 30 (тридцяти) днів після прийому-передачі товару. Претензія, акт, зразки неякісного товару з обов’язковим наданням маркування (ярликів) рулонів, з яких відібрані ці зразки, направляється виконавцю. Виконавець з’ясовує обґрунтованість претензії на протязі 30 (тридцяти) днів з дня одержання претензії, та у випадку підтвердження останньої, виконавець зобов’язаний замінити неякісний товар за свій рахунок або повернути замовнику вартість оплаченого неякісного товару.

Відповідно до п.8.4 Договору, за порушення строків оплати, передбачених даним договором, замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми фактичної заборгованості за кожен день прострочення, починаючи з дня, наступного за днем настання строку оплати за весь період прострочення.

Згідно з п.11.8 Договору, договір набирає чинності з моменту двостороннього підписання сторонами та діє до 31.12.2016. Договір зберігає свою силу після закінчення строку його дії до повного виконання сторонами обов’язків, які виникли під час дії договору.

Угодою №3 від 03.01.2017 про пролонгацію Договору №2204-01 сторони погодили продовжити термін дії Договору №2204-01 від 22.04.2016 до 31.12.2017 включно.

Угодою №2 від 02.01.2018 про пролонгацію Договору №2204-01 сторони погодили продовжити термін дії Договору №2204-01 від 22.04.2016 до 31.12.2018 включно.

Як вбачається із наявних у матеріалах справи специфікацій, видаткових накладних та рахунків, позивач у період з травня 2017 року по травень 2018 року, на виконання умов зазначеного договору передав відповідачеві товар, обумовлений договором на загальну суму 10578929,62 грн., вказані видаткові накладні підписані уповноваженим представниками обох сторін. Доказів щодо наявності спорів стосовно якості або кількості поставленого позивачем товару матеріали справи не містять.

Однак відповідач поставлений товар оплатив лише частково, в зв’язку з чим у останнього утворилася заборгованість в сумі 211210,79 грн.

Факт часткової оплати поставленого позивачем товару підтверджується наявними в матеріалах справи копіями банківських виписок по рахунку позивача за спірний період.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1, 6 ст.265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона – постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні – покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексу України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу положень ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Факт неналежного виконання відповідачем зобов’язань з оплати вартості поставленого товару, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість в розмірі 211210,79 грн. належним чином підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в розмірі 211210,79 грн.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаних норм, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 47847,85 грн. трьох відсотків річних та 164254,57 грн. інфляційних втрат.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що позивачем вказане нарахування проведено у відповідності до вимог закону, а відтак заявлені позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, щодо заявлених позивачем вимог стосовно стягнення з відповідача пені в розмірі 102484,90 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п.8.4 Договору, за порушення строків оплати, передбачених даним договором, замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми фактичної заборгованості за кожен день прострочення, починаючи з дня, наступного за днем настання строку оплати за весь період прострочення.

В той же час, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що позивачем вказане нарахування проведено у відповідності до умов укладеного договору та вимог чинного законодавства, а відтак позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі» (04070, м. Київ, вул. Боричів Тік, 35В; ідентифікаційний код 38092323) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сфера-Плюс» (02095, м. Київ, вул. Княжий Затон, 9-А, оф.369; ідентифікаційний код 32824011) 211210 (двісті одинадцять тисяч двісті десять) грн. 79 коп. основної заборгованості, 102484 (сто дві тисячі чотириста вісімдесят чотири) грн. 90 коп. пені, 164254 (сто шістдесят чотири тисячі двісті п’ятдесят чотири) грн. 57 коп. інфляційних втрат, 47847 (сорок сім тисяч вісімсот сорок сім) грн. 85 коп. трьох процентів річних, а також 13886 (тринадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн. 97 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 17.09.2018

Суддя                      Я.В. Маринченко