Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2018 р. м. Рівне Справа № 918/508/18

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Войтюка В.Р. при секретарі судового засідання В'юненко І.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "ОСОБА_1 компанія "Українська страхова група"

до відповідачів ОСОБА_2 підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" - 1 та Державної організації "Служба автомобільних доріг у Рівненській області" - 2

про відшкодування збитків

В засіданні приймали участь:

Від позивача : не з'явився;

Від відповідача -1 : ОСОБА_3 (дов. № 76-18 від 12.06.2018 р.);

Від відповідача - 2 : ОСОБА_4 (дов. № 10/12 від 24.07.2018 р.).

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

25 липня 2018 року Приватне акціонерне товариство "ОСОБА_1 компанія "Українська страхова група" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_2 підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" - 1 та Державної організації "Служба автомобільних доріг у Рівненській області" - 2 про відшкодування збитків.

Позов мотивований тим, що через неналежне дорожнє покриття сталася ДТП. В подальшому позивач виплатив страхові відшкодування. На переконання останнього, оскільки ДТП трапилася саме через неналежний стан дорожнього покриття, що підтверджується досудовим розслідуванням та постановою міськрайонного суду, а обов'язки щодо утримання дорожнього покриття покладено саме на відповідачі, тому просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідачів збитки в сумі 158 387 грн. 00 коп.

Позивач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засіданні 17 вересня 2018 року.

09 серпня 2018 року відповідач 2 подав відзив на позовну заяву, в якому вказав на безпідставність позову, наголошував, що належних та допустимих доказів того, що ДТП трапилася саме через неналежний стан дорожнього покриття матеріали справи не містять, а тому просив суд в позові відмовити в повному обсязі.

27 серпня 2018 року відповідач 1 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позов пред'явлений до нього безпідставно, зазначає про те, що дороги загального користування перебувають у державній власності, а держава поклала обов'язок по утриманню доріг на відповідача 2.

Відповідач 1 та відповідач 2 у судовому засіданні 17 вересня 2018 року підтримали викладені у відзивах на позовну заяву позиції, просили суд в задоволенні позову відмовити.

Заяви та клопотання у справі

09 серпня 2018 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву в якому останній проти позову заперечив в повному обсязі.

27 серпня 2018 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву в якому останній проти позову заперечив в повному обсязі.

29 серпня 2018 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача 2 надійшли пояснення на відзив відповідача 1, в якому зазначає про те, що наведені обставини у відзиві є безпідставними та такими які не відповідають нормам права, а тому просив суд до уваги відзив відповідача 1 до уваги не приймати.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 25 липня 2018 року відкрито провадження у справі 918/508/18, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 13 серпня 2018 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13 серпня 2018 року відкладено підготовче засідання на 05 вересня 2018 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 05 вересня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 17 вересня 2018 року.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин

08 грудня 2014 року між ПАТ "СК "УКРАЇНСЬКА ОСОБА_1", - надалі Позивач та ТОВ "Реккітт Бенкізер хаусхолд енд Хелс Кео Україна" (страхувальник) був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2802-00320/00001, предметом якого є страхування транспортного засобу "Hyundai Accent", державний № НОМЕР_1.

20 вересня 2015 року на автодорозі Доманово-Ковель-Чернівці-Теребляче відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Hyundai Accent", державний № НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 та транспортного засобу ЗАЗ-ДЕУ державний реєстраційний номер № НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6.

У вищевказаній ДТП водій ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження, - було розпочато досудове розслідування, яким встановлено, що причиною даної аварійної ситуацією стало незадовільний стан дороги в місці виникнення ДТП, зазначене стверджується листом Дубенського відділу поліції від 22 січня 2016 року №404/210-2016.

Крім цього матеріали справи містять Постанову 26 жовтня 2015 року Дубенського міськрайонного суду у справі 559/2568/15-п яку винесено відносно головного інженера "Дубенської ДЕД" - ОСОБА_7. якою останнього не було притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 4 ст. 140 КУпАП, у звязку з тим, що ОСОБА_7 не є посадовою особою філії ДЕД "ДП "Рівненський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України".

Вищевказаною постановою суду встановлено, що було порушено норми та стандарти, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг.

В постанові суду від 26 жовтня 2015 року з пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та матеріалами справи вказано, що ДЕД "ДП "Рівненський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" зобовязані виконувати лише ті роботи та у тому обсязі, які встановлені замовником, і мають відповідне фінансування. На вказану ділянку дороги не було виділено жодних коштів.

В подальшому до ПАТ "СК "Українська страхова група" звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

02 грудня 2015 року ПАТ "СК "Українська страхова група" на підставі Експертизи № 84 та Експертизи №1011, було складено страховий акт № КА-6819 та розрахунок суми страхового відшкодування що належить до виплати страхувальнику.

На підставі вищевказаних документів здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі: 158 387 (сто пятдесят вісім тисяч триста вісімдесят сім) грн. 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 21958 від 02.12.2015 року та № 21977 від 03.12.2015 року.

20 березня 2018 року Позивачем було направлено претензію до Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор).

23 квітня 2018 року від Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор) на адресу Позивача надійшла відповідь про невизнання вимог Позивача щодо відшкодування шкоди, на підставі не визначеності балансоутримувача даної ділянки дороги та ким здійснюється експлуатаційне утримання.

Зазначені вище обставини підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах даної справи.

Докази відхилені судом

Докази надані сторонами для суду не відхилялися.

Оцінка аргументів сторін і висновок суду

В Позовній заяві від 23 липня 2018 року позивач звернувся із позовом до відповідачів, в якому просить суд стягнути з останніх збитки.

Отже предметом доказування у даній справі є збитки, відповідно, для задоволення позову необхідно встановити такі складові: наявність шкоди, вина, причинно-наслідковий зв'язок, розмір збитків.

Позивач звертає увагу суду на те, що досудовим розслідуванням, яке було розпочато з причин отримання тілесних ушкоджень одним із учасників ДТП, встановлено, що причиною аварійної ситуації стало незадовільний стан дороги в місці виникнення ДТП. Крім того, Позивач зазначає, що в постанові Дубенського міськрайонного суду у справі № 559/2568/15-п встановлено порушення норм та стандартів, які стосуються безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг.

Суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, вважає їх передчасними та недоведеними з огляду на наступне.

Як вбачається із лист Млинівського відділення поліції від 22 січня 2016 року за № 404/210-2016, яким зазначено, що Протоколом огляду місця події від 20 вересня 2015 року було зафіксовано незадовільний, в порушення норм та стандартів стан дороги в місці виникнення ДТП, що і стало причиною аварійної обстановки.

В подальшому кримінальне провадження було закрито.

Відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" та КПК України працівники органів поліції не уповноважені на стадії досудового розслідування встановлювати вину фізичної чи юридичної особи, даний обовязок покладено на суд.

Крім того, працівник поліції виїжджаючи на огляд місця ДТП оглядає дане місце події, фіксує всі необхідні дані, водночас для дачі відповіді про ймовірне існування причинно- наслідкового звязку між аварією та незадовільним станом дороги необхідно залучати відповідного експерта, який має необхідні знання та досвід.

Суд зазначає, матеріали справи не містять жодного експертного висновку або ж дослідження, яким було б встановлено причинно-наслідковий зв'язок між ДТП яка відбулася і задовільним або ж незадовільним станом дорожнього покриття.

У відповідності до частин 1- 4 ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

Суд констатує, позивачем до матеріалів позовної заяви не подано дорожньо-технічного дослідження, автотехнічного дослідження, на підставі яких суд встановив беззаперечний причинно-наслідковий звязок між подіє ДТП та незадовільним станом дороги.

Щодо посилань позивача на Постанову Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 жовтня 2015 року по справі № 559/2568/15-п суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: 1) чи було вчинено адміністративне правопорушення, 2) чи винна дана особа в його вчиненні, 3) чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачає суд із Постанови суду, в останній відсутні відомості про те, що в ході судового засідання судом було встановлено факт вчинення адміністративного правопорушення та встановлено вину особи у його вчиненні.

Суд зазначає, встановлення зазначених вище фактів є невід'ємною частиною, оскільки вони встановлюють наявність причинно-наслідкового звязку між подіє ДТП та порушення норм, стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг, наявності вини посадової особи.

Разом з тим, постановою суду було закрито провадження по справі з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення - відсутній субєкт правопорушення.

Судом встановлено, що на підставі поданих позивачем доказів не є можливим достовірно визначити усі складові обставини справи, які необхідні для задоволення позову.

Позивач не подав достатніх доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Щодо наданих Протоколу огляду місця події від 20.09.2015 року та, Постанови Дубенського міськрайонного суду Рівненської області по справі № 559/2568/15-п, останні не встановлюють факту вчинення адміністративного правопорушення, не встановлено вину особи у його вчиненні.

Суд зазначає, що згідно ч. 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а відтак, доказування, що саме неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю Відповідачів нанесено шкоду, покладається на Позивача.

За змістом законодавчих положень, відповідальність за завдану шкоду настає лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправної поведінки/бездіяльності заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою/бездіяльністю заподіювачем та вину. Відсутність хоча б одного з елементів, що становлять склад цивільного правопорушення, не дає підстав для покладення відповідальності за заподіяні збитки.

Суд констатує, позивач звернувся із даним позовом, предметом якого є відшкодування збитків, однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що саме дорожній фактор став причиною ДТП, також не містять доказів наявності вини Відповідачів у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталась 20 вересня 2015 року на автодорозі Доманово-Ковель-Чернівці-Теребляче.

Також судом враховано, що матеріали справи містять надані договори, укладені між відповідачами, на експлуатаційне утримання і поточний ремонт автомобільних доріг державного значення в межах Рівненської області - 2000,9 км, в тому числі і автодороги на якій трапилася ДТП, відтак суд вбачає, що відповідачі виконують покладені на них зобов'язання, щодо утримання автодороги в належному стані, доказів протилежно матеріали справи не містять.

Отже, з урахуванням усього зазначеного вище, в задоволенні позову суд відмовляє, як необґрунтованому та недоведеному.

Джерела права й акти їх застосування

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ст.16 ЦК України одним із способів захисту прав є стягнення збитків (матеріальної шкоди).

За приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки. Під збитками розуміються витрати, зроблені стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які б управнена сторона одержала у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати, штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток, на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками позивача; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже, вимагаючи відшкодування збитків, позивач має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов'язання, розмір збитків, причинний зв'язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доводиться кредитором. Отже якщо кредитор пред'являє вимогу про відшкодування реальної шкоди та/або упущеної вигоди, він має надати докази наявності таких збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність упущеної вигоди тощо). До складу збитків, які підлягають відшкодуванню в разі порушення господарських зобов'язань, включаються і додаткові витрати, штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів), понесені стороною, яка зазнала шкоди внаслідок порушення зобов'язання другою сторонами (ч. 1 ст. 295 ЦК).

При цьому пред'явлення вимоги про відшкодування збитків покладає на кредитора обов'язок довести, що ці збитки є реальними, а не абстрактними. За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України такими збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, що вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Порушені права та інтереси позивача

Відповідно до п.2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Суд констатує, що спір про стягнення збитків відноситься до юрисдикції господарського суду. Позивач правомірно звернувся до суду з даним позовом, оскільки вважав що через дії або бездіяльність відповідачів для нього були завдані збитки.

Судові витрати

Згідно частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

У відповідності до статті 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

По справі в якості судових витрат заявлено оплату судового збору в розмірі 2 375 грн. 80 коп., оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати залишаються за позивачем.

Враховуючи вище викладене та керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 18 вересня 2018 року.

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 5 примірників:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (03038, м. Київ, вул. Федорова Івана, 32,а);

3 - представнику позивача (03142, м. Київ, пр.-т. ОСОБА_8, 46/2 корпус 4, перший поверх);

4 - відповідачу рекомендованим (33028, м. Рівне, вул. Остафова, 7);

5 - відповідачу рекомендованим (33028, м. Рівне, вул. Пушкіна, 19).