ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2018 р. Справа № 910/7789/18

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., за участю секретаря судового засідання Гопанок І.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік"

до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

про стягнення 683 350,64 гривень

за участю представника відповідача: ОСОБА_1 (довіреність №1-22-3188 від 06.07.2018)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мік" (далі ТОВ "Мік"/позивач) звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі Украерорух/відповідач) про стягнення 683 350,64 гривень, з яких: 560 512,94 грн заборгованості, 42 673,36 грн пені, 63 414,03 грн інфляційних втрат та 16 750,31 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на виконання своїх зобовязань за договором №7.1-489/2016 від 07.09.2016 поставлено згідно видаткової накладної №РН-05/15/30 від 15.05.2017 відповідачу одяг робочий загальною вартістю 572 273,58 грн, а відповідачем частково оплачено поставлений йому товар, а саме у розмірі 11 760,64 грн, у звязку з чим у Державного підприємства обслуговування повітряного руху України виникла заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Мік" у розмірі 560 512,94 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.06.2018 у справі №910/7789/18 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення 683 350,64 грн разом з доданими до неї матеріалами направлено за територіальною підсудністю до господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.07.2018 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" залишено без руху, виявлені недоліки постановлено усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.

30.07.2018, у встановлений судом строк, через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про усунення недоліків, відповідно до якої позивач надав пояснення та відомості, витребувані ухвалою господарського суду Київської області від 19.07.2018.

Ухвалою господарського суду Київської області від 31.07.2018 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

08.08.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у даному спорі з повідомленням сторін у судовому засіданні, оскільки предметом позову є стягнення грошової суми, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.08.2018 у справі №910/7789/18 задоволено клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін на 31.08.2018.

20.08.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого Украерорух заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позові у повному обсязі.

30.08.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" бути присутнім в судовому засіданні. До того ж, у відповідному клопотанні позивач зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Мік" не отримувало відзиву на позовну заяву, а тому не мало змоги надати відповідь на відзив.

Ухвалою господарського суду Київської області від 31.08.2018 у справі №910/7789/18 оголошено перерву в судовому засіданні до 10.09.2018.

10.09.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої ТОВ "Мік" заперечило проти доводів відповідача та просило позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні 10.09.2018 судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду даної справи на 11.09.2018.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення сторін, після виходу з нарадчої кімнати суд

ВСТАНОВИВ:

07.09.2016 між ТОВ "Мік" (далі - постачальник) та Державним підприємством обслуговування повітряного руху України (далі - покупець) було укладено договір поставки №7.1-489/2016 (далі договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобовязується поставити та передати у власність покупцю одяг робочий, інший (надалі товар або одяг), окремими партіями протягом строку договору згідно з замовленням, що готуються покупцем та погоджуються з постачальником, і здійснює його доставку (поставка). Покупець приймає та оплачує товар на умовах договору.

Відповідно до пп. 1.2., 5.1. та 10.1. договору найменування товару, його кількість та ціна зазначаються в додатку №1 до договору (специфікація товару).

Поставка здійснюється поетапно, окремими партіями протягом строку договору згідно письмових заявок покупця (де вказується назва, розміри та кількість одягу). Строк поставки має бути не більшим ніж 60 (шістдесят) календарних днів з дати письмової заявки покупця.

Договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і діє до повного виконання сторонами всіх взаємних зобовязань за договором, включаючи гарантійні зобовязання постачальника.

Копія вказаного вище договору разом з додатком №1 (специфікація товару) та додатком №2 (вимоги до товару) наявні в матеріалах справи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що за заявками №№3,4 від 30.12.2016 відповідачу 15.05.2017 поставлено товар на суму 572 273,58 грн, про що свідчить підписана сторонами видаткова накладна №РН-05/15/30 від 15.05.2017, копія якої наявна в матеріалах справи.

Втім, як зауважив позивач, відповідач свої грошові зобовязання за договором належним чином не виконав, кошти за отриманий товар сплатив частково у розмірі 11 760,64 грн, а тому у Державного підприємства обслуговування повітряного руху України перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Мік" виникла заборгованість у розмірі 560 512,94 грн.

В підтвердження відповідних обставин позивач надав суду копію платіжного доручення №2786 від 12.07.2017.

Посилаючись на те, що відповідач розрахунки за поставлений товар за договором не провів, позивач просить суд стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, зокрема, 560 512,94 грн заборгованості.

Заперечуючи проти вказаної вимоги, відповідач зауважив, що поставка товару на суму 572 273,58 грн була здійснена з порушенням строку з огляду на виявлення неякісного товару під час його прийняття.

В підтвердження вказаних вище обставин відповідач надав суду копії акту невідповідності спеціального одягу №1 від 02.03.2017, акту повернення спеціального одягу від 03.03.2017, акту про невідповідність товару та повернення його постачальнику від 04.04.2017, акту про тимчасове зберігання спецодягу постачальника від 04.04.2017.

Таким чином, відповідач зазначив, що остаточну оплату отриманого 15.05.2017 товару було здійснено з урахуванням вказаних обставин, умов договору та нарахованих на їх підставі штрафних санкцій у розмірі 560 512,94 грн, на суму яких, відповідно, зменшено суму оплати поставленого товару, відтак у позивача відсутні підстави для стягнення заборгованості та нарахованих на неї пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Водночас, відповідач вказав, що про нарахування штрафних санкцій та зменшення на них суми оплати за отриманий товар позивача було повідомлено листом №1-25-1936 від 29.05.2017, копія якого наявна в матеріалах справи.

В свою чергу, заперечуючи проти відповідних доводів відповідача, позивач зауважив на відсутності належних доказів надіслання відповідачем листа №1-25-1936 від 29.05.2017 з відповідно нарахованими сумами штрафних санкцій, а також неможливості проведення зарахування зустрічних вимог, адже вимоги відповідача стосовно оплати штрафних санкцій є спірними.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ст. ст. 655, 692 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 1.2. договору оплата у розмірі 100% ціни товару (або його частини при поставці товару частинами) здійснюється покупцем за фактом одержання товару повноважними представниками покупця не пізніше 20 (двадцяти) робочих днів з дати отримання відповідного рахунку-фактури, оформленого належним чином після підписання покупцем накладної на передачу товарно-матеріальних цінностей.

З огляду наведеного, підписання відповідачем видаткової накладної №РН-05/15/30 від 15.05.2017 свідчить про прийняття відповідачем товару та, відповідно, породжує для Украерорух обовязок по його оплаті у строк до 13.06.2017 включно.

Згідно приписів ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Водночас, відповідно до ст. ст. 525, 526, 627 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 4.3. договору сторони спірних правовідносин погодили, що виконання покупцем свого обовязку щодо оплати обумовлюється виконання постачальником свого обовязку зі сплати штрафу та пені, які передбачені цим договором, у разі настання відповідних підстав (зустрічне виконання зобовязання).

Грошове зобовязання покупця з оплати за договором зменшується на суму нарахованих покупцем та несплачених постачальником штрафних санкцій.

Так, відповідно до викладених у відзиві пояснень відповідач, як покупець, нарахував позивачу, як постачальнику, штрафні санкції у розмірі 560 512,94 грн з яких:

- 440 650,66 грн пені у розмірі 1% за 77 днів прострочення поставки товару та 40 059,15 грн 7% штрафу за прострочення поставки товару понад 30 днів, нарахованих на 572 273,58 грн вартості поставки відповідно до п. 7.2. договору;

- 79 803,13 грн 20% штрафу, нарахованого на 399 015,66 грн вартості неякісного товару відповідно до п. 7.3. договору.

Відповідно до ст. ст. 549, 610, 612 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Поряд з тим, ст. 598 ЦК України унормовано, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно п. 7.2. договору у разі недотримання постачальником строку поставки товару він оплачує покупцю пеню у розмірі 1% від ціни непоставленого товару за кожен день затримки, включаючи день підписання сторонами накладної на передачу товарно-матеріальних цінностей. За прострочення понад тридцять календарних днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 7% вказаної ціни.

З умов договору щодо строків поставки та поданих 30.12.2016 заявок №№3,4 слідує, що останнім днем виконання позивачем, як постачальником, свого обовязку по поставці товару є 28.02.2017.

Втім, як слідує з матеріалів справи та підтверджено сторонами, позивач поставив відповідачу товар 15.05.2017, тобто з порушенням погоджених строків, у тому числі і понад тридцять календарних днів, що, відповідно, є підставою для сплати позивачем на користь відповідача відповідно до п. 7.2. договору штрафу та пені.

Водночас, нарахування відповідачем пені за 77 днів прострочення суперечить вимогам ст. ст. 549, 598, 610, 612 ЦК України, оскільки в період нарахування пені не можуть бути включені дні, коли боржник не вважався таким, що прострочив, а тому відповідно до вказаних вище обставин та законодавчих вимог відповідальність позивача за порушення строків поставки товару обмежена періодом з 01.03.2017 по 14.05.2017.

Окрім того, відповідно до п. 7.3. договору у разі настання порушення, передбаченого розділом 2 договору та додатком №2 до договору, що підтверджено документально, стягується штраф у розмірі 20% вартості неякісного товару.

Умовами розділу 2 договору передбачено вимоги стосовно якості товару, а додатком №2 до договору передбачено, зокрема, що при поставці товару на склад покупця уповноважені представники обох сторін перевіряють відповідність товару вимогам договору та зразку товару. У разі виявлення невідповідності, сторони складають акт про невідповідність товару, який є підставою для усунення дефектів та проведенню повторної прийомки товару, при цьому строк поставки товару не продовжується.

Так, відповідно до складеного сторонами акту про невідповідність товару та повернення його постачальнику від 04.04.2017, з урахуванням специфікації до договору, вартість неякісного товару, що був повернутий позивачу, становить 191 040,30 грн.

Посилання ж відповідача на визначення вартості неякісного товару у розмірі 399 015,66 грн є документально непідтвердженими, у той час як акти невідповідності спеціального одягу №1 від 02.03.2017 та повернення спеціального одягу від 03.03.2017 визнаються судом неналежними доказами на підтвердження обставин поставки позивачем неякісного товару з огляду на те, що вказані акти складені односторонньо відповідачем.

Таким чином, обставини порушення постачальником умов додатку №2 документально підтверджені, що є підставою для відповідальності у вигляді сплати 20% штрафу відповідно до п. 7.3. договору.

Здійснивши обрахунок штрафних санкцій з урахуванням вищевказаних обставин, суд встановив, що арифметично вірний розмір штрафних санкцій становить 507 472,36 грн, а саме: 429 205,15 грн пені та 40 059,15 грн 7% штрафу за порушення строків поставки товару, 38 208,06 грн 20% штрафу за поставку неякісного товару.

Отже, враховуючи обставини справи стосовно порушення позивачем власного обовязку по вчасній поставці відповідачу якісного товару та відповідно передбачені п. 4.3. договору умови зменшення грошового зобовязання відповідача на суму штрафних санкцій, арифметично вірний розмір яких становить 507 472,36 грн, суд дійшов висновку, що арифметично вірна сума грошового зобовязання відповідача станом на момент його виникнення становила 64 801,22 грн, а відтак з урахуванням надалі частково проведеного відповідачем розрахунку у розмірі 11 760,64 грн, заборгованості відповідача перед позивачем становить 53 040,58 грн.

Посилання ж позивача на неможливість зарахування зустрічних однорідних вимог у спірних правовідносинах з огляду на ненадіслання відповідачем відповідної заяви та спірності його вимог стосовно стягнення штрафних санкцій, визнаються судом неспроможними в силу того, що відповідно передбачене п. 4.3. договору зменшення грошового зобовязання відповідача не залежить від отримання/неотримання позивачем відповідної заяви від відповідача та не є ані зарахуванням зустрічних однорідних вимог, ані зустрічним виконанням зобовязання, передбаченим вказаним пунктом договору.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 560 512,94 грн заборгованості підлягає частковому задоволенню у арифметично вірно визначеному розмірі - 53 040,58 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача, зокрема:

- 63 414,03 грн інфляційних втрат, нарахованих з урахуванням часткової оплати:

за червень 2017 року на 572 273,58 грн заборгованості;

з липня 2017 року по квітень 2018 року на 560 512,94 грн заборгованості;

- 16 750,31 грн 3% річних, нарахованих з урахуванням часткової оплати:

з 14.06.2017 по 11.07.2017 на 572 273,58 грн заборгованості;

з 13.07.2017 по 12.06.2018 на 560 512,94 грн заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи законодавчі положення та встановлені судом арифметично вірні суми грошового зобовязання та, надалі, заборгованості відповідача за договором, суд здійснював обрахунок заявлених до стягнення:

- інфляційних втрат:

14.06.2017 по 11.07.2017 на 64 801,22 грн заборгованості;

12.07.2017 по 30.04.2018 року на 53 040,58 грн заборгованості;

- 3% річних:

з 14.06.2017 по 11.07.2017 на 64 801,22 грн заборгованості;

з 13.07.2017 по 12.06.2018 на 53 040,58 грн заборгованості.

Оскільки арифметично вірний розмір інфляційних втрат та 3% річних, обрахований судом в межах зазначених вище періодів з урахуванням обставин справи, становить 6 287,52 грн та 1 609,56 грн відповідно, вимоги позивача про стягнення з відповідача 63 414,03 грн інфляційних втрат та 16 750,31 грн 3% річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 6 287,52 грн та 1 609,56 грн відповідно.

Окрім того, враховуючи порушення відповідачем грошового зобовязання позивач просить суд стягнути з відповідача 42 673,36 грн пені, нарахованої з урахуванням часткової оплати:

з 14.06.2017 по 11.07.2017 на 572 273,58 грн заборгованості;

з 13.07.2017 по 13.01.2018 на 560 512,94 грн заборгованості.

Пунктом 7.4. договору сторони передбачили, що у разі несвоєчасної оплати за поставлений товар покупець сплачує постачальнику пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, за кожен день затримки включаючи день оплати.

Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Втім, умовами договору не передбачено нарахування пені у строк понад 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, у той час як початок перебігу такого строку не може бути змінений та відраховується з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, а умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи вищенаведені законодавчі положення та встановлені судом арифметично вірні суми грошового зобовязання та, надалі, заборгованості відповідача за договором, суд здійснював обрахунок заявленої до стягнення пені:

з 14.06.2017 по 11.07.2017 на 64 801,22 грн заборгованості;

з 13.07.2017 по 14.12.2017 на 53 040,58 грн заборгованості.

Оскільки арифметично вірний розмір пені, обрахований судом в межах зазначених вище періодів з урахуванням положень договору та обставин справи, становить 7 016,19 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача 42 673,36 грн пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 7 016,19 грн.

Судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 12, 129, 233, 236, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 525, 526, 549, 610, 612, 625, 627, 629, 693 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193, 232 Господарського кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (08300, Київська обл., м. Бориспіль, Аеропорт, ідентифікаційний код 19477064) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" (69006, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Північне Шосе, 69-А, ідентифікаційний код 30105738) 53 040 (пятдесят три тисячі сорок) грн 58 коп. заборгованості, 7 016 (сім тисяч шістнадцять) грн 19 коп. пені, 6 287 (шість тисяч двісті вісімдесят сім) грн 52 коп. інфляційних втрат, 1 609 (одну тисячу шістсот девять) грн 56 коп. 3% річних та 1 019 (одну тисячу девятнадцять) грн 31 коп. судового збору.

3. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у відповідності до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до підпункту 17.5) підпункту 17) пункту 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення підписано 18.09.2018.

Суддя В.А. Ярема