ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.09.2018

Справа № 910/9598/18

Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом           приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія

"Київміськбуд"

до           товариства з обмеженою відповідальністю "Технобуд компані"

про стягнення 272 377,26 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" до товариства з обмеженою відповідальністю "Технобуд компані" про стягнення 272 377,26 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.10.2015 року між приватним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Київміськбуд" та товариством з обмеженою відповідальністю "Технобуд компані" укладено договір на виконання ремонтних робіт №712/КБ, які виконані на загальну суму 5 921 244,88 грн. та оплачені позивачем.

Проте, в порушення п.4.5 договору відповідачем не сплачено позивачу кошти за послуги генпідряду 4,6% від вартості виконаних робіт в розмірі 272 366,26 грн.

У зв'язку з чим, позивач звернувся до суду.

З огляду на ціну позову та незначну складність справи, спір підлягає вирішенню в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

03.08.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову відповідач заперечує в повному обсязі, позов вважає необґрунтованим з огляду на те, що жодних генпідрядних послуг позивачем йому не надавалося, що, за твердженням відповідача, підтверджується відповідної первинною бухгалтерською документацією.

10.08.2018 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

07.09.2018 відповідачем подано клопотання про стягнення з позивача судових витрат за проведення судово-економічної експертизи у разі відмови у задоволенні позовної заяви.

14.09.2018 позивачем подано заперечення на заперечення відповідача.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

13.12.2012 року між Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення “Спецжитлофонд (Замовник) та ПАГ "ХК “Київміськбуд” (Підрядник) був укладений Договір №13/12-12 на виконання робіт з ремонту (капітального ремонту) сходових клітин та влаштування освітлення під'їздів житлових будинків згідно поадресного переліку в Додатку 3.

01.10.2015 року між ПАТ “ХК “Київміськбуд” та ТОВ “'Технобуд компані” був укладений Договір на виконання ремонтних робіт №712/КБ.

Згідно з п.1.1 Договору Замовник (ПАТ "ХК “Київміськбуд”) доручає, і Субпідрядник (ТОВ “Технобуд компані”) забезпечує відповідно до проектно документації та умов договору виконання у 2015 році з ремонту (капітального ремонту сходових клітин та влаштування освітлення під'їздів житлових будинків розташованих у Дніпровському районі м. Києва згідно поадресного переліку в Додатку.

Такі роботи були виконані ТОВ “Технобуд компані”, прийняті ПАТ “ХК “Київміськбуд” (надалі - Компанія) на загальну суму 5 921 244, 88 грн., що підтверджується Довідками про вартість виконаних робіт та витрати Форми КБ-3 та Актами приймання виконаних будівельних робіт Форми КБ-2в та оплачені ПАТ ”ХК “Київміськбуд”, що підтверджується платіжними дорученнями від 04.12.2015 року №393581; від 15.12.2015 року №8 та №7.

Пунктом 4.5 вказаного договору передбачено, що Субпідрядник сплачує Замовнику за послуги генпідряду 4,6% від вартості виконаних робіт, згідно Актів приймання виконаних робіт Форми КБ-2в та Довідок про вартість виконаних робіт Форми КБ-3 за звітний місяць.

Судом встановлено, що вказані умови договору є діючими, погодженими та не оскаржувались Відповідачем.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається що будівельні роботи виконані, результатом чого є складені, погоджені та підписані Акти приймання виконаних робіт Форми КБ-2в та Довідки про вартість виконаних робіт Форми КБ-3 за звітний місяць.

Вказані документи є первинними документами та складаються саме у будівництві при виконанні саме будівельних робіт (ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 правила визначення вартості будівництва).

Таким чином, звертаючись до суду із позовною заявою, позивач стверджує, що враховуючи виконані, прийняті та оплачені роботи у розмірі 5 921 244, 88 грн., ТОВ “Технобуд компані” мало сплатити Компанії кошти за послуги генпідряду 4,6% від вартості виконаних робіт, а це 5 921 244, 88 грн. * 4,6% = 272 377, 26 грн.

16.04.2018 року Компанія звернулась до ТОВ “Технобуд компані” з листом-вимогою №01440/0/2-18 протягом семи календарних днів сплатити кошти у розмірі 272 377, 26 грн.

23.04.2018 року ТОВ “Технобуд компані” отримало лист — вимогу Компанії №01440/0/2-18, про що свідчить інформація отримана з офіційного сайту Укрпошти, проте, судом встановлено, що заборгованість перед позивачем не погашена.

Судом враховано, що відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами та згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Укладений між сторонами Договір є договором підряду, а тому права та обов’язки сторін визначаються, в тому числі положеннями глави 61 Цивільного кодексу України.

Пункт 1 статті 837 Цивільного кодексу України визначає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як стверджує позивач, та не заперечує відповідач, між сторонами були погоджені, виконувалися належним чином та не оскаржувалися умови договору наступного змісту “Субпідрядник сплачує Замовнику за послуги генпідряду 4.6% від вартості виконаних робіт, згідно Актів приймання виконаних робіт Форми КБ-2в та Довідок про вартість виконаних робіт Форми КБ-3 за звітний місяць”. Окрім того судом встановлено, що субпідрядник виконав будівельні роботи і прийняв за них оплату від замовника, жодних зауважень стосовно якості та кількості виконаних робіт у сторін немає.

Судом відхиляються як необґрунтовані доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву стосовно того, що у первинних документах не зазначено інформації про надані послуги - суперечить ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 Правила визначення вартості будівництва, так як вказаними нормами права чітко визначена форма первинних документів у будівництві (Актів приймання виконаних робіт Форми КБ-2в та Довідок про вартість виконаних робіт Форми КБ-3 за звітний місяць) і них має міститися інформація виключно будівельних робіт, а не будь-яка інша довільна інформація, яка за умовами договору сторонами не визначалась та не погоджувалась.

Суд погоджується з твердженням позивача, що первинні документи, що надані до матеріалів справи складені у чіткому дотриманні законодавства і містять детальну інформацію про виконання робіт Відповідачем, а також із тим, що позивач зазначає про відсутність правових підстав для перегляду встановленого у договорі розміру оплати субпідрядником замовнику за послуги генпідряду.

Окрім того, у письмових поясненнях відповідач проти позову заперечив, наполягаючи на повному та належному виконанні своїх договірних зобов'язань. Відповідач вказує, що здійснений ним обсяг виконання повною мірою відповідає умовам договору. Відповідач у відзиві посилається на те, що умовами договору не деталізовано порядок виконання зобов'язань щодо оплати генпідрядних послуг, не визначено строків та періодичності надання таких послуг.

Суд, дослідивши поданий відповідачем висновок експерта №101/18 від 03.09.2018 за результатами проведення судово-економічної експертизи відхиляє його з огляду на таке.

У висновку експерта №101/18 від 03.09.2018 за результатами проведення судово-економічної експертизи вказано, що дане дослідження проведено методами документальної перевірки та зіставлення.

У відповіді на поставлені для проведення експертизи питання, експертом вказано, що

«надання з боку Генпідрядника ПрАТ «ХК «Київміськбуд» послуг генпідряду Субпідряднику ТОВ «Технобуд Компані» згідно договору № 712/КБ від 01.10.2015р. «на виконання ремонтних робіт» документально не підтверджується та враховуючи відповідь на перше питання, розмір заборгованості за Договором №712/КБ від 01.10.2015р., документально не підтверджується».

Проте, суд дійшов висновку, що умовами договору на виконання ремонтних робіт №712/КБ від 01.10.2015 року, а зокрема пунктом 4.5 договору чітко визначено на яких підставах здійснюється оплата послуг генпідряду субпідрядником замовнику. Також суд приймає до уваги, що між сторонами були погоджені, виконувалися належним чином та не оскаржувалися умови договору.

Окрім того, суд звертає увагу, що стаття 98 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім'я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків.

Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов'язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Окрім того, стаття 104 Господарського процесуального кодексу України говорить про те, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Таким чином, суд оцінюючи висновок експерта №101/18 від 03.09.2018 за результатами проведення судово-економічної експертизи зазначає, що він є неповним, носить неконкретний характер, оскільки серед досліджуваних документів експертом вказано «Інші документи», проте не деталізовано які саме, а надані відповіді на конкретно задані питання по суті об`єднанні у одну відповідь, яка містить суперечливі висновки, тобто висновок носить неконкретний характер, таким чином вказаний висновок не містять змістовного навантаження та не приймається судом як, достовірний у розумінні статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов’язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином позивачем надано до суду належні та допустимі докази на спростування обставин, заявлених відповідачем

За висновками суду, на час розгляду спору в господарському суді відповідачем за позовом не заперечено факт отримання виконання та оплати за спірним договором загалом на суму 272 377,26 грн., окрім того всупереч викладеним вище нормам закону, відповідачем не було спростовано наданих позивачем доказів, зокрема, не надано до матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів погашення заборгованості в розмірі 272 377,26 грн.

Обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання, суду також не наведено, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 272 377,26 грн. підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 236 – 238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Технобуд компані" (вул. Залізничне шосе, буд. 21, м. Київ, 01103; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" (вул. М. Омеляновича-Павленка, буд. 4/6, м. Київ, 01010; ) 272 377 (двісті сімдесят дві тисячі триста сімдесят сім) грн. 26 коп. – суму основної заборгованості та 4085 (чотири тисячі вісімдесят п’ять) грн. 66 коп. – витрати по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя                                         С.М. Мудрий