ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2018 Справа № 917/755/18

За позовною заявою Публічного акціонерного підприємства "Полтаваобленерго", вул.Старий Поділ, буд.5, м.Полтава, 36022; адреса для листування: Кременчуцька філія ПАО "Полтаваобленерго", пр-т Свободи, 8, м.Кременчук, 39601

до Комунального некомерційного медичного підприємства "Кременчуцька перша міська лікарня ім.О.Т.Богаєвського", вул. ОСОБА_1Богаєвського, 60/1, м.Кременчук, Полтавська область, 39617

про стягнення 18 637,05 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Секретар судового засідання Бойченко Л.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: ОСОБА_3

Фіксування судового процесу здійснюється за допомогою технічних засобів (аудіозапис).

Після виходу з нарадчої кімнати в судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Суть справи: Публічне акціонерне підприємство "Полтаваобленерго" звернулося з позовом до Комунального некомерційного медичного підприємства "Кременчуцька перша міська лікарня ім.О.Т.Богаєвського" про стягнення 18 637,05 грн.

Ухвалою суду від 16.07.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

07.08.2018р. підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача в засіданні суду, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.

31.07.2018р. за вх. канцелярії суду №7102 від позивача надійшло клопотання про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу в розмірі 137005,20 грн. та стягнення з відповідача пені в розмірі 14 869,21 грн., інфляційних нарахувань в розмірі 2 302,74 грн. та 3% річних в розмірі 1 465,10 грн. Підстави для повернення відповідної заяви у суду відсутні. Відтак, суд вважає за необхідне прийняти подану заяву та здійснювати розгляд справи з урахуванням вказаної заяви.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що утримання закладу здійснюється за рахунок коштів міського бюджету м.Кременчук та в межах власних пасивних доходів. Несвоєчасність проведення розрахунків зумовлено відсутністю належного фінансування. Перерахування коштів здійснюється через органи державного казначейства в Полтавській області, що призводить до затримки виконання зобов"язань за договором. Відповідач вказує на те, що заборгованість за Договором сплачена та просить суд зменшити пеню.

07.08.2018р. від відповідача надійшло клопотання (вх. канцелярії суду №7303) про зменшення пені на 90%.

У відповіді на відзив від 22.08.2018р. (вх. канцелярії суду №7806) позивач вказує на те, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для непроведення розрахунків, не виправдовує бездіяльність Відповідача та не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов"язання. Позивач заперечує проти задоволення Відповідача про зменшення розміру пені на 90%.

В судовому засіданні 04.09.2018 року відповідно до ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Між Публічним акціонерним підприємством "Полтаваобленерго" та Комунальним некомерційним медичного підприємства "Кременчуцька перша міська лікарня ім.О.Т.Богаєвського" 12 серпня 2010 року укладено Договір № 117 про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі Договір).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне:

- п. 1.1 Договору Теплопостачальна організація зобов'язується надавати Споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді, а Споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки та на умовах, передбачених договором і додатками до нього;

- п. 1.2 Договору визначено, що тарифи на послуги з теплопостачання затверджуються в установленому порядку відповідно до ЗУ «Про теплопостачання» та діючого законодавства України. У відповідності до ст. 16. ЗУ «Про теплопостачання» - встановлення тарифів на теплову енергію суб'єктам природних монополій у сфері теплопостачання відноситься до повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Додатком №2 до Договору встановлено обсяги теплового навантаження та теплоспоживання і орієнтовна вартість теплової енергії відпущеної «Споживачу» за поточний рік відповідно до тарифів діючих на момент укладання Договору, а Додатком № 3 до Договору встановлено тариф на момент укладення Договору, можливість його зміни і повідомлення про це Споживача.

Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються у відповідності до п. 23 «Правил користування тепловою енергією» (далі Правила), затверджених постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007 року, п. 2.2.2 Договору та Додатку № 4 «Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію» до Договору.

Згідно пункту 1 Додатку №4 до Договору - Розрахунковим періодом с календарний місяць. Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує Теплопостачальній організації прогнозовану вартість теплової енергії за вказаними в Додатку №2 Гкал (гігакалорії), передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми «заборгованості» на початок місяця. Сплату рахунків Теплопостаної організації, виписаних на виконання даного Договору, Споживач зобов'язаний проводити не пізніше 7 (семи) календарних днів з моменту їх надсилання (надання).

Викладене позивач підтверджує виставленими відповідачу рахунками на оплату отриманих послуг, реєстрами отримання рахунків, копії Актів про обсяги спожитої (поставленої) споживачу теплової енергії (арк. с. 23-47).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 14 869,21 грн. - пені, 2 302,74 грн. інфляційних втрат, 1 465,10 грн. - 3% річних.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного:

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Наданими до справи доказами підтверджуються факт існування між сторонами заснованих на договорі постачання електричної енергії правовідносин з приводу постачання теплової енергії в гарячій воді.

Статтею 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 547-548 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК).

У відповідності до п.6 Додатку №4 до Договору, п. 4.2.2. Договору №117 про постачання теплової енергії в гарячій воді, ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» - за несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію Споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується.

На підставі вищевикладеного та з урахуванням положень статті ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" судом було здійснено перерахунок заявленої позивачем до стягнення пені за допомогою калькулятору "ЛІГА: Закон" та встановлено, що нарахована позивачем пеня за квітень 2017 року, травень 2017 року, липень 2017 року, грудень 2017 року, січень 2018 року та квітень 2018 року на загальну суму 14 869 грн. 21 коп. не перевищує розмір подвійної облікової ставки НБУ, що діяла за періоди вказані позивачем в розрахунку, не порушує приписів ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та підлягає задоволенню судом.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано до стягнення за квітень 2017 року, травень 2017 року, липень 2017 року, грудень 2017 року та січень 2018 року втрати від інфляції в розмірі 2 302,74 грн. та 3% річних в розмірі 1 465,10 грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних з урахуванням моменту виникнення зобов'язань щодо оплати за кожний окремий місяць та здійснених відповідачем проплат, суд прийшов до висновку, що заявлений розмір 3% річних та інфляційних є правомірним.

Розглянувши заяву відповідача про зменшення розміру пені, суд дійшов висновку, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Враховуючи наведене, інтереси позивача, а також те, що відповідач не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов'язань, документально не обгрунтував клопотання про зменшення пені, нарахування пені позивачем здійснено відповідно до умов договору та с. 232 ГПК України, суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача про зменшення розміру пені .

Згідно з ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Вирішуючи питання про повернення надлишково сплаченого судового збору по вказаній справі (клопотання позивача від 31.07.2018 вх. канцелярії суду №7102.2018.) суд виходить з наступного.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів за подання позову позивач сплатив 2334,63 грн. судового збору платіжним дорученням №674465 від 13.06.2018 (а.с. 8).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позовна заява, що розглядається, була подана до суду 25.06.2018.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб у розмірі: з 1 січня 2017 року - 1762,00 гривень.

Оскільки ціна позову, що розглядається, з врахуванням останньої заяви про зменшення розміру позовних вимог становить 18 637,05 грн., то судовий збір за подання даного позову становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018., тобто 1762,00 грн.

З вказаного можна зробити висновок, що позивачем надлишково сплачено 572,63 грн. судового збору платіжним дорученням №674465 від 13.06.2018р.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом

Тобто, судовий збір у розмірі 572,63 грн., сплачений платіжним дорученням №674465 від 13.06.2018р., підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232, 233, 237,238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Комунального некомерційного медичного підприємства "Кременчуцька перша міська лікарня ім.О.Т.Богаєвського" (вул. ОСОБА_1Богаєвського, 60/1, м.Кременчук, Полтавська область, 39617, ) на користь Публічного акціонерного підприємства "Полтаваобленерго" (вул.Старий Поділ, буд.5, м.Полтава, 36022, р/р №7001, АТ "ТАСКОМБАНК", МФО 339500, ) пеню в розмірі 14 869,21 грн., інфляційні нарахування в розмірі 2 302,74 грн. та 3% річних в розмірі 1 465,10 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Повернути з Державного бюджету України Публічному акціонерному підприємству "Полтаваобленерго" (вул.Старий Поділ, буд.5, м.Полтава, 36022, , розрахунковий рахунок №8003 АТ "ТАСКОМБАНК", МФО 339500) 572, 63 грн. надлишково сплачений судовий збір, сплачений платіжним дорученням №674465 від 13.06.2018., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 917/755/18.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 14.09.2018р.

Суддя Гетя Н.Г.