РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2018Справа №910/5916/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Блажівської О.Є. при секретарі судового засідання Хмельовському В.О., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу №910/5916/18

за позовом Компанії Лего Джуріс A/C [Lego Juris A/C]

(DK-7190, Біллунд, Данія, (DK)

(адреса для листування: м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 52, ТОВ «Екво», 6 поверх)

до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України -відповідач-1

(01008, м.Київ, вул.Грушевського, 12/2, )

Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕД ХОУМС» -відповідач-2

(02121, м.Київ, вул.Світла,3, )

про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг та захист прав інтелектуальної власності,

За участю представників сторін:

від позивача: Лук'янов О.Л. (довіреність № б/н від 21.03.18)

Дрюк Н.О. ( довіреність №б/н від 22.11.07)

Мамуня О.С, (довіреність № б/н від 21.03.18)

від відповідача-1: Потоцький М.Ю. (довіреність № 2434-03/65 від 02.02.18,)

Тюріна Л.А. (довіреність № 2434-03/63 від 02.02.18)

від відповідача-2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Лего Джуріс A/C [Lego Juris A/C], 11 травня 2018 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача-1 - Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, та відповідача-2 - Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕД ХОУМС», про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг та захист прав інтелектуальної власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Рішенням Апеляційної палати Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.02.2018 знак для товарів і послуг «LEGO» визнаний добре відомим в Україні стосовно Лего Джуріс A/C [Lego Juris A/C] для товарів 28 класу МКТП: «ігри, іграшки, ігрові конструктори» з 01.01.2014. В свою чергу, позивачем зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕД ХОУМС» є власником свідоцтва України №199366 на знак для товарів і послуг «Lego Нouse», який є схожим до ступеню сплутування з добре відомим знаком для товарів і послуг позивача та вводить в оману щодо особи, яка надає послуги, у зв'язку з чим останній просить визнати недійсним свідоцтво України №199366 на знак для товарів і послуг «Lego Нouse» та внести відповідні зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 відкрито провадження у справі №910/5916/18, розгляд справи постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.06.2018.

16.05.2018 через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом:

- заборони Міністерству економічного розвитку і торгівлі України до набрання законної сили рішенням суду у даній справі вносити будь-які зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо передання іншим особам виключних майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 199366, а також щодо припинення дії свідоцтва України № 199366 на знак для товарів і послуг шляхом відмови Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕД ХОУМС» від нього повністю або частково, та здійснювати пов'язані з цим публікації в офіційному бюлетені «Промислова власність»;

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «РЕД ХОУМС» до набрання законної сили рішенням суду у даній справі повністю або частково передавати іншим особам виключні майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 199366, а також припиняти дію свідоцтва України № 199366 на знак для товарів і послуг шляхом відмови від нього повністю або частково.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2018 у задоволенні заяви Компанії Лего Джуріс про забезпечення позову відмовлено повністю.

06.06.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Міністерства економічного розвитку та торгівлі України надійшов відзив на позовну заяву.

У підготовче засідання 13.06.2018 з'явилися представники позивача та відповідача-1, представник відповідача-2 у підготовче засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2018 відкладено підготовче засідання на 11.07.2018.

26.06.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2018 повідомлено сторін про те, що у зв'язку з викликом судді Блажівської О.Є. для проходження співбесіди за результатами дослідження досьє у межах кваліфікаційного оцінювання, розгляд даної справи, призначений на 11.07.2018 не відбудеться, наступне засідання у справі призначено на 12.07.18.

12.07.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.

У підготовче засідання 12.07.2018 з'явилися представники позивача, подану заяву про уточнення позовних вимог підтримали.

Як вбачається із поданої позивачем заяви про уточнення позовних вимог, останній фактично заявляє клопотання про виправлення технічної помилки в позовній вимозі в частині назви офіційного бюлетеня «Промислова власність», а відтак суд вважає за необхідне подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням зазначених виправлень та вважати вірною другу позовну вимогу, а саме: «Зобов'язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести відомості про визнання свідоцтва України « 199366 на знак для товарів і послуг «Lego House» недійсним до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Також у підготовчому засіданні 12.07.2018 присутніми представниками учасників справи було заявлене клопотання про продовження строку підготовчого провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено до 08.08.2018.

У підготовче засідання 08.08.2018 з'явилися представники позивача та відповідача-1. Представник відповідача-2 у підготовче засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2018 підготовче засідання відкладено на 15.08.2018.

У підготовче засідання 15.08.2018 з'явилися представники позивача та відповідача-1. Представник відповідача-2 у підготовче засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача вимог ухвали суду не виконав, оригінали документів поданих до позовної заяви судом не оглянуті.

В підготовчому судовому засіданні 15.08.2018 присутніми представниками сторін надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті.

15.08.2018 Ухвалою Господарського суду міста Києва закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.09.2018.

У судове засідання, призначене на 10.09.2018 зивилися представники позивача та відповідача-1, представник відповідача-2 в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Представник Позивача підтримав позовні вимоги повністю.

Представник відповідача-1 заперечив проти задоволення позовних вимог.

Згідно з частинами 1, 3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Судом, також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача-2 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, а також приймаючи до уваги, що відповідач-2 у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог статті 222 Господарського процесуального кодексу України судом під час розгляду справи здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою.

Відповідно до ст.233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні 10.09.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на які посилається позивач на підтвердження позовних вимог, а відповідач-1 на підтвердження заперечень на позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Лего Джуріс A/C [Lego Juris A/C] є власником знака для товарів і послуг «LEGO», який у встановленому законом порядку визнаний добре відомим в Україні для товарів 28 класу МКТП «ігри; іграшки; ігрові конструктори» з 01.01.2014, що підтверджується рішенням Апеляційної палати Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.02.2018, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.04.2018 №593.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ред Хоумс» є власником свідоцтва України №199366 на знак для товарів «Lego House» за наступними класами МКТП: 35,36,37.

Згідно відомостей з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг заявка на видачу Свідоцтва на знак для товарів «Lego House» подана 16.12.2014.

Таким чином, судом встановлено, що знак для товарів і послуг позивача став добре відомим в Україні з 01.01.2014, тобто значно раніше ніж був поданий на реєстрацію (16.12.2014) оспорюваний знак для товарів і послуг відповідача-2- Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕД ХОУМС» - «Lego House».

Також з матеріалів справи вбачається, що за адресою: м.Київ, вул.Сівашська, 12/2 здійснюється будівництво багатоповерхового житлового комплексу «Lego House». Оспорюваний знак використовується в назві даного житлового комплексу, безпосередньо на місці його будівництва, при пропонуванні приміщень у даному житловому комплексі до продажу, зокрема у рекламі: в діловій документації та в мережі Інтернет.

Відповідно до ч.1 ст.154 Господарського кодексу України відносини, пов'язані з використанням у господарській діяльності та охороною прав інтелектуальної власності, регулюються Господарським кодексом України та іншими законами.

До відносин, пов'язаних з використанням у господарській діяльності прав інтелектуальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами (ч.2 ст.154 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст.418 Цивільного кодексу України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч.3 ст.418 Цивільного кодексу України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у здійсненні, крім випадків , передбачених законом.

До об'єктів права інтелектуальної власності, відповідно до ч.1 ст.155 Господарського кодексу України та ч.1 ст.420 Цивільного кодексу України, зокрема, належать торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Відповідно до ст.492 Цивільного кодексу України, торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

Право інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом у випадках і порядку, передбачених законом (ч.1 ст.157 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст.494 Цивільного кодексу України та ч.3 ст.5 Закону України від 15.12.1993 р. № 3689-ХІІ «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (надалі - Закон України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг») також встановлено, що набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом, умови та порядок видачі якого встановлюються законом.

Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом (ч.2 ст.494 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.4 ст.5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг.

Відповідно до ч.3 ст.494 Цивільного кодексу України, набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку, яка має міжнародну реєстрацію або визнана в установленому законом порядку добре відомою, не вимагає засвідчення свідоцтвом.

Згідно ч.1 ст.25 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» охорона прав на добре відомий знак здійснюється згідно з статтею 6 bis Паризької конвенції про охорону промислової власності та цим Законом на підставі визнання знака добре відомим Апеляційною палатою або судом. Знак може бути визнаний добре відомим незалежно від реєстрації його в Україні.

Згідно ч.4 ст.25 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» з дати, на яку за визначенням Апеляційної палати чи суду знак став добре відомим в Україні, йому надається правова охорона така сама, якби цей знак був заявлений на реєстрацію в Україні. При цьому вона поширюється також на товари і послуги, що неспоріднені з тими, для яких знак визнано добре відомим в Україні, якщо використання цього знака іншою особою стосовно таких товарів і послуг вказуватиме на зв'язок між ними та власником добре відомого знака і його інтересам, ймовірно, буде завдано шкоди таким використанням.

За приписами ст. 6 bis [Знаки: загальновідомі товарні знаки] Паризької конвенції про охорону промислової власності, яка є чинною на території України та є частиною національного законодавства України (1) країни Союзу зобов'язуються чи з ініціативи адміністрації, якщо це допускається законодавством даної країни, чи за клопотанням зацікавленої особи відхиляти або визнавати недійсною реєстрацію і забороняти застосування товарного знака, що становить відтворення, імітацію чи переклад іншого знака, здатні викликати змішування зі знаком, що за визначенням компетентного органу країни реєстрації чи країни застосування вже є у цій країні загальновідомим як знак особи, що користується привілеями цієї Конвенції, і використовується для ідентичних або подібних продуктів. Це положення поширюється і на ті випадки, коли істотна складова частина знака становить відтворення такого загальновідомого знака чи імітацію, здатну викликати змішування з ним. (2) Для подання вимоги про скасування такого знака надається строк не менше п'яти років, що вираховується від дати реєстрації знака. Країни Союзу мають право встановити строк, протягом якого може вимагатися заборона застосування знака. (3) Строк не встановлюється для подання вимоги про скасування чи заборону застосування знаків, зареєстрованих чи таких, що використовуються недобросовісно.

Відповідно до ч.5 ст.5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», право на одержання свідоцтва у порядку, встановленому законом, має будь-яка особа, об'єднання осіб або їх правонаступники.

Відповідно до ч.2 ст.495 Цивільного кодексу України, майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором.

Як передбачено ч.1 ст.495 Цивільного кодексу України та ст.16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку, зокрема, є виключне право дозволяти використання торговельної марки та виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання.

Частиною 1 ст.15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, охоронюваний законом інтерес Лего Джуріс A/C [Lego Juris A/C], за захистом якого він звернувся до господарського суду, полягає в тому, що позначення, за оспорюваним свідоцтвом №199366, є схожим настільки, що його можна сплутати з визнаною станом на 01.01.2014 на ім'я позивача добре відомою в Україні торговельною маркою «Lego», а також таким, що може ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари.

А тому позивач - Лего Джуріс A/C [Lego Juris A/C], звернувся до суду з вимогами про визнання свідоцтва України №199366 на знак для товарів і послуг «Lego Нouse» недійсним повністю та зобов'язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести відомості про визнання свідоцтва України №199366 на знак для товарів і послуг «Lego Нouse» недійсним до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.499 Цивільного кодексу України, права інтелектуальної власності на торговельну марку визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом .

Згідно з ч.1 ст.495 Цивільного кодексу України, майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є, зокрема: право на використання торговельної марки; виключне право дозволяти використання торговельної марки; виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання.

Згідно п.а) ч.1 ст.19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково, зокрема, у разі невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони.

Як вбачається з матеріалів справи, датою заявки на реєстрацію знака для товарів і послуг «Lego Нouse» є 16.12.2014 року, отже відповідність заявленого на реєстрацію знаку умовам його реєстрації повинна була визначатися згідно із Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».

Правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі, вимогам Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» (ч.1 ст.5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг») та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом.

Підстави для відмови в наданні правової охорони, як і для висновку про невідповідність вже зареєстрованих знаків умовам надання правової охорони, визначені ст.6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».

Так, відповідно до положень ч.2 ст.6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не можуть одержати правову охорону позначення, які: звичайно не мають розрізняльної здатності та не набули такої внаслідок їх використання; складаються лише з позначень, що є загальновживаними як позначення товарів і послуг певного виду; складаються лише з позначень чи даних, що є описовими при використанні щодо зазначених у заявці товарів і послуг або у зв'язку з ними, зокрема вказують на вид, якість, склад, кількість, властивості, призначення, цінність товарів і послуг, місце і час виготовлення чи збуту товарів або надання послуг; є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу; складаються лише з позначень, що є загальновживаними символами і термінами; відображають лише форму, що обумовлена природним станом товару чи необхідністю отримання технічного результату, або яка надає товарові істотної цінності.

Згідно із ч.3. ст.6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з: знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім'я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг; знаками інших осіб, якщо ці знаки охороняються без реєстрації на підставі міжнародних договорів, учасником яких є Україна, зокрема знаками, визнаними добре відомими відповідно до статті 6 bis Паризької конвенції про охорону промислової власності; фірмовими найменуваннями, що відомі в Україні і належать іншим особам, які одержали право на них до дати подання до Установи заявки щодо таких же або споріднених з ними товарів і послуг; кваліфікованими зазначеннями походження товарів (у тому числі спиртів та алкогольних напоїв), що охороняються відповідно до Закону України «Про охорону прав на зазначення походження товарів». Такі позначення можуть бути лише елементами, що не охороняються, знаків осіб, які мають право користуватися вказаними зазначеннями; знаками відповідності (сертифікаційними знаками), зареєстрованими у встановленому порядку.

Згідно п.4.3.1.9. Правил складання і подання заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затверджених Наказом Державного патентного відомства України №116 від 28.07.1995 (надалі - Правила складання і подання заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг), до позначень, що є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, відносяться позначення, які породжують у свідомості споживача асоціації, пов'язані з певною якістю, географічним походженням товарів або послуг або з певним виробником, які насправді не відповідають дійсності. Позначення може бути визнане оманливим або таким, що здатне вводити в оману, коли є очевидним, що воно в процесі використання як знака не виключає небезпеку введення в оману споживача.

Згідно п. 4.3.2.1. Правил складання і подання заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, не реєструються як знак позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати із знаками інших осіб, якщо ці знаки охороняються на підставі міжнародних договорів, учасником яких є Україна, знаками загальновідомими в Україні, що охороняються відповідно до статті 6 bis Паризької конвенції.

Пунктом 4.3.2.4. Правил складання і подання заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг встановлено, що позначення вважається схожим настільки, що його можна сплутати з іншим позначенням, якщо воно асоціюється з ним в цілому, незважаючи на окрему різницю елементів.При перевірці позначень на тотожність і схожість необхідно: провести пошук тотожних або схожих позначень; визначити ступінь схожості заявленого позначення та виявлених при проведенні пошуку позначень; визначити однорідність товарів і/або послуг, для яких заявлено знак, у порівнянні з товарами і/або послугами, для яких зареєстровані або заявлені тотожні або схожі знаки, виявлені під час пошуку.

У відповідності до підпункту 4.3.2.5 пункту 4.3.2 Правил при встановленні однорідності товарів або товарів і послуг визначається принципова імовірність виникнення у споживача враження про належність їх одній особі, що виготовляє товар або надає послуги.

Для встановлення такої однорідності слід враховувати рід (вид) товарів і послуг; їх призначення; вид матеріалу, з якого товари виготовлені; умови та канали збуту товарів, коло споживачів.

Згідно з підпунктом 4.3.2.6 пункту 4.3.2 Правил словесні позначення, заявлені як знаки, порівнюються з словесними та комбінованими позначеннями, до композиції яких входять словесні елементи.

При встановленні схожості словесних позначень враховується звукова (фонетична), графічна (візуальна) та смислова (семантична) схожість.

Відповідно ж до підпункту 4.3.1.9 пункту 4.3.1 Правил до позначень, що є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, відносяться позначення, які породжують у свідомості споживача асоціації, пов'язані з певною якістю, географічним походженням товарів або послуг або з певним виробником, які насправді не відповідають дійсності.

Позначення може бути визнане оманливим або таким, що здатне вводити в оману, коли є очевидним, що воно в процесі використання як знака не виключає небезпеку введення в оману споживача.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №910/14227/15.

У відзиві відповідача-1 до позовної заяви, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України повністю відхиляє вимоги Лего Джуріс A/C [Lego Juris A/C], посилаючись на те, що у Державної служби інтелектуальної власності, що діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не було підстав для відмови у наданні правової охорони знаку за заявкою №м2014 179770, при цьому відповідачем-1 зазначено, що порівнювані знаки («Lego House» та «Lego») при їх розгляді в цілому є абсолютно різними і не можуть бути визнані схожими настільки, що їх можна сплутати. Крім того, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України у відзиві на позовну заяву зазначає, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що знак для товарів і послуг «Lego Нouse» за свідоцтвом України №199366 породжує у свідомості споживачів асоціації, пов'язані з конкретним виробником - Лего Джуріс A/C [Lego Juris A/C], та «очевидності» введення в оману споживача, у зв'язку з чим позивач необґрунтовано стверджує про те, що спірний знак для товарів та послуг вводить в оману споживачів щодо особи, яка виробляє товар.

Відповідно до Висновку експерта №1-05/2018 від 11.05.2018, наявного в матеріалах справи, знак для товарів і послуг «Lego Нouse» за свідоцтвом України №199366 від 12.05.2015 є схожим до ступеня змішування із знаком для товарів і послуг «Lego», який 06.02.2018 був визнаний Апеляційною палатою Міністерства економічного розвитку і торгівлі України добре відомим з 01.01.2014 відносно товарів 28 класу МКТП «ігри, іграшки, ігрові конструктори»; можливість введення в оману щодо особи, яка виробляє товари або надає послуги, під час використання знака для товарів і послуг «Lego Нouse» за свідоцтвом України №199366 від 12.05.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю «Ред Хоумс», -існує.

Також в матеріалах справи наявні докази, подані Лего Джуріс A/C [Lego Juris A/C], на підтвердження того, що знак для товарів і послуг «Lego Нouse» за свідоцтвом України №199366 породжує у свідомості споживачів асоціації, пов'язані з конкретним виробником - Лего Джуріс A/C [Lego Juris A/C], так, позивачем подано висновки соціологічного дослідження Товариства з обмеженою відповідальністю «Тейлор Нельсон Софрез Україна», згідно якого половина споживачів України чітко пов'язує знак «Lego» з позивачем; Рішення Апеляційної палати Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.02.2018, відповідно до якого знак «Lego» має широку відомість серед споживачів на 01.01.2014 та отримав визнання у відповідному секторі суспільства», тощо, а, отже позивачем доведено, що знак для товарів і послуг «Lego House» за свідоцтвом України №199366 є схожим до ступеня змішування із знаком для товарів і послуг «Lego» та може ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари або надає послуги.

Враховуючи викладене, твердження відповідача-1 - Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, є необґрунтованими.

Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оскільки, відповідачем-1 та відповідачем-2 не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, з огляду на вищевикладене, позовні вимоги Лего Джуріс A/C [Lego Juris A/C] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідач-2 відповідно до приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Компанії Лего Джуріс A/C [Lego Juris A/C] до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕД ХОУМС» про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг та захист прав інтелектуальної власності задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним свідоцтво України №199366 на знак для товарів послуг «LEGO HOUSE».

3. Зобов'язати Міністерство економічного розвитку та торгівлі України (01008, м.Київ, вул.Грушевського, 12/2, ) внести відомості про визнання свідоцтва України №199366 на знак для товарів послуг «LEGO HOUSE» недійсним до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕД ХОУМС» (02121, м.Київ, вул.Світла,3, ) на користь Компанії Лего Джуріс A/C [Lego Juris A/C] (DK-7190, Біллунд, Данія, (DK) (адреса для листування: м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 52, ТОВ «Екво», 6 поверх) судовий збір у розмірі 3 524 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) грн 00 коп.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано: 20.09.2018.

Суддя О.Є.Блажівська