ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" вересня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/873/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.,

при секретарі судового засідання Орлов О.О.

розглянувши у судовому засіданні справу №916/873/18

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «АПК Ресурс»

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Одеський коровай»

про стягнення 310 880,25 грн., -

за участю представників:

від позивача:не з'явився

від відповідача: не з'явився

Суть спору: ТОВ «АПК Ресурс» звернулося до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з ТОВ «Одеський коровай» 310 880,25 грн., з яких: 255 040 грн. - основний борг, 38 102,27 грн. пеня, 3 668,38 грн. - 3% річних, 14 069,грн. - 14 069, 60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором поставки №120816/5 від 12.08.2016р. щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару.

14.08.2018р. за вх.№2-4145/18 господарським судом одержано клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ «Південний Хліб», з посиланням при цьому на те, що ТОВ «Південний Хліб» на підставі договору про переведення боргу №21/05 від 21.05.2018р. прийняв на себе всі зобовязання відповідача за основним договором. Проте, ані відповідачем, ані новим боржником (ТОВ «Південний Хліб») не сплачені на користь позивача передбачені основним договором суми пені, інфляційні витрати та інші санкції, передбачені основним договором.

14.08.2018р. за вх.№2-4144/18 господарським судом одержано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з ТОВ „Одеський коровай 56 744,65 грн., з яких: 39730,34 грн. - пеня, 3 752,23 грн. - 3% річних та 13 262,08 грн. - індекс інфляції, та стягнути з ТОВ «Південний Хліб» 14 798,94 грн., з яких: 13 599,03 грн. - пеня та 1199,91 грн. - 3% річних.

15.08.2018р. господарським судом постановлено ухвалу, якою ТОВ «АПК Ресурс» відмовлено у задоволенні клопотання про залучення ТОВ «Південний Хліб» до участі у справі в якості співвідповідача, підготовче провадження закрито та призначено справу призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання щодо розгляду справи по суті 11.09.2018р. позивач не зявився, але надіслав до суду клопотання, в якому просить суд призначити судове засідання на іншу дату, з посиланням при цьому на перебування посадової особи та представника позивача в особі директора ОСОБА_2 у відрядженні, що повязане із господарською діяльністю підприємства.

До клопотання позивач надав наказ про направлення у відрядження працівника від 07.09.2018р., згідно з яким позивачем відряджено на 2 робочі дні з 10.09.2018р. до 12.09.2018р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також відповідні посвідчення про відрядження.

У судовому засіданні 11.09.2018р. господарським судом постановлено ухвалу у протокольній формі, якою позивачу відмовлено у задоволенні клопотання, з наступних мотивів.

По-перше, у матеріалах справи відсутні та позивачем до суду не надано доказів наявності повноважень у ОСОБА_3 на представництво інтересів позивача.

По-друге, відповідно до ч.3 ст.56 ГПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Отже позивач не позбавлений можливості залучити іншого представника у судове засідання 11.09.2018р., а доказів неможливості розгляду спору без участі представника позивача матеріали справи не містять, з урахуванням незявлення представника позивача у жодне судове засідання у справі №916/873/18 протягом всього строку розгляду справи.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.07.2018р. у справі №927/1091/17.

По-третє, господарським судом також врахований висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 04.09.2018р. у справі №915/593/17, згідно з яким, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Відповідач про дату, час і місце судових засідань повідомлений належним чином, про що свідчать відповідні поштові повідомлення про вручення поштового відправлення, а також телефонограма, проте у судове засідання не з'явився та відзив на позов у встановлений судом строк не надав.

Отже, із врахуванням строку розгляду справи, враховуючи, що господарським судом вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про дату, час і місце розгляду судової справи, та забезпечення реалізації відповідачем права на судовий захист своїх прав та інтересів, в тому числі шляхом надання відповідних заяв по суті справи, господарський суд визнав за можливе вирішити справу за наявними матеріалами справи відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

На підставі ст. 240 ГПК України у судовому засіданні щодо розгляду справи по суті 11.09.2018р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, господарським судом встановлено:

12.08.2016р. між ТОВ «АПК Ресурс» (Постачальник, позивач) та ТОВ «Одеський коровай» (Покупець, відповідач) укладений договір поставки №120816/5, згідно з яким Постачальник поставляє та передає партіями у власність Покупцю, а Покупець приймає та оплачує на умовах даного договору борошно та висівки в асортименті.

Згідно з п.2.1 договору загальна вартість цього договору складається з суми вартості партії товару, фактично поставленого відповідно до підписаних сторонами специфікацій. Орієнтовна, попередньо узгоджена сторонами вартість договору, з урахуванням строку, на який його було укладено, становить 1000000 грн. Ціни на товар, погоджені сторонами у Специфікації за цим договором зміні не підлягають.

Відповідно до п.2.2 договору розрахунки за цим договором за товар здійснюються у національній валюті України у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Згідно з п.2.3 договору оплата вартості товару здійснюється Покупцем протягом 10 календарних днів з моменту поставки відповідної партії товару (з дати, визначеної у відповідній, підписаній сторонами видатковій накладній щодо передачі партії товару).

Відповідно до п.2.4 договору датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця.

Згідно з п.3.1 договору Постачальник поставляє товар на умовах: (франко-склад Постачальника, що розташовані за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, смт. Овідіополь, вул. Дзержинського, 1А та/або доставка товару автоперевізниками за рахунок Постачальника на склади Покупця за адресами: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 14, м. Одеса, вул. Прохорівська, 47). Конкретні умови поставки визначаються сторонами у відповідній Специфікації на поставку окремої партії товару.

Відповідно до п.5.1 договору за невиконання або неналежне виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором, винна сторона несе відповідальність, визначену цим договором та чинним в Україні законодавством.

Згідно з п.5.4 договору за прострочення здійснення розрахунку за товар Покупець зобовязаний виплатити на користь Постачальника пеню в розмірі 0,5% від вартості такого товару.

Відповідно до п.8.1 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2016р. включно, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання своїх обовязків. Якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не висловить в письмовій формі свій намір про припинення дії цього договору, то він вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на таких самих умовах.

Також господарським судом встановлено, що позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар на загальну суму 255120 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- №1306 від 13.11.2017р. на суму 116880 грн.;

- №1307 від 13.11.2017р. на суму 138240 грн.

У грудні 2017р. сторонами підписаний акт звіряння взаємних розрахунків, згідно з яким борг відповідача на користь позивача становить 255 040 грн.

20.02.2018р. позивач надіслав відповідачу претензію-вимогу від 19.02.2018р. за вих.№9-Ю, в якій просив погасити заборгованість у розмірі 255040 грн.

Окрім того, судом встановлено, що 21.05.2018р. між ТОВ «Південний хліб» (Новий боржник), ТОВ «Одеський коровай» (Первісний боржник) та ТОВ «АПК Ресурс» (Кредитор) укладений договір про переведення боргу №21/05, згідно з яким в порядку та на умовах, визначених цим договором, Первісний боржник переводить на Нового боржника свій борг (грошове зобовязання), що виник згідно договору №120816/5 від 12.08.2016р..

Згідно з п.1.2 відповідно до даного договору Новий боржник зобовязується здійснити замість Первісного боржника перерахування грошових коштів на поточний рахунок Кредитора за основним договором на загальну суму 255040 грн.

Відповідно до п.2.4 договору Новий боржник з моменту підписання даного договору повинен виконати зобовязання по поверненню грошових коштів Кредиторові в загальній сумі 255040 грн.

З 22.05.2018р. по 04.07.2018р. Новий боржник (ТОВ „Південний хліб) оплатив позивачу борг в розмірі 255040 грн., що зумовило звернення позивача до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог за вх.№2-4144/18 від 14.08.2018р.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Як вище встановлено господарським судом між сторонами у справі укладений договір поставки №120816/5 від 12.08.2016р., за умовами якого позивач зобовязаний поставити товар, а відповідач його прийняти та оплатити протягом 10 календарних днів з моменту поставки товару.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зх. ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В силу вимог ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Між тим, як вище встановлено господарським судом відповідачем неналежним чином виконувались свої зобовязання за договором поставки №120816/5 від 12.08.2016р. щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, згідно з яким розмір 3% річних за період з 23.11.2017р. по 21.05.2018р. становить 3752,23 грн., господарським судом встановлено невідповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача, а саме встановлено, що позивачем невірно визначено початок та кінець періоду прострочення відповідача, оскільки:

- останній день на оплату товару - 10 календарний день з моменту поставки товару за накладними від 13.11.2017р. становить 23.11.2017р., тобто прострочення починається з 24.11.2017р.,

- з 21.05.2018р. обовязок з оплати заборгованості переходить до ТОВ «Південний хліб» як Нового боржника згідно з договором про переведення боргу №21/05 від 21.05.2018р., тобто останній день прострочення відповідача становить 20.05.2018р.

За таких обставин господарським судом здійснений розрахунок 3% річних, згідно з яким розмір 3% річних за період з 24.11.2017р. по 20.05.2018р. становить 3731,27 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Перевіривши розрахунок індексу інфляції, згідно з яким розмір індексу інфляції за період з грудня 2017р. по квітень 2018р. становить 13262,08 грн., перевірений господарським судом та встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Умовами п.5.4 укладеного між сторонами договору передбачено, що за прострочення здійснення розрахунку за товар відповідач зобовязаний виплатити на користь позивача пеню в розмірі 0,5% від вартості такого товару.

Розрахунок пені, який здійснений позивачем у позовній заяві та у заяві про зменшення розміру позовних вимог, свідчить, що нарахування пені здійснено із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань врегульовано Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постановах Верховного Суду України від 07.11.2011р. у справі №3-121гс11 та Верховного Суду від 30.01.2018р. у справі №910/10224/14.

Перевіривши розрахунок пені, згідно з яким розмір пені за період з 23.11.2017р. по 21.05.2018р. становить 39370,34 грн., господарським судом встановлено невідповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача, а саме встановлено, що позивачем невірно визначено початок та кінець періоду прострочення відповідача, оскільки:

- останній день на оплату товару - 10 календарний день з моменту поставки товару за накладними від 13.11.2017р. становить 23.11.2017р., тобто прострочення починається з 24.11.2017р.,

- з 21.05.2018р. обовязок з оплати заборгованості переходить до ТОВ «Південний хліб» як Нового боржника згідно з договором про переведення боргу №21/05 від 21.05.2018р., тобто останній день прострочення відповідача становить 20.05.2018р.

За таких обставин, господарським судом здійснений розрахунок пені, згідно з яким розмір пені за період з 24.11.2017р. по 20.05.2018р. становить 39304,11 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Вимоги, які заявлені позивачем до ТОВ "Південний Хліб" у заяві про зменшення розміру позовних вимог не розглядаються господарським судом, оскільки ухвалою господарського суду Одеської області від 15.08.2018р. ТОВ «АПК Ресурс» відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ «Південний Хліб».

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «АПК Ресурс»

На підставі ст.129 ГПК України судові витраті щодо сплати судового збору покладаються на обидві сторони у справі пропорційно розміру задоволених вимог, із врахуванням при цьому клопотання позивача про повернення судового збору, яке задоволено господарським судом. (Розрахунок судового збору: (3731,27 грн. + 13262,08 грн. + 39304,11 грн.) *1,5% = 844,46 грн.).

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1.Позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «АПК Ресурс» задовольнити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Одеський коровай» (65078, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 14, , п/р 4264 в АБ «Південний» м. Одеси, МФО 328209) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «АПК Ресурс» (07400, Київська обл., м. Бровари, бул. Незалежності, 14, оф. 9, , р/р 1 в АТ «Райффайзен банк Аваль», МФО 380805) 3% річних у розмірі 3731 (три тисячі сімсот тридцять одна) грн. 27 коп., інфляційні витрати у розмірі 13262 (тринадцять тисяч двісті шістдесят дві) грн. 08 коп., пеню у розмірі 39304 (тридцять девять тисяч триста чотири) грн. 11 коп. та судовий збір у розмірі 844 (вісімсот сорок чотири) грн. 46 коп.

3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 11 вересня 2018 р.

Суддя Г.Є. Смелянець