ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1640/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Соверен", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 7485,47 грн
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - ОСОБА_1, дов. від 22.03.2018.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Соверен» (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА» (відповідач) про стягнення 7 485,47 гривень. Судові витрати позивач також просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.06.2018 (суддя Тацій О.В.) зазначену позовну заяву залишено без руху.

Позивач супровідним листом (вх. № 19200 від 04.07.2018) надав суду докази усунення обставин, які стали підставами для винесення ухвали господарського суду Харківської області від 21.06.2018.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду від 09.07.2018, враховуючи закінчення строку відрядження судді Тацій О.В., призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (заяви) між суддями від 09.07.2018, для розгляду справи № 922/1640/18 визначено суддю Аюпову Р.М.

Ухвалою господарського суду від 10.07.2018 відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) представників сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 02.08.2018 о 12:00 год.

02.08.2018 відповідачем, через канцелярію суду, надано відзив на позов (вх. № 22340), в якому відповідач, із посиланням на норми ст. 1187 ЦК України, зазначивши, що обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається саме на заподіювача шкоди, а не власника майна, який володіє джерелом підвищеної небезпеки, не визнав заявлені позовні вимоги ПрАТ "Страхова компанія "Соверен", вказавши, що під час заподіяння шкоди ОСОБА_2 мав на руках посвідчення на право керування транспортного засобу, технічний паспорт, страховий поліс, а також довіреність від підприємства відповідача. Дані факти вказують про те, що саме ОСОБА_2 є відповідальною особою за заподіяння збитку та повинен нести відповідальність, оскільки він керував автомобілем Фольцваген д.р.н. АХ 05-05 AM.

Протокольними ухвалами від 02.08.2018, 04.09.2018 в судовому засіданні оголошувалась перерва на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України.

27.08.2018 позивачем, через канцелярію суду, надано відповідь на відзив (вх. № 24399), в якій позивач вважає достатньо підстав для відповідальності саме TOB "Веста", вказуючи, що відповідач не довів правомірності користування автомобілем ОСОБА_2

07.09.2018 відповідачем, через канцелярію суду, надано заперечення на відповідь на відзив (вх. № 25396), в яких зауважив, що на момент оформлення страхового випадку за участю забезпечених транспортних засобів, було встановлено особу, яка за законом повинна провести відшкодування заподіяної шкоди. При цьому, відповідач вважає, що позивач не вірно визначив особу, яка повинна за законом нести відповідальність за заподіяння матеріальної шкоди внаслідок ДТП.

У судове засідання 10.09.2018 представник позивача не з'явився, матеріали справи містять клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності (вх. № 24399 від 27.08.2018).

Представник відповідача у судовому засіданні 10.09.2018 проти позову заперечував, з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обовязком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 10.09.2018 відповідно до ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

02.06.2016 у м. Києві на пр-ті Бажана, 1-Д сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НІСАН, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля ФОЛЬКСВАГЕН, реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2 та який належить відповідачу.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 19.07.2016 ОСОБА_2 визнано винним у спричиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НІСАН, реєстраційний номер НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження.

Відповідно до Звіту № 2639 про визначення вартості матеріального збитку від 15.06.2016, вартість матеріального збитку, без врахування втрати товарної вартості, завданого власнику автомобіля НІСАН, реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкодженого внаслідок ДТП, складає 39 775,99 гривень.

Оскільки автомобіль НІСАН, реєстраційний номер НОМЕР_1, був застрахований власником в страховій компанії "Соверен" за Договором страхування транспортного засобу № 1-041-005/16 від 23.02.2016 то відповідно до Страхового акту № 07/16-10 Т від 20.07.2016 Страхова компанія "Соверен" виплатила страхове відшкодування на користь власника автомобіля НІСАН, реєстраційний номер НОМЕР_1, в розмірі 36351,00 гривень (на підставі Рахунка-фактури № ФОП-001503 від 19.07.2016 з вирахуванням 500 грн. франшизи, передбаченої Договором № 1-041-005/16).

Отже, до страхової компанії «Соверен» перейшло право вимоги в сумі 36351,00 грн.

Відповідно до листа Регіонального сервісного центру в Харківській області № 31/20-2331 від 22.05.2017, власником автомобіля ФОЛЬКСВАГЕН, реєстраційний номер НОМЕР_2 є відповідач, а винна у спричиненні ДТП особа, ОСОБА_2, являється засновником ТОВ «ВЕСТА».

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля ФОЛЬКСВАГЕН, реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія Княжа Вієнна ОСОБА_4», яким відповідно до страхового акту № 49 та Розрахунку від 07.11.2016 було виплачене страхове відшкодування на користь страхової компанії «Соверен» в сумі 28865,53 гривень, що підтверджується витягом з виписки по рахунку позивача від 09.11.2016 p.

Отже, залишок заборгованості, який зобов'язаний сплатити відповідач становить 7485,47 гривень.

Позивачем була надіслана претензія (вих. № 262 від 02.06.2017 р.) на адресу ТОВ «ВЕСТА», однак па сьогоднішній день залишок вартості заподіяних збитків в сумі 7485,47 грн. позивач так і не отримав, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду Харківської області.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЗУ «Про страхування», страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Згідно з ч.1 ст. 6 ЗУ «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 6 ЗУ «Про страхування», видами добровільного страхування можуть бути страхування наземного транспорту (крім залізничного).

Відповідно до ч.1 ст.25 ЗУ «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно з положеннями ст.27 ЗУ «Про страхування», які кореспондуються з положеннями ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч.2.1 ст.1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно з ч.22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За приписами ст. 36.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Як встановлено судом, оскільки автомобіль НІСАН, реєстраційний номер НОМЕР_1, був застрахований власником в страховій компанії "Соверен" за Договором страхування транспортного засобу № 1-041-005/16 від 23.02.2016 то, відповідно до Страхового акту № 07/16-10 Т від 20.07.2016 Страхова компанія "Соверен" виплатила страхове відшкодування на користь власника автомобіля НІСАН, реєстраційний номер НОМЕР_1, в розмірі 36351,00 гривень (на підставі Рахунка-фактури № ФОП-001503 від 19.07.2016 з вирахуванням 500 грн. франшизи, передбаченої Договором № 1-041-005/16). Отже, до страхової компанії «Соверен» перейшло право вимоги в сумі 36351,00 грн.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля ФОЛЬКСВАГЕН, реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія Княжа Вієнна ОСОБА_4», яким відповідно до страхового акту № 49 та Розрахунку від 07.11.2016 було виплачене страхове відшкодування на користь страхової компанії «Соверен» в сумі 28865,53 гривень, що підтверджується витягом з виписки по рахунку позивача від 09.11.2016 p.

Отже, стягнення з відповідача решти сплаченого позивачем страхового відшкодування у розмірі 7485,47 грн., яка залишилась не відшкодованою позивачу, і є предметом розгляду даної справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, а відповідно до вимог ч.2 вказаної статті ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договорі підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як встановлено Дарницьким районним судом м. Києва, 02.06.2016 о 08.00 годині ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_3 на виїзді з АЗС "КЛО" по пр. Бажана в м. Києві, не переконався що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем Нісан, д.н.з. АА57080Х, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 19.07.2016 ОСОБА_2 визнано винним у спричиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.

Як зазначає відповідач, правомірність використання транспортного засобу - автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG (кузов серія WVGZZZ7PZBD012752) д.н.з. АХ 05-05 AM, 2010 року виготовлення обумовлена існуючими корпоративними відносинами ОСОБА_2 в TOB "Веста" та договором доручення від 03.01.2016 року.

Відповідно до витягу є ЄДРПОУ 100 % засновником TOB "Веста", код ЄДРПОУ № 31060248 є ОСОБА_2, а тому використання транспортного засобу обумовлена існуючою корпоративною метою.

Відповідно до договору доручення від 03 січня 2016 року TOB "Веста" доручило ОСОБА_2, як засновнику TOB "Веста" право на керування транспортним засобом з відповідними, оговореними обов'язками, визначеними умовами договору та саме на підставі даного договору була видана довіреність на керування транспортним засобом.

Положення ст. 1187 ЦК України зазначають, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно приписів пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (надалі - Постанова): розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Статтею 1187 ЦК України визначено - джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 6 Постанови надано роз'яснення, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

З матеріалів справи вбачається, що під час заподіяння шкоди ОСОБА_2 мав на руках посвідчення на право керування транспортного засобу, технічний паспорт, страховий поліс, а також довіреність від підприємства відповідача, що підтверджує факт використання джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_2.

Отже, з огляду на такі обставини, та відповідно до приписів ст. ст. 1172, 1187 ЦК України господарський суд дійшов висновку про те, що, в даному випадку, особою, відповідальною за завдані збитки внаслідок ДТП, яка сталася 02.06.2016, є ОСОБА_2.

Даної позиції також дотримується Верховний Суд, де в своєму рішенні від 05.06.2018 року по справі № 243/10982/15-ц зазначив, що володільцем об'єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об'єктом.

Згідно статті 73 ГГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з наведеного, позивачем неправильно визначено особу, відповідальну за завдані збитки і, відповідно, пред'явлено позов до неналежного відповідача, у зв'язку з чим позовні вимоги ПрАТ "Страхова компанія "Соверен" до ТОВ "Веста" задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 247, 252, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Соверен» (01054, м. Київ, пров. Чеховський, 4, офіс 8, );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Веста" (61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, 6, ).

Повне рішення складено 17.09.2018.

Суддя ОСОБА_5

справа № 922/1640/18