УХВАЛА

м. Київ

13.09.2018Справа № 13/127

Господарський суд міста Києва у складі колегії судді: Гулевець О.В. (головуючий), Балац С.В., Спичак О.М. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши

скаргу Концерну "Техвоєнсервіс"

на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала Олександра Олександровича

у справі № 13/127

за первісним позовом Військового прокурора Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод"

до Концерну "Техносервіс"

про стягнення 13 803 062,33 грн.

за зустрічним позовом Концерну "Техвоєнсервіс"

до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод"

за участю третьої особи Міністерства оборони України

про розірвання договору №225/К/112-06-9 від 11.08.2006

Представників учасників процесу:

від скаржника (боржника): Недашківська І.В.

від стягувача: Алхімова Д.О.

від державної виконавчої служби: Канцедал О.О.

від прокуратури: не з'явився

від третьої особи за зустрічним позовом: Сорока А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні колегії суддів Господарського суду міста Києва у складі: Дідиченко М.А. (головуючий), судді Спичак О.М., Нарольський М.М., перебувала справа № 13/127 за первісним позовом Військового прокурора Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" до Концерну "Техносервіс" про стягнення 13 803 062,33 грн. та за зустрічним позовом Концерну "Техвоєнсервіс" до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод", третя особа - Міністерство оборони України про розірвання договору №225/К/112-06-9 від 11.08.2006.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2009 у справі № 13/127 в задоволенні первісних позовних вимог та зустрічних позовних відмовлено в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2009, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 22.09.2009, вищевказане рішення Господарського суду міста Києва скасовано та прийнято нове, яким позовні вимоги Військового прокурора Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" до Концерну "Техвоєнсервіс" про стягнення 13 803 062,33 грн. задоволено повністю, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

06.08.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшла скарга Концерну "Техвоєнсервіс" на дії Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала Олександра Олександровича згідно якої скаржник просить суд визнати дії державного виконавця неправомірними, визнати ряд постанов про арешт коштів винесених державним виконавцем 13.06.2018 у виконавчому провадженні ВП № 49114244 неправомірними, скасувати їх та зобов'язати державного виконавця зняти арешти, які накладені відповідними постановами.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва № 05-23/1382 від 06.08.2018 призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів судової справи №13/127, в зв'язку зі звільненням судді Дідиченко М.А., яка була головуючою у колегіальному розгляді справи та судді Нарольського М.М., який приймав участь у колегіальному розгляді справи № 13/127.

В результаті проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали судової справи № 13/127 зареєстрованих за вхідним номером № 01-20/7258/18 передано колегії суддів у складі: Гулевець О.В. (головуючий), Балац С.В., Спичак О.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 колегією суддів у складі: Гулевець О.В. (головуючий), Балац С.В., Спичак О.М. прийнято матеріали судової справи №13/127 зареєстрованих за вхідним номером № 01-20/7258/18 до свого провадження, призначено розгляд скарги Концерну "Техвоєнсервіс" на дії Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала Олександра Олександровича на 30.08.2018, зобов'язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надати суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 49114244.

27.08.2018 через відділ діловодства суду від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшли копії матеріалів виконавчого провадження № 49114244.

04.09.2018 через відділ діловодства суду від Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" надійшло клопотання про надання строку для підготовки письмових пояснень та заперечення щодо скарги на дії/бездіяльність державної виконавчої служби.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2018, у зв'язку із перебуванням судді Гулевець О.В. і судді Балаца С.В. у відпустці та судді Спичака О.М. на лікарняному, розгляд скарги призначено на 13.09.2018. Також вказаною ухвалою встановлено строк до 13.09.2018 для надання письмових пояснень.

В судове засідання 13.09.2018 з'явились представники скаржника (боржника), стягувача, державної виконавчої служби та третьої особи за зустрічним позовом.

Присутній в судовому засіданні 13.09.2018 представник скаржника надав суду постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.02.2017, надав суду пояснення по суті скарги, просив суд її задовольнити.

Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедал О.О. проти скарги заперечив.

Представник стягувача надав суду письмові пояснення щодо скарги, в яких стягувач просить суд відмовити у задоволенні скарги Концерну "Техвоєнсервіс" про визнання постанов державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала Олександра Олександровича, в частині, що не суперечить інтересам стягувача. У своїх поясненнях ДП "Житомирський бронетанковий завод" зазначає, що стягнуті з Концерну "Техвоєнсервіс" кошти підлягають розподілу відповідно до ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження" та перерахування відповідних сум, у тому числі і на рахунок стягувача.

Також в судовому засіданні 13.09.2018 представник стягувача заявив клопотання про винесення окремої ухвали, в якому просить суд винести стосовно державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала Олександра Олександровича окрему ухвалу в зв'язку з порушенням ним вимог Закону України "Про виконавче провадження" та інших нормативних актів, що регулюють порядок виконання судових рішень та направити її для розгляду Міністерству юстиції України та доручити Міністерству юстиції України провести за наведеними у клопотанні фактами службове розслідування, спрямоване на відновлення прав стягувача на отримання коштів, що надійшли на рахунки ДВС від боржника, з урахуванням вимог ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження".

Представник Міністерства оборони України ( третьої особи за зустрічним позовом) скаргу підтримав та надав письмові пояснення, в яких зазначив, що рахунки, які відкриті Концерном "Техвоєнсервіс" та його філіями призначені для виконання мобілізаційних завдань, у зв'язку із чим арешт таких рахунків унеможливить виконання завдання, яке поставлене Міністерством оборони України, знищить мобілізаційні потужності на підприємстві, що як наслідок негативно вплине на обороноздатність країни в цілому.

Розглянувши в судовому засіданні 13.09.2018 скаргу Концерну "Техвоєнсервіс" на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, суд встановив наступне.

У своїй скарзі Концерн "Техвоєнсервіс" просить суд:

визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала Олександра Олександровича щодо стягнення з Концерну "Техвоєнсервіс" виконавчого збору у сумі 412 758,40 грн. по ВП № 49114244 неправомірними;

зобов'язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України усунути та поновити порушене право Концерну "Техвоєнсервіс" шляхом повернення 412 758,40 грн. на розрахунковий рахунок Концерну "Техвоєнсервіс".

визнати постанови про арешт коштів від 13.06.2018, винесені державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедалом Олександром Олександровичем по ВП №49114244, згідно якої було накладено арешт на грошові кошти Концерну "Техвоєнсервіс" філії Концерну, що містяться на рахунках у банківських установах, а також на кошти на рахунках, що будуть відкритті після винесення постанови про арешт коштів боржника - неправомірними та скасувати;

зобов'язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поновити порушене право Концерну "Техвоєнсервіс" шляхом зняття арешту з розрахункових рахунків Концерну "Техвоєнсервіс" та його філій, який накладений постановами про арешт коштів від 13.06.2018 по ВП 49114244.

В обґрунтування скарги, скаржник посилається на те, що у відповідності до ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір може стягуватись лише у разі виконання рішення суду у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута на користь стягувача. Скаржник зазначає, що оскільки виданий Господарським судом міста Києва по справі №13/127 наказ не виконаний та основна сума боргу виконавчою службою не стягнута, то скаржник вважає дії виконавця щодо стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 412 758,40 грн. є незаконними. У зв'язку із чим, прийняття постанов про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню № 49114244 від 13.06.2018 суперечить чинному законодавству.

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016).

Згідно із статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" зобов'язано виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як встановлено судом на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 30.04.2009 по справі №13/127, боржником за яким є Концерн "Техвоєнсервіс".

10.05.2011 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на підставі ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1225708,84 грн.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 23.10.2015 відкрито виконавче провадження з виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1225708,84 грн.

Постановами від 13.06.2018 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедалом О.О. накладено арешт на грошові кошти Концерну "Техвоєнсервіс" та філій Концерну, що містяться на рахунках у межах суми звернення стягнення у розмірі 812950,44 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" у чинній редакції, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Стаття 45 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

З огляду на наведені норми Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір підлягає стягненню з боржника у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута або повернута на користь стягувача за виконавчим документом та підлягає розподілу у порядку черговості встановленій статтею 45 Закону України "Про виконавче провадження".

Втім, як встановлено судом, прийняття постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 10.05.2011 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1225708,84 грн. та постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 23.10.2015 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1225708,84 грн. здійснювалось державними виконавцями згідно із Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999, тобто в редакції, яка була чинною до набрання чинності Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 у редакції чинній на час 10.05.2011, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною 1 статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 у редакції чинній на час 10.05.2011 передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

З огляду на наведені положення Закону України "Про виконавче провадження", оскільки боржником в установлений Законом строк рішення добровільно не виконано, державним виконавцем було прийнято постанову про стягнення виконавчого збору.

Норми, які передбачають наявність фактично стягнутої чи повернутої стягувачу суми на виконання рішення суду для стягнення виконавчого збору, Закон України "Про виконавче провадження", у редакції чинній на час стягнення виконавчого збору, не містив.

З урахуванням наведеного, посилання скаржника на приписи ч. 2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 є помилковими.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про необґрунтованість доводів скаржника щодо неправомірності дій державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 412 758,40 грн. на виконання постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 10.05.2011 про стягнення з боржника виконавчого збору та постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 23.10.2015 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Обґрунтованих підстав щодо визнання неправомірними дій державного виконавця під час стягнення з боржника виконавчого збору скарга не містить.

У відповідності до ч. 1 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній станом на 13.06.2018), виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 3 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно із ч. 2 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження", стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У відповідності до ч.ч. 1 - 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Так, за змістом оскаржуваних постанов від 13.06.2018 про арешт коштів боржника вбачається, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедалом О.О. накладено арешт на грошові кошти Концерну "Техвоєнсервіс" та філій Концерну, що містяться на рахунках у межах суми звернення стягнення у розмірі 812950,44 грн. саме на підставі постанови від 10.05.2011 про стягнення з боржника виконавчого збору та постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.10.2015.

Обставин щодо порушень державним виконавцем норм Закону України "Про виконавче провадження" при накладенні арешту на кошти боржника скаржником не наведено.

Докази скасування в установленому законом порядку постанов від 10.05.2011 та від 23.10.2015 в матеріалах скарги відсутні та скаржником не подані.

Визначення у постановах від 13.06.2018 про накладення арешту в тому числі на рахунки, що будуть відкритті після винесення постанови про арешт коштів боржника не суперечить положенням Закону України "Про виконавче провадження".

При цьому, судом враховано, що у відповідності до приписів ч. 3 ст. 52 ЗУ "Про виконавче провадження", згідно із оскаржуваними постановами арешт не накладався на кошти боржника, що перебувають на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Крім того, посилання скаржника на те, що даний наказ суду перебуває на примусовому виконанні у Головному територіальному управлінні юстиції у м. Києві у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби не приймаються судом до уваги, оскільки у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження зі стягнення з боржника виконавчого збору за примусове виконання рішення суду по справі № 13/127, що здійснювалось безпосередньо відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

З огляду на встановлені вище обставини, враховуючи положення Закону України "Про виконавче провадження" постанови про арешт коштів боржника від 13.06.2018 прийняті державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедалом О.О. у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" та у межах наданих держаному виконавцю цим Законом повноважень, у зв'язку із чим підстави для визнання їх неправомірними та скасування відсутні.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Обґрунтованих доказів, які б спростовували правомірність стягнення з Концерну "Техвоєнсервіс" суми виконавчого збору у розмірі 412758,40 грн. та накладення арешту на кошти боржника, скаржник не навів.

За таких обставин, скарга Концерну "Техвоєнсервіс" визнається судом необґрунтованою.

Щодо клопотання Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" про винесення окремої ухвали щодо державного виконавця, то колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч. 3 ст. 246 Господарського процесуального кодексу України суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких входить притягнення вказаних осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність у діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення. Враховуючи відсутність обставин, з якими закон пов'язує можливість постановлення окремої ухвали щодо державного виконавця, зазначене клопотання задоволенню не підлягає.

Статтею 343 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні скарги Концерну "Техвоєнсервіс" на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала Олександра Олександровича.

Керуючись ст. ст. 233-235, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги Концерну "Техвоєнсервіс" на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала Олександра Олександровича - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 19.09.2018.

Головуючий суддя О.В. Гулевець

Суддя С.В. Балац

Суддя О.М. Спичак