РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року Справа № 903/446/18

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Гудак А.В.,

Суддя Василишин А.Р. ,

Суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Драчук В.М.

за участю представників:

позивача: Дяденчук А.І. адвокат

відповідача: не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на рішення господарського суду Волинської області, від 30.07.18р. у справі № 903/446/18 (суддя Войціховський В.А., м.Луцьк, повний текст складено 31.07.2018)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Колор С.І.М.", смт. Клевань Рівненського району

до відповідача: Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Луцьк

про стягнення 156 098,14грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Колор С.І.М." звернулось до господарського суду Волинської області з позовом від 22.06.2018р. про стягнення з Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 156 098,14 грн., в тому числі 135 124,80 грн. заборгованості по оплаті отриманого згідно договору поставки (купівлі-продажу) №51 від 03.05.2017 товару, 3 926,29 грн. 3% річних за період з 15.08.2017 по 22.06.2018 та 17 047,05 грн. суми індексу інфляції за період з 09.09.2017 по 22.06.2018, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України.

Рішенням господарського суду Волинської області від 30.07.2018 у справі № 903/446/18 позов задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Колор С.І.М." 135 124,80грн. заборгованості, 3 926,29 грн. трьох процентів річних, 15 052,20 грн. суми збитків, завданих інфляційними процесами, а всього 154 103,29 грн., 2 311,55 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, та 6 000,00грн. витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги. В стягненні 1 994,85 грн. суми збитків, завданих інфляційними процесами, відмовлено.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що враховуючи прийняття відповідачем товару у встановленому договором порядку згідно видаткових накладних, які оформлені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та його часткову оплату, останнім фактично своїми діями було підтверджено, що поставку було здійснено позивачем належним чином, у відповідності до умов договору, будь-яких доказів того, що відповідні документи не були передані продавцем покупцеві і що вказана обставина будь-яким чином перешкоджала відповідачу вчасно здійснити оплату отриманого товару у відповідності до умов договору, відповідачем не надано. Згідно з представленими розрахунками позивачем відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України було нараховано відповідачу 17 047,05 грн. суми збитків, завданих інфляційними процесами за період з 09.09.2017р. по 22.06.2018р., а також 3 926,29 грн. трьох процентів річних за період прострочки платежів з 15.08.2017р. по 22.06.2018р. Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення процентів річних, перевіривши методику та періоди їх нарахування, суд вважає, що останні підставні, відповідають фактичним обставинам справи, є арифметично вірними, а відтак підлягають до задоволення у визначених позивачем розмірах. Щодо позовних вимог в частині стягнення 17 047,05 грн. суми збитків, завданих інфляційними процесами за період з 09.09.2017р. по 22.06.2018р, перевіривши методику та періоди їх нарахування, суд вважає, що останні підлягають до часткового задоволення в розмірі 15 052,20 грн. Перевіривши наданий позивачем до позову розрахунок інфляційних втрат в інформаційно-пошуковій системі "Ліга" судом встановлено, що останній здійснено без урахування вищенаведених приписів, оскільки в лютому місяці 2018 року заборгованість позивача станом на 14.02.2018р. становила 216 212,40грн. і була відсутня на кінець лютого місяця в такому розмірі, у звязку із укладенням 15.02.2018р. сторонами угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог якою було зменшено розмір заборгованості відповідача на суму 81 087,60грн., що не було враховано позивачем при здійсненні розрахунку суми індексу інфляції за лютий місяць 2018 року. Вартість адвокатських послуг Адвокатського об'єднання "Скорпіон" по справі №903/446/18 складає 6 000,00грн., перевірена судом, підтверджена матеріалами справи, а тому підлягає до стягнення з відповідача на підставі ст. 129 ГПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач Дочірнє підприємство "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області по справі №903/668/16 та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скаржник зазначає, що зазначених в договорі документів не отримувало і вважає, що не настав час на оплату і до отримання повного пакету документів, оплата є правом, а не обов`язком. В зв`язку з цим посилання на часткову оплату як доказ того, що підприємство отримало повний пакет є повністю безпідставним. Вважає, що позивач повинен довести факт отримання повного пакету документів. Доказів цього позивачем не було надано.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.08.2018 у справі №903/446/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на рішення господарського суду Волинської області від 30.07.18р. у справі №903/446/18 та розгляд апеляційної скарги призначено на "12" вересня 2018 р.

29.08.2018 на адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Колор С.І.М." надійшов відзив в якому просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення господарського суду Волинської області від 30.07.2018 у справі №903/446/18. Рішення господарського суду Волинської області від 30.07.2018 у справі №903/446/18 залишити без змін. Стягнути з Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Колор С.І.М.» понесені витрати на професійну правничу допомогу згідно підтверджуючих документів. На підтвердження понесених витрат додає ордер на надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та докази надіслання даних документів відповідачу.

31.08.2018 на адресу суду від Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» надійшов лист в якому просить перенести розгляд апеляційної скарги на іншу дату у зв`язку з зайнятістю представників відповідача у судових засіданнях у Луцькому міськрайонному суду та господарському суді Волинської області.

04.09.2018 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. на підтвердження даних обставин до заяви подано копія договору про надання правової допомоги від 21.08.2018, копія акту №1 передачі-приймання наданої правової допомоги від 03.09.2018, копію платіжного доручення №4210 від 30.08.2018, докази надсилання даної заяви з додатками відповідачу.

Адвокат позивача в судовому засіданні 12.09.2018 апеляційну скаргу заперечив в повному обсязі з підстав викладених у відзиві та з наданих усних пояснень, вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим, просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Поряд з цим, підтримав клопотання про стягнення з Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Колор С.І.М.» понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

В судове засідання 12.09.2018 відповідач, своїх представників не направив враховуючи обставини викладені в листі, якій надійшов на адресу суду.

Колегія суддів залишає без задоволення вищевикладене клопотання відповідача про відкладення розгляд справи у зв`язку з тим, що знаходження представника у іншому судовому засіданні (засіданні іншого суду) не може бути належною підставою для відкладення розгляду даної справи, оскільки засідання іншого суду з іншим часовим проміжком не може мати пріоритетності перед засіданням суду у даній справі. Окрім того, клопотань про проведення судового засідання в даній справі в режимі відеоконференції не надходило.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, суд розглядає справу, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання та за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Застосовуючи відповідно до ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні 12.09.2018, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області, від 30.07.18р. у справі № 903/446/18 залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.05.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Колор С.І.М.» (постачальник) та Дочірнім підприємством «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (покупець) укладено договір поставки (купівлі-продажу) №51 (далі за текстом - договір №51) за умовами якого постачальник зобов`язувався поставляти та передавати у власніть покупця, а покупець зобов`язувався прийняти і оплатити наступні товари: фарба для розмітки доріг, мікрокульки скляні (надалі іменуються - товар) (а.с. 11-15).

Найменування, (номенклатура, асортимент товару). Кількість товару, що підлягає поставці згідно умов цього договору становить: фарба для горизонтальної розмітки доріг - 10000 кг; мікрокульки скляні - 2500 (тон.; л; м3) (п. 1.2 договору №51)

Згідно п.3.1 ціна цього договору №51 становить 504900,00 грн., в тому числі ПДВ - 84150,00 грн., що станом на дату укладення дорівнює загальній вартості товару. Загальна вартість товару за цим договором складається із вартості кожної партії товару, поставленої в межах строку дії цього договору.

У відповідності до п.п.4.1, 4.2, 4.3 договору №51, розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом: оплати покупцем після пред`явлення постачальником і отримання від постачальника рахунку на оплату товару та передачі документів, зазначених пунктом 4.2 договору, проте в будь-якому випадку після отримання покупцем повного розрахунку від Служби автомобільних доріг у Волинській області на відповідні цілі. До рахунку додаються: документи, що підтверджують належну якість товару (сертифікат або паспорт якості), видаткові накладні, податкові накладні та інші первинні документи, передбачені для даного виду товару чинним законодавством. В разі ненадання зазначених цим пунктом договору документів постачальник зобов`язується відшкодувати спричинені покупцю збитки (витрати). Сторони свідчать, що покупець зобов`язується розрахуватись з постачальником за отриманий товар на протязі 60 днів з моменту отримання від постачальника документів, зазначених в п.4.1., п.4.2 цього договору, проте в будь-якому випадку лише після отримання повного розрахунку від Служби автомобільних доріг у Волинській області на відповідні цілі.

Згідно п.п.5.1, 5.2 договору №51, строк (термін) поставки (передачі) товарів за договором: постачальник здійснює поставку першої партії товару на умовах CIP (Інкотермс 2000) в строк 3 дні після підписання цього договору. На поставку кожної наступної партії товару покупець надає постачальнику письмову заявку. У завці покупця вказується: - найменування товару; - кількість товару; - умови поставки згідно умов ІНКОТЕРМС 2000; Постачальник розглядає заявку покупця в 3-х денний строк та акцептує її або надає покупцю обґрунтовані заперечення у письмовій формі. У разі відсутності в постачальника заперечень щодо отриманої заявки, між сторонами укладається додаткова угода або специфікація на поставку даної партії товару Постачальник здійснює поставку кожної партії товару (крім першої) на умовах, що передбачені відповідною додатковою угодою (специфікацією) до цього договору, протягом 3 днів з моменту підписання такої додаткової угоди(специфікації). Місце поставки (передачі) товарів за договором:м.Ковель, Волинська область.

Обов`язок з поставки є виконаним в момент передачі товару та надання документів, зазначених а п.4.2 договору. Датою передачі товару від постачальника покупцю, вважається дата підписання видаткової накладної(п.п. 5.4, 5.5 договору №51).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2017 року, а частині розрахунків до повного їх виконання. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору(п.п.10.1, 10.3 договору №51).

Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками.

03.05.2017 сторонами укладено додаток(специфікація) №1 до договору поставки (купівлі-продажу) №51 від 03.05.2017 про відвантаження покупцю товару: фарба для горизонтальної розмітки доріг (СОУ 42.1-6:2014) - 10000,00 кг. за ціною - 439800,00 грн. та мікрокульки скляні світлоповертальні для горизонтальної розмітки (СОУ 42.1-9:2012) - 2500,00 кг., за ціною - 65100,00 грн.(а.с. 14).

21.09.2017 сторонами укладено додаток(специфікація) №2 до договору поставки (купівлі-продажу) №51 від 03.05.2017 про відвантаження покупцю товару: фарба біла дорожньої розмітки «Сигнакул» 21-25 - 1020,00 кг. за ціною - 37383,00 грн. та мікрокульки скляні світлоповертальні для горизонтальної розмітки (СОУ 42.1-9:2012) - 21,7 кг., за ціною - 1627,50 грн.(а.с. 14).

На виконання своїх зобов`язань з поставки товару ТОВ «Колор С.І.М.» для ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» здійснено поставки фарби для горизонтальної розмітки доріг в кількості 6030 кг., мікрокульки скляні в кількості 1575 кг. загальною вартістю 306 212,40 грн., що підтверджується видатковими накладними №РН-0000646 від 15.05.2017(а.с. 16) та №РН-0001508 від 21.09.2017(а.с.17)

Згідно виписок з особового рахунку ТОВ «Колор С.І.М.» за 29.08.2017 відповідачем здійснено проплату за фарбу для розмітки доріг згідно договору №51 від 03.05.2017 у сумі 33333,33 грн., ПДВ - 20% 6666,67 грн.(а.с.20-21) та 08.09.2017 відповідачем здійснено проплату за фарбу для розмітки доріг згідно договору №51 від 03.05.2017 у сумі 41666,67 грн., ПДВ - 20% 8333,33 грн.(а.с.22-23), що в загальному становить 90000,00 грн.

15.02.2018 між ТОВ «Колор С.І.М» (сторона 1) та ДП «Волинський облавтодор» ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (сторона 2) укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог(а.с.19) згідно п.п. 1-4 якої передбачено, що сторона 1 має заборгованість перед стороною 2 за послуги з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного значення, нанесення дорожньої розмітки згідно договору субпідряду від 19.09.2017 (виконавець робіт філія «Ковельська ДЕД» ДП «Волинський облавтодор») та приймання виконаних будівельних робіт, станом на 15.02.2018 - у сумі 81087,60 грн. Сторона 2 має заборгованість перед стороною 1: - згідно договору №51 від 03.05.2017 станом на 15.02.2018 - у сумі 216212,40 грн.; - згідно договору №262/1 від 19.09.2017 станом на 15.02.2018 - у сумі 1350,00 грн. Сторони, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав дійшли згоди на підставі ст..601 Цивільного кодексу України провести залік однорідних зустрічних вимог на суму 81087,60 грн. Таким чином, на підставі з вищеперерахованим: - погашається заборгованість сторони 1 перед стороною 2 на суму 81087,60 грн.; - погашається заборгованість сторони 2 перед стороною 1 на суму 81087,60 грн. згідно договору №51 від 03.05.2017. Підписання цієї угоди сторонами являється підставою для проведення розрахунків сторонами.

З метою досудового врегулювання спору позивачем 25.05.2018р. на адресу відповідача було направлено вимогу №181 про сплату заборгованості в розмірі 135 124,80 грн., яка була отримана відповідачем 11.06.2018р., проте залишена без відповіді та належного реагування (а.с. 56-59).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасної оплати позивач звернувся із зазначеним позовом до господарського суду Рівненської області про стягнення заборгованості у розмірі 135124,80 грн., інфляційних втрат в сумі 17047,05 коп. та 3% річних в розмірі 3926,29 коп.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Станом на день прийняття рішення судом першої інстанції доказів розірвання договору або визнання його недійсним суду не надано.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно з ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На виконання умов вказаного вище договору №51 та узгоджених специфікацій до нього, позивачем було здійснено поставку товару на адресу відповідача на загальну суму 306 212,40 грн., що підтверджується видатковими накладними №РН-0000646 від 15.05.2017, №РН-0001508 від 21.09.2017 (а.с. 16-17).

Згідно зі статтею 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" із змінами та доповненнями (далі за текстом - Закону №996) в редакції, чинній на момент підписання накладних визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

У відповідності до ст.9 Закону №996, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Ведення зазначених документів передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

Накладна - документ, що використовується при передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи іншій. Є декілька видів накладних, наприклад, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, тощо. Видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю-продажу між продавцем і покупцем. Видаткова накладна може бути замінена актом здачі-приймання. Товарно-транспортна накладна використовується, якщо в процесі купівлі-продажу бере участь транспортна (експедиторська) компанія, що займається перевезенням товару від продавця до покупця.

Враховуючи вищевикладене, видаткова накладна, вважається документом первинного обліку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 29.04.2015 у справі №3-77гс15.

Саме таким вимогам і відповідає накладні №РН-0000646 від 15.05.2017, №РН-0001508 від 21.09.2017 (а.с. 16-17), які засвідчують встановлений факт здійснення господарської операції та договірних відносин. Відтак, у відповідача виник обов'язок з проведення розрахунку за відпущений позивачем товар.

Матеріалами справи встановлено, що сума заборгованості 135 124,80 грн. є залишком заборгованості за відпущений товар згідно видаткових накладних №РН-0000646 від 15.05.2017, №РН-0001508 від 21.09.2017 в розмірі 306 212,40 грн. з урахуванням часткової оплати відповідачем товару на суму 90 000,00 грн. та 81 087,60 грн. - сума на яку було зменшено відповідачу заборгованість згідно угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 15.02.2018.

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач неналежним чином виконав зобов'язання за договором, здійснивши розрахунки частково на загальну суму 90000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками за 29.08.2017 згідно якої відповідачем здійснено проплату за фарбу для розмітки доріг згідно договору №51 від 03.05.2017 у сумі 33333,33 грн., ПДВ - 20% 6666,67 грн.(а.с.20-21) та 08.09.2017 згідно, якої відповідачем здійснено проплату за фарбу для розмітки доріг згідно договору №51 від 03.05.2017 у сумі 41666,67 грн., ПДВ - 20% 8333,33 грн.(а.с.22-23).

Колегія суддів також враховує угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 15.02.2018 (а.с.19) у відповідності до умов, якої здійснено погашення заборгованості відповідача перед позивачем на суму 81087,60 грн. згідно договору №51 від 03.05.2017.

Поряд з цим, доказів погашення заборгованості з оплати товару на суму 135 124,80 грн., відповідач, на момент розгляду спору в судах першої та апеляційної інстанції не надав.

З огляду на вищевикладене, вимоги позивача щодо примусового стягнення заборгованості на суму 135124,80 грн., слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Колегією суддів не беруться до уваги доводи відповідача що час оплати згідно договору поставки (купівлі-продажу) №51 від 03.05.2017 не настав, а позивачем не надано відповідачу, всупереч умовам договору, документів, що підтверджують поставку товару, а саме рахунків та документів про якість товару судом, з огляду на наступне.

Аргументи відповідача про те, що відсутність виставленого рахунку свідчить про відсутність підстав для оплати за поставлений товар, не приймаються колегією суддів, оскільки факт невиставлення/ненаправлення позивачем рахунку на оплату не звільняє відповідача від обов'язку оплатити товар, наданий позивачем. Так, за своєю правовою природою рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за поставлений товар. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №910/9472/17 та від 07.02.2018 у справі №910/49/17.

Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що скаржник в апеляційній скарзі не заперечує факт отримання від позивача товару, однак заперечує позов з підстав відсутності доказів передачі відповідачу документів передбачених п.4.2 договору №51.

Проте позивачем надано суду належні та допустимі докази наявності таких документів, а саме: сертифікат якості від 15.05.2017 року на партію 9 000 кг, дата виготовлення 12.05.2017 року та сертифікат якості від 21.09.2017 року на партію 10 000 кг, дата виготовлення 13.09.2017 року. Також разом з товаром відповідачу були надані документи на підтвердження якості товару, а саме копія висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 05.08.2014 року № 05.03.02- 04/49958, копія висновку від 21.04.2003 року № 05.03.02-03/15771, копія сертифікату відповідності № 000274 від 15.05.2017 року, копія сертифікату відповідності № 00127 від 05.05.2016 року та копія протоколу сертифікаційних випробувань продукції № 696/24 від 15.05.2017р. року (а.с. 60-73), що спростовує вищевикладені доводи відповідача на посилання невиконання вимог п.5.4 договору №51..

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що з умов договору №51 не вбачається, що сторонами було визначено окремий порядок приймання-передачі товарно-супровідних документів (складення відповідного двостороннього акту, розписок покупця про їх отримання тощо).

Важливими умовами договору крім самого предмету договору, є кількість, якість, асортимент, комплектність товару. Перевірка додержання продавцем умов договору поставки щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Частиною 2 ст. 662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості, тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 14 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966 року №П-7 приймання продукції по якості і комплектності виробляється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними й особливими умовами постачання, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість і комплектність продукції що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якості, рахунок-фактура, специфікація і т.п.). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Пунктом 12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965 року №П-6 приймання продукції по кількості здійснюється по транспортним і супровідним документам (рахункові-фактурі, специфікації, описові, пакувальним ярликам і ін.) відправника (виготовлювача). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Відповідних актів судам першої та апеляційної інстанції не надано.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору та повернути товар продавцеві.

При цьому колегія суддів відзначає, що у відповідача було право відмовитися від договору та повернути товар позивачу, але документи, які б свідчили про таку відмову покупця від поставки товару у зв'язку з неналежністю виконання продавцем своїх зобов'язань по договору судам не надано.

На виконання договору №51 та специфікацій відповідачу було передано товар на загальну суму 306 212,40 грн., що підтверджується видатковими накладними №РН-0000646 від 15.05.2017, №РН-0001508 від 21.09.2017 (а.с. 16-17).

Отже з огляду на викладене, позивачем на виконання умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу, на підставі видаткової накладної було поставлено відповідачеві товар, який останнім прийнятий без будь - яких зауважень щодо його якості, про що свідчить відсутність претензій на момент прийняття товару.

Колегія суддів відхиляє твердження відповідача про ненастання строку оплати відповідачем отриманого товару, оскільки як встановлено судом апеляційної інстанції у видаткових накладних не містяться застереження відповідача про відсутність при отриманні товару за договором №51, передбачених пунктом 4.2 договору №51 та відповідачем не надано актів про відсутність супровідних документів у розумінні пункту 12 Інструкції №П-6 та пункту 14 Інструкції №П-7.

Як вбачається з матеріалів справи, при отриманні товару за договором №51 покупцем не подавалось жодних заперечень щодо неналежності виконання продавцем своїх зобов`язань з поставки товару, що свідчить про належне виконання позивачем умов зазначеного договору, зокрема п.5.4 та, як наслідок, настання строку оплати відповідачем отриманої продукції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обов'язок щодо здійснення оплати отриманого товару відповідно до положень договорів поставки та ст. ст. 712, 692 ЦК України виникає у Відповідача, як Покупця, не з моменту отримання рахунку на оплату, а після прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, даний факт підтверджується первинним бухгалтерським документом, яким в цих правовідносинах є видаткова накладна, відповідно до положень ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

З урахуванням наявних у справі доказів суд вважає, що позивачем належним чином доведено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по поставці товару, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 132124,80 грн. є законними та обґрунтованими.

Стосовно позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 17047,05 грн. та 3% річних в розмірі 3926,29 грн., слід зазначити наступне.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Згідно ч.5 статті 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день,

В листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ зазначається, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця червня .

Як зазначено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наведеного вбачається, що найменший період визначення інфляційних нарахувань становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою таких нарахувань. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

З метою всебічного, повного і об'єктивного розгляду обставин справи, колегією суддів перевірено правильність здійсненого судом першої інстанції нарахування інфляційних втрат, а саме : Для визначення індексу за будь який період необхідно індекси за кожен місяць, що входять у відповідний період, перемножити між собою (Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Лист ВСУ № 62-97 від 03.04.1997 року). Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат ([Збитки від інфляції] = [Сума боргу] Ч [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] - за період з 15.08.2017 по 29.08.2017 - 259399,80 грн. х 0.999/100% - 259399,80 = -259.40 тобто 0,00 грн.; за період з 30.08.2017 по 08.09.2017 - 209399,80 грн. х 1.000/100% - 209399,80 = 0,00 грн.; за період з 09.09.2017 по 21.11.2017 - 169399,80 грн. х 1.042/100% - 169399,80 = 7035,20 грн.; за період 22.11.2017 по 15.02.2018 - 216212,40 грн. х 1.025/100% - 216212,40 = 5437,74 грн.; за період 16.02.2018 по 22.06.2018 - 135124,00 грн. х 1.019/100% - 135124,00 = 2579,26 грн. Колегією суддів встановлено, що даний розрахунок здійснено без урахування вищенаведених приписів, оскільки в лютому місяці 2018 року заборгованість позивача станом на 14.02.2018 становила 216 212,40грн. і була відсутня на кінець лютого місяця в такому розмірі, у зв`язку із укладенням 15.02.2018 угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог якою було зменшено розмір заборгованості відповідача на суму 81 087,60 грн., що не було враховано позивачем при здійсненні розрахунку суми індексу інфляції за лютий місяць 2018 року.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір інфляційних втрат становить - 15 052,20 грн. та підлягає до стягнення з відповідача, а в стягненні 1 994,85 грн. суми збитків, завданих інфляційними процесами, слід відмовити.

Відповідно до п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013(із змінами) сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума 3% річних, яка підлягає до стягнення за період вищезгадані періоди складає разом 3 926,29 грн.

Разом з тим відповідач просить стягнути з Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Колор С.І.М.» понесені витрати на професійну правничу допомогу згідно підтверджуючих документів у суді апеляційної інстанції.

При розподілі судових витрат колегія суддів враховує наступне.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3статті 126 ГПК України).

Відповідно до приписів частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката від відповідача не надходило.

Частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Крім того, для підготовки процесуальних документів, подання апеляційної скарги та представлення інтересів позивача у суді апеляційної інстанції позивач здійснив витрати на професійну правничу допомогу, яку здійснює адвокат Дяденчук Анатолій Іванович у розмірі 10000,00 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 21.08.2018, який укладений між ТОВ "Колор С.І.М." та Адвокатським об'єднанням "Скорпіон", додатком № 1 до договору адвокатським об'єднання визначено вартість правової допомоги, що є предметом надання згідно договору, свідоцтвом адвоката серія НОМЕР_1 від 11.09.2014 та актом №1 передачі-приймання наданої правової допомоги від 03.09.2018 відповідно до договору про надання правової допомоги, ордером на надання правової допомоги №605 від 22.08.2018, який видано адвокату Дяденчуку А.І. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії НОМЕР_1) та акт №2 передачі-приймання наданої правової допомоги від 12.09.2018. Сума витрат на правничу допомогу 10000,00 грн. сплачена позивачем в повному обсязі за платіжним дорученням № 4210 від 30.08.2018 року.

Однак, зазначена сума не є співрозмірною з обставинами справи, оскільки враховуючи представлення інтересів позивача адвокатом Дяденчуком А.І. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії НОМЕР_1) в суді першої інстанції, колегія суддів вважає безпідставним зазначення у розрахунку вартості правової допомоги наступних видів переліку правової допомоги: вивчення наданих клієнтом документів, які є необхідними для виконання предмету договору, зокрема рішення від 30.07.2018 у справі № 903/446/18 - 2000,00 грн.; вивчення норм матеріального та процесуального права, з метою реалізації належного захисту прав та охоронюваних законом інтересів клієнта - 1000,00 грн.; роботу з Єдиним державним реєстром судових рішень. Вивчення правових позицій Верховного Суду, які необхідно застосувати під час підготовки та відправлення відзиву на апеляційну скаргу та представлення інтересів клієнта в суді - 2000,00 грн., надання усних консультацій клієнту з приводу замовленого виду правової допомоги - 1000,00, що в загальному становить 6000,00 грн.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд також зазначає, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов'язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов'язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що вартість адвокатських послуг Адвокатського об'єднання "Скорпіон" по справі №903/446/18 в апеляційній інстанції складає 4000,00 грн. та перевірена судом, підтверджена матеріалами справи, а тому підлягає до стягнення з відповідача на підставі ст. 129 ГПК України.

Вимог про стягнення інших витрат позивач письмово при зверненні до суду апеляційної інстанції не заявляв.

Відповідно до ст.ст.74, 76, 78, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Враховуючи викладене, посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, документально необґрунтованими та такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді справи. Рішення господарського суду Волинської області, від 30.07.2018 у справі № 903/446/18 у даній справі ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області, від 30.07.2018 у справі № 903/446/18 без змін.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (Волинська область, місто Луцьк, вулиця Ковельська, будинок 41, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Колор С.І.М." (Рівненська область, Рівненський район, смт. Клевань, вулиця Центральна, будинок 38, ) - 4000,00грн. витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

3. Видачу наказу доручити господарському суду Волинської області.

4. Справу №903/446/18 повернути господарському суду Волинської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Дата складення повного тексту постанови суду - 13.09.2018 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Розізнана І.В.