ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2018 р. м. Київ Справа № 911/1316/18

Господарський суд Київської області у складі судді Горбасенка П.В. за участі секретаря судового засідання Куракси Ю.І., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" в особі Білоцерківського районного підрозділу

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Акціонерного товариства "СБЕРБАНК"

про визначення класу напруги

За участю представників:

від позивача: Кричевський В.В. (дов. б/н від 31.05.2018);

від відповідача: Герасько В.В. (дов. б/н від 12.02.2018);

від третьої особи: не з'явилися.

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство "Київобленерго" в особі Білоцерківського районного підрозділу (далі - позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ" (далі - відповідач) про визначення Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ" споживачем електричної енергії другого класу диференційованого за ступенем напруги в точці розподілу електричної енергії із ступенем напруги 6 кВ.

Позовні вимоги обґрунтовані відмовою відповідача внести зміни до договору № 8797 про постачання електричної енергії відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою господарського суду Київської області від 26.06.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/1316/18 та призначено підготовче засідання на 27.07.2018.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.07.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство "СБЕРБАНК", продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено розгляд справи в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні відкласти на 31.08.2018.

29.08.2018 до канцелярії господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 27/08 від 27.08.2018 (вх. № 17715/18), згідно якого останній заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки постанова НКРЕ № 1052 від 13.08.1998 «Про порядок визначення класів споживачів», на яку посилається позивач в обгрунтування позовних вимог, не має міжвідомчого характеру, не є нормативно-правовим актом, оскільки не зареєстрована у встановленому законодавством порядку та має лише рекомендаційний характер.

Також відповідач посилається на неналежно обраний позивачем спосіб захисту порушених прав.

Ухвалою господарського суду Київської області від 31.08.2018 розгляд справи в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні відкладено на 07.09.2018.

07.09.2018 до канцелярії господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 18411/18 від 07.09.2018), згідно якої останній визнав заперечення відповідача необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Вказана відповідь на відзив прийнята судом.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.09.2018 закрито підготовче провадження у справі № 911/1316/18, призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 14.09.2018.

У судовому засіданні 14.09.2018 представник позивача підтримав задоволення позову у повному обсязі, представник відповідача заперечив проти задоволення позову повністю.

Представник третьої особи у судове засідання 14.09.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши промову (заключне слово) представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

19.01.2004 між Білоцерківським РЕМ Відкритого акціонерного товариства «Білоцерківський район електричних мереж № 1» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ" (Споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії відповідно до вимог чинного законодавства № 8797/79, відповідно до якого постачальник зобов'язався постачати електричну енергію споживачу, а споживач - оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до додатку 3.1. до договору відповідачу встановлено 1-й клас напруги.

Згідно положень п. 3.2. Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги, затвердженого Постановою НКРЕ № 1052 від 13.08.1009 (в редакції Постанови НКРЕ № 1110 від 30.06.2011), до 2 класу відносяться споживачі, які отримують електричну енергію від постачальника електричної енергії в точці продажу електричної енергії із ступенем напруги нижче 27,5 Кв.

Відповідно до підпункту 2 п. 5 Порядку клас субспоживача визначається за классом в точці (точках) продажу електричної енергії субспоживачу у випадку, коли відшкодування основному споживачу вартості обгрунтованих витрат на утримання технологічних електричних мереж, які використовуються для передачі електрчиної енергії субспоживачу, здійснюється постачальником електричної енергії за регульованим тарифом відповідно до договору між основним споживачем та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Позивач вважає, що в силу п. 2.2.1 ПРРЕЕ, відповідачу, як споживачу електричної енергії, електроустановки якого приєднані до мереж основного споживача (ПрАТ «Росава»), згідно п. 2 Акту розмежування балансової належності електромереж укладеного між ними, - встановлено межу балансової належності електроустановок на кабельних наконечниках 6Кв ГПП-2 в комірках 1, 4, 9, 11, 13, 10, 38, 14, 16, 17, 19, 20, 28, 30, 35, 37, 39, 41, 42, 43, 51, 12, 15, 32; ЦРП - 2 в комірках 14, 21, 20. Тобто напруга в точці розподілу електричної енергії становить 6 кВ.

Оскільки ПрАТ «Київобленерго» відшкодовує ПрАТ «Росава» (основному споживачу) вартість витрат на утримання технологічних електричних мереж, які використовуються для передачі електричної енергії його субспоживачам, що підтверджується договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 78 від 02.02.2012, позивач вважає, що відповідачу правомірно встановлюється другий клас напруги.

Листом № 1601 від 31.07.2014 (а.с. 26) позивач надіслав відповідачу пропозицію укласти договір № 8797 про постачання електричної енергії в новій редакції.

Листом № 44/1723 від 15.09.2014 (а.с. 27) відповідач відмовився укладати такий договір з причини неузгодження ним другого класу споживача електричної енергії, диференційованого за ступенями напруги.

Предметом позову є вимоги про визначення Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ" споживачем електричної енергії другого класу диференційованого за ступенем напруги в точці розподілу електричної енергії із ступенем напруги 6 кВ.

Нормами частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У відповідності до частин 2 та 3 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси, які порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Суд зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996р. у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 року (заява № 38722/02)).

Тобто, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Звертаючись до господарського суду, позивач повинен вказати у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто самостійно визначити, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Вирішуючи спір, суд має з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Обраний позивачем спосіб захисту права про визначення Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ" споживачем електричної енергії другого класу диференційованого за ступенем напруги в точці розподілу електричної енергії із ступенем напруги 6 кВ. є неефективним способом захисту прав та інтересів, адже судовий акт не може бути реально виконаним, у тому числі шляхом примусового його виконання органами державної виконавчої служби.

Таким чином, позов про визначення Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ" споживачем електричної енергії другого класу диференційованого за ступенем напруги в точці розподілу електричної енергії із ступенем напруги 6 кВ. задоволенню не підлягає.

Суд звертає увагу на те, що судовий акт має бути не лише законним, але й таким, що може бути реально виконаним, у результаті чого досягається позитивний ефект та дійсне відновлення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 237-239, 240 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" в особі Білоцерківського районного підрозділу до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ" про визначення класу напруги відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Київського апеляційного господарського суду або через господарський суд Київської області до Київського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено: 24.09.2018.

Суддя П.В.Горбасенко