РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року Справа № 903/32/18

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Огороднік К.М., суддя Миханюк М.В. , суддя Коломис В.В.

секретар судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Виконавчого комітету Луцької міської ради на рішення Господарського суду Волинської області від 31.05.2018 року у справі № 903/32/18 (суддя Якушева І.О.), повний текст рішення складено 08.06.2018 року,

за позовом Підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю ВТП "Санрайз" ЛТД

до Виконавчого комітету Луцької міської ради

про визнання недійсним пункту договору та внесення змін до договору

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю (в судовому засіданні від 04.09.2018 року),

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю, ОСОБА_3, за довіреністю (в судовому засіданні від 04.09.2018 року),

Постанова виноситься 10.09.2018 року, оскільки в судовому засіданні від 04.09.2018 року оголошувалась перерва.

В судовому засіданні від 10.09.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Підприємство у формі ТзОВ ВТП "Санрайз" ЛТД звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом про визнання недійсним п. 2.2.15 договору № 01 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 17.06.2016 року, укладеного між Виконавчим комітетом Луцької міської ради та позивачем, в частині бездотаційного перевезення пасажирів пільгових категорій; внесення змін до договору № 01 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 17.06.2016 року та доповнення його підпунктами 2.1.5-2.1.8 в редакції, зазначеній в тексті позовної заяві.

Враховуючи той факт, що згідно із відомостями із Єдиного державного реєстру підприємств, установ, організацій найменуванням позивача є - підприємство у формі ТзОВ ВТП "Санрайз" ЛТД, судом першої інстанції було внесено зміни в частині найменування позивача - із ТзОВ ВТП "Санрайз" ЛТД, як зазначено в позовній заяві, на підприємство у формі ТзОВ ВТП "Санрайз" ЛТД.

Крім того, 24.05.2018 року позивач подав до суду першої інстанції заяву про виправлення описки, в якій зазначив, що у позовній заяві ним було помилково зазначено номер пункту договору 2.2.15. замість 2.2.14., оскільки 28.02.2017 року було укладено додаткову угоду, згідно з умовами якої нумерація пунктів була змінена у звязку із вилученням з договору п.2.2.10.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 31.05.2018 року позов Підприємства у формі ТзОВ ВТП "Санрайз" ЛТД задоволено повністю. Визнано недійсним п. 2.2.14. договору № 01 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 17.06.2016 року, укладеного між Виконавчим комітетом Луцької міської ради та ТзОВ ВТП "Санрайз" ЛТД, в частині бездотаційного перевезення пасажирів пільгових категорій. Вирішено внести зміни до договору № 01 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 17.06.2016 року, доповнивши його підпунктами 2.1.5-2.1.8 в наступній редакції: "2.1.5. Спільно з перевізником не рідше одного разу на рік або на вимогу перевізника проводить обстеження пасажиропотоків, стану доріг, де проходять маршрути, їх освітлення, наявність на маршруті покажчиків зупинок, павільйонів очікування, облаштування кінцевих зупинок. 2.1.6. Визначає види та обсяги пільгових перевезень, порядок організації пільгового проїзду окремих категорій громадян та здійснення компенсації перевізнику витрат за пільгові перевезення. 2.1.7. Проводить перевізнику компенсацію витрат за пільгові перевезення окремих категорій громадян. Компенсація витрат на відповідний рік здійснюється на підставі договору на здійснення компенсаційних виплат перевізнику за перевезення пільгових категорій громадян за рахунок коштів місцевого бюджету, що є невід'ємною частиною даного договору. 2.1.8. Погоджує тарифи на перевезення, здійснює їх збільшення або зменшення. Збільшення або зменшення рівня тарифу відбувається на підставі звернення перевізника до організатора з наданням розрахунку на його зміну, або в іншому порядку передбаченому чинним законодавством." та виклавши п. 2.2.14 в наступній редакції: "2.2.14. Перевозить пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням організатора на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті. Цей перелік вивішує в салоні транспортного засобу.". Стягнуто із відповідача на користь позивача 3524 грн. витрат, повязаних з оплатою судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить останнє скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Скаржник вважає оскаржуване рішення винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповним дослідженням наявних в матеріалах справи доказів.

Від позивача на адресу апеляційного суду надійшов письмовий відзив, відповідно до якого він просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив задоволити останню.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечив з підстав, зазначених у відзиві, просив рішення залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, апеляційний суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 17.06.2016 року між відповідачем, як організатором та позивачем, як перевізником було укладено договір № 01 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, згідно п.п. 1.1., 1.2. якого організатор надає перевізнику право на перевезення пасажирів за маршрутом № 1 "Карбишева - Надрічна (цегельний завод" (за графіком та режимом виконання перевезень пасажирів: 9 автобусів у звичайному режимі руху), № 8 "Карбишева - Центральний ринок" (за графіком та режимом виконання перевезень пасажирів: 6 автобусів у звичайному режимі руху), № 10 "ОСОБА_4 - Карбишева (Академія рекреаційних технологій і права)" (за графіком і режимом виконання перевезень пасажирів: 11 автобусів у звичайному режимі руху) і визначає рухомий склад для роботи на даному маршруті, а саме: автобуси, зазначені у додатку, який є невід'ємною частиною договору. Згідно п. п. 2.2.14. договору, (враховуючи зміни, внесені додатковою угодою від 28.02.2017 року) перевізник додатково, окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, безкоштовно та бездотаційно перевозить пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням виконавчого комітету на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті. Цей перелік вивішує в салоні транспортного засобу.

Судами встановлено що 07.11.2017 року позивачем було надіслано відповідачу пропозицію про внесення змін до договорів на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, в тому числі й до договору №01 від 17.06.2016 року, з доданими пропозиціями додаткових угод до договорів.

Зокрема, додатковою угодою № 2 від 07.11.2017 року до договору № 01 від 17.06.2016 року позивачем відповідачу було запропоновано: внести зміни до п. 2.1. договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 17.06.2016 року № 01, доповнивши його підпунктами 2.1.5-2.1.8 в наступній редакції: "2.1.5. Спільно з перевізником не рідше одного разу на рік або на вимогу перевізника проводить обстеження пасажиропотоків, стану доріг, де проходять маршрути, їх освітлення, наявність на маршруті покажчиків зупинок, павільйонів очікування, облаштування кінцевих зупинок. 2.1.6. Визначає види та обсяги пільгових перевезень, порядок організації пільгового проїзду окремих категорій громадян та здійснення компенсації перевізнику витрат за пільгові перевезення. 2.1.7. Проводить перевізнику компенсацію витрат за пільгові перевезення окремих категорій громадян. Компенсація витрат на відповідний рік здійснюється на підставі договору на здійснення компенсаційних виплат перевізнику за перевезення пільгових категорій громадян за рахунок коштів місцевого бюджету, що є невідємною частиною даного договору. 2.1.8. Погоджує тарифи на перевезення, здійснює їх збільшення або зменшення. Збільшення або зменшення рівня тарифу відбувається на підставі звернення перевізника до організатора з наданням розрахунку на його зміну, або в іншому порядку передбаченому чинним законодавством".

Крім того, позивачем також пропонувалось внести зміни до п. 2.2.15. договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 17.06.2016 року № 01 (враховуючи внесені додатковою угодою від 28.02.2017 року зміни - п.2.2.14), виклавши його в наступній редакції: "2.2.15. Перевозить пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням організатора на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті. Цей перелік вивішує в салоні транспортного засобу. Організатор зобов'язаний впродовж одного місяця з моменту підписання даної додаткової угоди розробити порядок надання компенсаційних виплат перевізникам за пільговий проїзд окремих категорій громадян автомобільним транспортом загального користування на міських маршрутах та укласти з перевізником договір на здійснення компенсаційних виплат перевізнику за перевезення пільгових категорій громадян за рахунок коштів місцевого бюджету".

У відповідь на вищевказані пропозиції позивача, відповідач листом від 20.11.2017 року № 11-15/7158 відмовив у внесенні змін до договору, пославшись при цьому на Закон України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" та ст. 634 ЦК України.

Зважаючи на відмову відповідача внести зміни до договору, позивач звернувся до Господарського суду Волинської області з відповідним позовом.

Суд першої інстанції, за результатами розгляду вказаних позовних вимог, визнав їх обґрунтованими та, відповідно, рішенням від 31.05.2018 року задоволив їх у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, обставини справи в їх сукупності, перевіривши матеріали справи і дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, суд вбачає доводи апеляційної скарги такими, що знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, а оскаржене рішення суду такими, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості. При цьому, апеляційний суд керується наступними мотивами.

Згідно п. 6 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

В силу п. 1 ст. 73 цього ж Закону, акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її творення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Згідно п. 10 ст. 59 цього Закону, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про автомобільний транспорт" забезпечення організації пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно- правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Договір про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування укладається організатором за результатами проведеного конкурсу та відповідно є єдиною підставою для здійснення перевезень на маршрутах загального користування.

Статтею 43 Закону "Про автомобільний транспорт" передбачено, що визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

Відтак, підставою для укладення договору з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування є кілька юридичних фактів (юридичний склад), а саме: прийняття за результатами проведеного конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування конкурсним комітетом рішення про визначення переможця та введення такого рішення в дію розпорядчим документом організатора, без якого рішення конкурсного комітету не набирає чинності як юридичний факт.

Як встановлено судами та зазначено вище, рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 20.04.2016 року № 236-1 "Про проведення конкурсів на перевезення пасажирів за автобусними маршрутами загального користування" оголошено конкурс на перевезення пасажирів по маршруту № 1, № 8, № 10 та передбачено умови конкурсу. Зазначене рішення було прилюднене в газеті Луцький замок № 16 від 28.04.2016 року.

30.05.2016 року проведено конкурс та протоколом засідання конкурсного комітету з визначення перевізників м. Луцька було визначено переможцем конкурсу по маршруту № 1, № 8, № 10 ТзОВ ВТП "Санрайз".

Рішенням відповідача від 15.06.2016 року № 344-1 "Про затвердження результатів конкурсів на перевезення пасажирів автобусними маршрутами загального користування у м. Луцьку" було затверджено результати та доручено управлінню транспорту та зв'язку Луцької міської ради підготувати необхідні матеріали для укладення договору на перевезення пасажирів в м. Луцьку з переможцем конкурсу. На підставі даного рішення між відповідачем та позивачем було укладено договір № 01 від 17.06.2016 року.

Порядок проведення конкурсу на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку, на момент проведення конкурсу та підписання спірного договору, визначений Рішенням Луцької ради від 14.10.2010 року № 659-1 зі змінами та доповнення. Даним рішенням затверджено Порядок проведення конкурсу на перевезення пасажирів автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку (далі - Порядок), зразок заяви на участь в конкурсі, типовий договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом (далі - типовий договір) та ін.

Згідно п. 27. Порядку, організатор публікує в офіційних друкованих засобах масової інформації не пізніше ніж за 30 календарних днів до початку конкурсу оголошення про конкурс, яке повинне містити відповідну інформацію, зокрема, умови конкурсу. Під умовами конкурсу розуміються встановлені організатором умови перевезень пасажирів, які повинні виконувати автомобільні перевізники, визначені на відповідному обєкті конкурсу.

Обовязковими умовами конкурсу згідно Порядку є укладення за фактом отримання перемоги у конкурсі типового договору.

Судом встановлено, що рішення відповідача від 14.10.2010 року № 659-1, у встановленому законом порядку, визнане незаконним не було.

Крім того, обовязок перевізника надавати послуги з перевезення пільгових категорій пасажирів безкоштовно та бездотаційно визначено в рішенні відповідача від 06.12.2017 року № 743-1. Вказане рішення є чинним та в передбаченому законом порядку скасоване не було.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про невідповідність умов типового договору та відповідно умов спірного договору № 14 нормам чинного законодавства необґрунтованими та безпідставними, оскільки не дотримано передбаченого законом порядку визнання актів органів місцевого самоврядування такими, що не відповідають нормам закону.

Відтак, внесення змін до умов договору № 01 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом укладеного 17.06.2016 року оскаржуваним рішенням суду, без внесення змін до форми типового договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом затвердженої у додатку 3 до Порядку або без визнання типового договору таким, що не відповідає нормам чинного законодавства у встановленому законом порядку є незаконним та поза компетенцією господарського суду.

При цьому, колегія суддів констатує, що позивачу, на момент подачі документів на участь у конкурсі, були відомі умови конкурсу, зокрема, і необхідність укладення типового договору, а також умови перевезення пасажирів пільгових категорій

Згідно 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобовязань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобовязанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобовязанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Зважаючи на те, що відповідачем умову договору про перевезення перевізником додатково, окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, коштовно та бездотаційно пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням виконавчого комітету на відповідний рік, не більше 7 пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті, було внесено до типового договору, який був затверджений рішенням Луцької міської ради ще 2010 році, то ця умова дійсно була визначена як істотна умова договору і конкурсу зокрема. При цьому, враховуючи, що відбір перевізника проходить на конкурсній основі, Порядок та відповідно Типовий договір відноситься до публічної інформації і є у вільному доступі для ознайомлення.

Позивач, подавши заяву на участь у конкурсі та в подальшому підписавши договір фактично засвідчив досягнення згоди з даної істотної умови договору і прийняв її як обовязкову до виконання.

В іншому випадку позивач мав змогу не подавати заяву на участь у конкурсі або безпосередньо відмовитися від укладення договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

Відтак, доводи місцевого господарського суду стосовно недосягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору при його укладенні є необґрунтованими та безпідставними, а рішення в цій частині таким, що суперечить нормам матеріального права.

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції мали місце неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм процесуального права, тому рішення Господарського суду Волинської області від 31.05.2018 року підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позову відмовляється повністю.

Керуючись ст.ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Луцької міської ради задоволити.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 31.05.2018 року у справі № 903/32/18 скасувати.

Прийняти нове рішення.

"В позові відмовити.".

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.

4. Матеріали справи № 903/32/18 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складено 14.09.2018 року.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Коломис В.В.