ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2018 Справа № 5015/1584/11

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції»
до відповідача:Малого приватного підприємства виробничо-комерційної фірми «Гелікон»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:ОСОБА_1
про:стягнення 2872648 грн. 38 коп.

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Зубко С. В.

Представники:

Позивача:ОСОБА_2 представник (довіреність від 05.09.2017 р. № 368)
Відповідача:ОСОБА_3 представник (довіреність від 11.09.2017 р.)
Третьої особи:не з'явився

23.03.2011 р. на розгляд Господарського суду Львівської області за вх. № 1687 поступила позовна заява від Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» в особі Центральної філії Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до Малого приватного підприємства виробничо-комерційної фірми «Гелікон» про стягнення 2872648 грн. 38 коп. заборгованості за кредитним договором від 30.04.2009 р. № 46.

Ухвалою суду від 25.03.2011 р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 19.04.2011 р.

Ухвалою суду від 19.04.2011 р., у звязку з неявкою представника відповідача, розгляд справи було відкладено на 17.05.2011 р.

12.05.2011 р. до суду за вх. № 10609/11 від представника позивача поступила заява про зменшення позовних вимог в якій він просить суд стягнути з відповідача 2480922 грн. 64 коп., у звязку з частковим погашенням заборгованості відповідачем.

В судовому засіданні 17.05.2011 р. оголошено перерву до 23.06.2011 р.

23.06.2011 р. до суду за вх. № 14222/11 від представника відповідача поступило клопотання про зупинення провадження у даній справі у звязку з тим, що Галицьким районним судом м. Львова розглядається цивільна справа № 2-2186/11 про визнання недійсним договорів, зокрема і кредитного договору № 46 від 30.04.2009 р., стягнення заборгованості по якому є предметом даного спору.

Ухвалою суду від 23.06.2011 р. провадження у даній справі зупинено до вступу в законну силу рішення у справі № 2-2186/11, що розглядається Галицьким районним судом м. Львова.

16.07.2012 р. до суду за вх. № 15546/12 від представника позивача поступило клопотання про поновлення провадження у даній справі. До зазначеного клопотання долучено копію довіреності № 5851 від 06.07.2012 р. та копію ухвали апеляційного суду Львівської області від 14.06.2012 р. у справі № 1304/2-2186/11.

Ухвалою суду від 17.07.2012 р. поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 04.09.2012 р.

31.08.2012 р. до суду за вх. № 19230/12 від представника ОСОБА_1 поступило клопотання про залучення ОСОБА_1 до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та відкладення розгляду справи.

04.09.2012 р. до суду за вх. № 19512/12 від представника позивача поступила заява про залучення до участі у справі правонаступника позивача.

Ухвалою суду від 04.09.2012 р. залучено до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та розгляд справи відкладено на 20.09.2012 р.

12.09.2012 р. до суду за вх. № 20264/12 від представника ОСОБА_1 поступило клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням Франківського районного суду м. Львова у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» про визнання недійсним договору факторингу від 29.11.2011р., укладеного між ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції».

20.09.2012 р. до суду за вх. № 21077/12 від представника позивача поступила заява, в якій він просить суд долучити до матеріалів справи докази відправки ОСОБА_1 копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Ухвалою суду від 20.09.2012 р. провадження у даній справі зупинено до вступу в законну силу рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» про визнання недійсним договору факторингу від 29.11.2011 р., укладеного між ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», що розглядається Франківським районним судом м. Львова.

19.11.2015 р. до суду за хв. № 50190/15 від ПАТ «Кредобанк» поступило клопотання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою суду від 23.11.2015 р. поновлено провадження у справі та розгляд справи призначено на 17.12.2015 р.

Ухвалою суду від 17.12.2015 р. замінено позивача - Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та розгляд справи відкладено на 28.01.2016 р.

Ухвалою суду від 28.01.2016 р. розгляд справи було відкладено на 16.02.2016 р.

16.02.2016 р. до суду за вх. №790/16 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог. Згідно з поданою заявою, позивач просить стягнути з відповідача 1821915,63 грн. заборгованості по кредиту; 595407,65 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом; 204054,55 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 67611,85 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по відсотках; 1199383,44 грн. інфляційних нарахувань та судові витрати в розмірі 58561,60 грн.

16.02.2016 р. до суду за вх. № 782/16 від відповідача поступило клопотання про продовження строку розгляду спору та відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 16.02.2016 р. продовжено строк розгляду спору та розгляд справи відкладено на 02.03.2016 р.

02.03.2016 р. до суду за вх. № 1163/16 від представника відповідача поступило клопотання про призначення судової фінансово-кредитної експертизи у даній справі. Зазначене клопотання обґрунтоване необхідність спеціальних знань у галузі економіки для встановлення розміру заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором від 30.04.2009 р. № 46.

Ухвалою суду від 02.03.2016 р. призначено судову економічну експертизу фінансово-кредитних операцій у справі № 5015/1584/11, проведення судової економічної експертизи фінансово-кредитних операцій доручено ОСОБА_4 науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, провадження у справі № 5015/1584/11 зупинено на час проведення судової економічної експертизи фінансово-кредитних операцій.

ОСОБА_4 науково-дослідного інституту судових експертиз від 21.03.2016 р. № 4275-16, матеріали справи № 5015/1584/11 повернуто до господарського суду Львівської області без проведення судової економічної експертизи фінансово-кредитних операцій у зв'язку з надмірною завантаженістю експертів-економістів КНДІСЕ.

Ухвалою суду від 29.03.2016 р. провадження у справі № 5015/1584/11 поновлено та розгляд справи призначено на 12.04.2016 р.

12.04.2016 р. до суду за вх. № 2063/16 від представника відповідача поступило клопотання, в якому він просить суд призначити судову фінансово-кредитну експертизу у даній справі та доручити проведення такої Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Ухвалою суду від 12.04.2016 р. призначено судову економічну експертизу фінансово-кредитних операцій у справі № 5015/1584/11, проведення судової економічної експертизи фінансово-кредитних операцій доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, провадження у справі № 5015/1584/11 зупинено на час проведення судової економічної експертизи фінансово-кредитних операцій.

31.10.2016 р. від Львівського НДІСЕ поступило повідомлення про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи у справі № 5015/1584/11 у зв'язку з відсутністю у матеріалах справи документів, необхідних для проведення дослідження.

Ухвалою суду від 07.11.2016 р. провадження у справі № 5015/1584/11 поновлено та розгляд справи призначено на 24.11.2016 р.

23.11.2016 р. до суду за вх. № 5574/16 від представника відповідача поступило клопотання, в якому він просить суд призначити судову фінансово-кредитну експертизу у даній справі та доручити проведення такої Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Ухвалою суду від 24.11.2016 р. призначено судову економічну експертизу фінансово-кредитних операцій у справі № 5015/1584/11, проведення судової економічної експертизи фінансово-кредитних операцій доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, провадження у справі № 5015/1584/11 зупинено на час проведення судової економічної експертизи фінансово-кредитних операцій.

20.01.2017 р. від Львівського НДІСЕ супровідним листом від 17.01.2017р. № 191 поступило клопотання про надання додаткових документів для проведення судової експертизи та надання висновку судово-економічної експертизи у справі № 5015/1584/11 у зв'язку з відсутністю у матеріалах справи документів, необхідних для проведення дослідження та матеріали справи № 5015/1584/11 у двох томах.

Ухвалою суду від 25.01.2017 р. провадження у справі № 5015/1584/11 поновлено та розгляд справи призначено на 16.02.2017 р. та витребувано необхідні документи зазначені у клопотанні судових експертів, для проведення судової експертизи.

15.02.2017 р. до суду за вх. № 6245/17 від представника відповідача поступило пояснення у справі. До зазначеного пояснення долучено картку рахунку № НОМЕР_1 ВКФ «Гелікон» за період з 30.04.2009 р. по 15.02.2016 р. та картку рахунку № НОМЕР_1 ВКФ «Гелікон» за період з 30.04.2009 р. по 09.02.2017 р.

15.02.2017 р. до суду за вх. № 6246/17 від представника позивача поступило письмове пояснення у справі. До зазначеного пояснення долучено частину витребуваних судом документів, а саме: копію витягу з додатку № 1 до договору факторингу; копію заявки на видачу кредиту; копії меморіальних ордерів № № 2411825, 2411792, 2411563; копії виписок по рахунках № № 980, 980, 980, 980, 980.

Ухвалою суду від 16.02.2017 р. витребувати у ПАТ «Кредобанк» докази, необхідні для повного і всебічного вирішення спору та розгляд справи відкладено на 14.03.2017 р.

14.03.2017 р. до суду за вх. № 10016/17 від представника позивача поступила частина витребуваних судом документів.

Ухвалою суду від 14.03.2017 р. розгляд справи відкладено на 06.04.2017р. та повторно витребувано у ПАТ «Кредобанк» документи зазначені у клопотанні судових експертів, для проведення судової експертизи.

06.04.2017 р. до суду за вх. № 13052/17 від позивача поступило письмове пояснення у справі.

06.04.2017 р. до суду за вх. № 13053/17 від ПАТ «Кредобанк» поступило клопотання про долучення до матеріалів справи документів. До зазначеного клопотання долучено виписка за особовим рахунком МПП ВКФ «Гелікон» з обліку довгострокових кредитів в поточну діяльність, що надані субєктам господарювання, за період з 30.04.2009 р. по 29.11.2011 р.; виписка за особовим рахунком МПП ВКФ «Гелікон» з обліку простроченої заборгованості за довгостроковими кредитами в поточну діяльність, що надані субєктам господарювання, з дати виникнення по 29.11.2011 р.; виписка за особовим рахунком МПП ВКФ «Гелікон» з обліку доходів за довгостроковими кредитами в поточну діяльність, що надані субєктам господарювання, за період з 30.04.2009 р. по 29.11.2011 р.; виписка за особовим рахунком МПП ВКФ «Гелікон» з обліку прострочених доходів за довгостроковими кредитами в поточну діяльність, що надані субєктам господарювання, за період з дати виникнення до 29.11.2011 р.; виписка про рух коштів по рахунку 7980 МПП ВКФ «Гелікон» «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку».

Ухвалою суду від 06.04.2017 р. призначено судову комісійну економічну експертизу фінансово-кредитних операцій у справі № 5015/1584/11, проведення судової комісійної економічної експертизи фінансово-кредитних операцій доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, провадження у справі № 5015/1584/11 зупинено на час проведення судової економічної експертизи фінансово-кредитних операцій.

12.10.2017 р. до суду за вх. № 34655/17 від Львівського НДІСЕ поступило клопотання експертів про надання додаткових документів для проведення судової експертизи та надання висновку судово-економічної експертизи у справі № 5015/1584/11, а також матеріали справи № 5015/1584/11.

Ухвалою суду від 23.10.2017 р. провадження у справі № 5015/1584/11 поновлено, розгляд справи призначено на 14.11.2017 р. та витребувано документи, необхідні для проведення судової експертизи.

10.11.2017 р. до суду за вх. № 4692/17 від відповідача поступило клопотання про призначення судової експертизи. До зазначеного клопотання долучено картку рахунку № НОМЕР_1 ВКФ «Гелікон» за період з 01.03.2011 р. по 31.01.2016 р. та картку рахунку № 501 станом на 31.01.2016 р.

Ухвалою суду від 14.11.2017 р. призначено судову комісійну економічну експертизу фінансово-кредитних операцій у справі № 5015/1584/11, проведення судової комісійної економічної експертизи фінансово-кредитних операцій доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, провадження у справі № 5015/1584/11 зупинено на час проведення судової економічної експертизи фінансово-кредитних операцій.

13.03.2018 р. до суду за вх. № 237 від Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України поступив висновок експертів № 2329 від 07.03.2018 р. та матеріали справи № 5015/1584/11.

Ухвалою суду від 15.03.2018 р. поновлено провадження у справі № 5015/1584/11 та підготовче засідання призначено на 12.04.2018 р.

27.03.2018 р. до суду за вх. № 10953/18 від ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» поступило клопотання про участь в судовому засіданні, призначеному на 12.04.2018 р., в режимі відеоконференції та просить доручити проведення такої Господарському суду Київської області.

Ухвалою суду від 02.04.2018 р. задоволено клопотання ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

12.04.2018 р. до суду за вх. № 12989/18 від представника відповідача поступив відзив на позовну заяву з додатками.

12.04.2018 р. до суду за вх. № 12991/18 від представника відповідача поступило пояснення щодо висновку експертів.

12.04.2018 р. до суду за вх. № 12992/18 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, у звязку із його перебуванням у службовому відрядженні.

Ухвалою суду від 12.04.2018 р. підготовче засідання відкладено на 15.05.2018р., підготовче засідання ухвалено проводити в режимі відеоконференції.

15.05.2018 р. до суду за вх. № 17080/18 від представника позивача поступило письмове пояснення щодо висновку комісійної судово-економічної експертизи.

15.05.2018 р. до суду за вх. № 17081/18 від представника відповідача поступила відповідь на відзив.

15.05.2018 р. до суду за вх. № 1300/18 від представника позивача поступила заява від 10.05.2018 р. вих. № 848/І/2012-2 про збільшення розміру позовних вимог, в якій він просить суд стягнути з МПП ВКФ «Гелікон» на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» 5202802 грн. 67 коп. (з яких: 1834812,65 грн. заборгованість по кредиту; 595407,65 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 204054,55 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 67611,85 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсотках; 2500915,97 грн. - інфляційні). До зазначеної заяви долучено докази надіслання такої відповідачу та третій особі, а також платіжне доручення від 10.05.2018 р. № 1082 про сплату судового збору у розмірі 19716,44 грн.

15.05.2018 р. до суду за вх. № 17039/18 від представника відповідача поступило клопотання про долучення до матеріалів справи ухвали ОСОБА_5 Верховного Суду про прийняття до розгляду справи у подібних правовідносинах.

Ухвалою суду від 15.05.2018 р. підготовче засідання відкладено на 14.06.2018р., підготовче засідання ухвалено проводити в режимі відеоконференції.

12.06.2018 р. до суду за вх. № 21572/18 від відповідача поступив відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог з додатками.

Ухвалою суду від 14.06.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.08.2018 р.

09.07.2018 р. до суду за вх. № 25347/18 від ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» поступила відповідь на відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог.

16.07.2018 р. до суду за вх. № 26342/18 від ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» поступило клопотання про участь в судовому засіданні, призначеному на 07.08.2018 р. об 11 год. 30 хв., в режимі відеоконференції та просить доручити проведення такої Господарському суду Київської області або Господарському суду м. Києва, або ОСОБА_4 апеляційному господарському суду, або Окружному адміністративному суду м. Києва.

Ухвалою суду від 30.07.2018 р. відмовлено у задоволенні клопотання ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» про участь в судовому засіданні, призначеному на 07.08.2018 р. об 11 год. 30 хв., в режимі відеоконференції.

06.08.2018 р. до суду за вх. № 29115/18 від відповідача надійшла заява вих. № 06/08-2 від 06.08.2018 р. про застосування строку позовної давності щодо позовних вимог про стягнення інфляційних нарахувань.

06.08.2018 р. до суду за вх. № 29136/18 від відповідача надійшло письмове пояснення у справі з врахуванням правового висновку ОСОБА_5 Верховного Суду.

Ухвалою суду від 07.08.2018 р. розгляд справи відкладено на 04.09.2018 р.

03.09.2018 р. до суду за вх. № 32389/18 від відповідача поступила заява про відстрочення виконання рішення суду на один рік. До зазначеної заяви долучено копії звітів про фінансові результати (звітів про сукупний дохід), копії балансів (звітів про фінансовий стан) та копію інформації з Єдиного реєстру боржників.

04.09.2018 р. до суду за вх. № 32437/18 від відповідача надійшли копії виписок по банківських рахунках відповідача та докази надіслання позивачу і третій особі заяви про відстрочення виконання рішення суду.

04.09.2018 р. до суду за вх. № 32511/18 від позивача поступило заперечення проти заяви про застосування строку позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, суд встановив наступне:

30.04.2009 р. між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та Малим приватним підприємством виробничо-комерційною фірмою «Гелікон» (позичальник) укладено кредитний договір № 46, за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику кредит в розмірі 2000000,00 грн., а позичальник зобовязався повернути кредит в строк до 29.04.2014 р. і сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 25% річних (надалі кредитний договір).

У зв'язку з простроченням МПП ВКФ «Гелікон» сплати чергових платежів по кредитному договору, ПАТ «Кредобанк» звернулось до Господарського суду Львівської області із даним позовом до МПП ВКФ «Гелікон» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до позовної заяви позивачем предявлено до відповідача вимоги про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 46 від 30.04.2009 р., яка станом на 10.03.2011 р. становила 2872648,38 грн., з яких: 1729822,41 строкова заборгованість по тілу кредиту; 104990,24 грн. прострочений кредит за період з 30.06.2010 р. по 09.03.2011 р.; 413034,71 грн. прострочені відсотки за період з 30.06.2010 р. по 09.03.2011 р.; 590514,25 грн. нараховані відсотки (час сплати з 01.07.2010 р. по 31.12.2011 р.); 600,00 грн. прострочена комісія за адміністрування кредиту, період січень-лютий 2011 р.; 300,00 грн. комісія за березень 2011 р.; 25527,76 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків; 7853,07 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 5,94 грн. пеня за несвоєчасну сплату комісії за адміністрування кредиту.

При поданні позовної заяви позивач поніс судові витрати у розмірі 25736,00 грн. (з яких: 25500,00 грн. - судовий збір; 236,00 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу).

12.05.2011 р. до суду за вх. № 10609/11 від представника позивача поступила заява від 04.05.2011 р. вих. № 04-5465/11 про зменшення позовних вимог, у зв'язку з частковим погашенням боргу відповідачем, в якій просив суд стягнути з відповідача 2480922 грн. 64 коп., з яких: 1729822,41 грн. строкова заборгованість по тілу кредиту; 104990,24 грн. прострочений кредит за період з 30.06.2010 р. по 09.03.2011 р.; 413034,71 грн. прострочені відсотки за період з 30.06.2010 р. по 09.03.2011 р.; 90835,61 грн. нараховані відсотки (час сплати з 01.10.2010 р. по 31.12.2011 р.); 105450,76 грн. нараховані відсотки (час сплати з 01.04.2011 р.); 200,00 грн. прострочена комісія за лютий 2011 р.; 300,00 грн. комісія за березень 2011 р.; 27839,61 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків; 8440,73 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 8,57 грн. пеня за несвоєчасну сплату комісії за адміністрування кредиту.

Згідно договору факторингу шляхом уступки права вимоги від 29.11.2011 р., ПАТ «Кредобанк» передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» право вимоги до МПП ВКФ «Гелікон», що належало ПАТ «Кредобанк» на підставі кредитного договору від 30.04.2009 р. № 46.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.02.2015 р. у справі № 5015/1584/11 замінено позивача - ПАТ «Кредобанк» правонаступником - ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції».

16.02.2016 р. до суду за вх. №790/16 від позивача надійшла заява від 15.02.2016р. про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача 1821915,63 грн. заборгованості по кредиту; 595407,65 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом; 204054,55 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту нарахованої за період з 30.04.2014 р. по 30.10.2014р.; 67611,85 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом нарахованої за період з 30.04.2014 р. по 30.10.2014 р.; 1199383,44 грн. інфляційних нарахувань; 58561,60 грн. судових витрат.

З метою перевірки розрахунку позовних вимог позивача, ухвалою суду від 14.11.2017 р. призначено судову комісійну економічну експертизу фінансово-кредитних операцій у справі № 5015/1584/11, проведення судової комісійної економічної експертизи фінансово-кредитних операцій доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, провадження у справі № 5015/1584/11 зупинено на час проведення судової економічної експертизи фінансово-кредитних операцій.

13.03.2018 р. до суду за вх. № 237 від Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України поступив висновок експертів № 2329 від 07.03.2018 р., згідно якого:

відповідає умовам договору та розрахунковим документах щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором станом на 27.01.2016 р. щодо розрахунків зі сплати процентів за користування кредитом розмір заборгованості становить 595407,65 грн.;

не відповідає умовам договору та розрахунковим документам заборгованість щодо погашення кредиту: за даними розрахунку позивача заборгованість становить 1821915,63 грн.; за даними дослідженнями 1834812,65 грн.;

не відповідають умовам договору, розрахунковим та нормативним документам розрахунки позивача по пені за несвоєчасне повернення кредиту нарахованої за період з 30.04.2014 р. по 30.10.2014 р. в розмірі 204054,55 грн., за даними дослідження 0,00 грн. та по пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом в сумі 67611,85 грн., за даними дослідження 0,00 грн.;

не вірно здійснено розрахунок втрат від інфляції у зв'язку з несвоєчасним поверненням кредиту за період з 29.11.2011 р. по 31.12.2015 р. на суму 1199383,44 грн., за даними дослідження 1458918,52 грн.

15.05.2018 р. до суду за вх. № 1300/18 від представника позивача поступила заява від 10.05.2018 р. вих. № 848/І/2012-2 про збільшення розміру позовних вимог, з врахуванням якої позивачем предявлено до відповідача вимоги про стягнення 5202802,67 грн., з яких: 1834812,65 грн. заборгованість по кредиту; 595407,65 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 204054,55 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 67611,85 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсотках; 2500915,97 грн. інфляційні нарахування.

А також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 78278,05 грн.

Відповідач проти предявлених позивачем позовних вимог заперечив повністю, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву вих. № 11/04-1 від 11.04.2018 р. (вх. № 12989/18 від 12.04.2018 р.), письмових поясненнях з врахування висновку експертів №2329 поданого суду 12.04.2018 р. вх. № 12991/18, відзиві на заяву про збільшення розміру позовних вимог вих. № 12/06-1 від 12.06.2018 р. (вх. № 21572/18 від 12.06.2018 р.), письмових поясненнях з врахуванням висновку ОСОБА_5 Верховного Суду вих. № 06/08-1 від 06.08.2018 р. (вх. № 29136/18 від 06.08.2018 р.); заяві про застосування строку позовної давності щодо позовних вимог про стягнення інфляційних нарахувань вих. № 06/08-2 від 06.08.2018 р. (вх. № 29115/18 від 06.08.2018 р.).

Суд зазначає, що 15.12.2017 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 р. № 2147-VIII яким Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону від 03.10.2017 р. № 2147-VIII), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, дана справа розглядається за правилами Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII.

Пунктом 2) частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Беручи до уваги те, що позивачем за подання заяв про збільшення розміру позовних вимог сплачено судових збір у встановленому законом розмірі, зміст таких заяв відповідає вимогам процесуального закону, копії заяв надіслані іншим учасникам справи, що підтверджується належними доказами, суд дійшов висновку, про розгляд позовних вимог з врахуванням заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог від 10.05.2018 р. вих. № 848/І/2012-2, котра надійшла до суду 15.05.2018 р. за вх. № 1300/18, згідно якої позивачем викладено вимоги до відповідача в остаточній редакції.

Суд відхиляє доводи відповідача про припинення його зобовязань по сплаті заборгованості за кредитним договором № 46 від 30.04.2009 р. у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. № 05/04-1 від 05.04.2018 р. та заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. №11/06-1 від 11.06.2018 р., з наступних підстав.

Відповідно до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. №05/04-1 від 05.04.2018 р., відповідачем повідомлено позивача: про зарахування зустрічних однорідних вимог за вказаними зобовязаннями, а саме: Мале приватне підприємство виробничо-комерційна фірма «Гелікон» зарахувало заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» по сплаті 90 відсотків різниці між вартістю предметів іпотеки, набутих у власність на підставі застережень «договорів про задоволення вимог іпотекодержателя» викладених в договорах іпотеки від 20.03.2009 року № 731, від 05.02.2007 року № 983, від 27.05.2009 року № 1156 над розміром заборгованості Малого приватного підприємства виробничо-комерційної фірми «Гелікон» за кредитним договором № 28 від 05.02.2007 року в розмірі 3866736,70 грн. в суму заборгованості Малого приватного підприємства виробничо-комерційної фірми «Гелікон» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» за кредитним договором № 46 від 30.04.2009 р. укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» та Малим приватним підприємством виробничо-комерційною фірмою «Гелікон» в розмірі 3866736,70 грн.

Також, згідно заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. № 11/06-1 від 11.06.2018 р., відповідачем повідомлено позивача: про зарахування зустрічних однорідних вимог за вищевказаними зобовязаннями, а саме: Мале приватне підприємство виробничо-комерційна фірма «Гелікон» зарахувало заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» по сплаті 90 відсотків різниці між вартістю предметів іпотеки, набутих у власність на підставі застережень «договорів про задоволення вимог іпотекодержателя» викладених в договорах іпотеки від 20.03.2009 року № 731, від 05.02.2007 року № 983, від 27.05.2009 року № 1156 над розміром заборгованості Малого приватного підприємства виробничо-комерційної фірми «Гелікон» за кредитним договором № 28 від 05.02.2007 року в розмірі 1064399,57 грн. в суму заборгованості Малого приватного підприємства виробничо-комерційної фірми «Гелікон» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» за кредитним договором № 46 від 30.04.2009 р. укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» та Малим приватним підприємством виробничо-комерційною фірмою «Гелікон» в розмірі 1064399,57 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно вимог частини 3 статті 203 ГК України, господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Статтею 601 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом ч. 1 ст. 601 ЦК України, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема, грошей); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством, за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони, чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов'язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Отже, зарахування можливе при наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов'язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов'язанні є боржником в іншому зобов'язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав.

Разом з тим, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов'язань. За відсутності безспірності вимог відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

В якості зустрічних однорідних вимог відповідач у своїх заявах про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. № 05/04-1 від 05.04.2018 р. та вих. №11/06-1 від 11.06.2018 р. визначає заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» по сплаті 90 відсотків різниці між вартістю предметів іпотеки, набутих у власність на підставі застережень «договорів про задоволення вимог іпотекодержателя» викладених в договорах іпотеки від 20.03.2009 року №731, від 05.02.2007 року №983, від 27.05.2009 року №1156 над розміром заборгованості Малого приватного підприємства виробничо-комерційної фірми «Гелікон» за кредитним договором № 28 від 05.02.2007 року.

Проте, судом встановлено, що позивач не визнає наявного у нього обов'язку зі сплати 90 % різниці вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, у зв'язку з чим на розгляді Господарського суду м. Києва перебуває справа № 914/3019/15 за позовом МПП ВКФ «Гелікон» до ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» про стягнення різниці між вартістю предмета іпотеки над розміром забезпечених вимог іпотекодержателя. Тобто, між сторонами існує неузгодженість щодо наявності зустрічного зобов'язання, відтак відсутня безспірність заявлених однорідних вимог.

Таким чином направлення заяви про припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в даному не припиняє обов'язку відповідача щодо сплати заборгованості за кредитним договором № 46 від 30.04.2009р.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25.04.2018 р. у справі № 910/6781/17.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті кредиту в розмірі 1834812,65 грн.

У відповідності до підп. 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.1.6 п. 2.1 кредитного договору, банк видає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: розмір та валюта кредиту 2000000,00 гривень; призначення кредиту поповнення обігових коштів, а саме погашення заборгованості по Договору про надання овердрафту № 249 від 13.09.2007 р.; процентна ставка 25% річних; порядок видачі кредиту шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника. ОСОБА_6 остаточного повернення кредиту 29 квітня 2014 року.

Надання ПАТ «Кредобанк» кредиту відповідачу за кредитним договором № 46 від 30.04.2009 р. на загальну суму підтверджується наявними у справі доказами, а саме, заявкою МПП ВКФ «Гелікон» на видачу кредиту у сумі 1904822,41 грн. від 30.04.2009 р., меморіальними ордерами на переказ коштів з позичкового рахунку відповідача від 30.04.2008 р. № 2411563 на суму 1868829,20 грн., № 2411792 на суму 35986,91 грн., №2411825 на суму 6,30 грн. (Т.-1, а.с. 15-18). Видача кредиту відображена за дебетом особового рахунку відповідача №980 відкритого в ПАТ «Кредобанк» за 30.04.2009 р., що підтверджується наявними у справі виписками за вказаним особовим рахунком.

Разом з тим, згідно наявних у справі документів первинної бухгалтерської звітності, а саме, виписок за особовим рахунком відповідача, залишок заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним кредитним договором становить 1834812,65 грн.

Зазначена сума заборгованості відповідача за кредитним договором також встановлена висновком № 2329 експертів комісійної судово-економічної експертизи у господарській справі №5015/1584/11 складеним 07.03.2018 р. судовими експертами Львівського НДІ судових експертиз ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Як установлено судом, між сторонами у справі на підставі укладеного Кредитного договору виникли взаємні права та обовязки (зобовязання) з видачі та повернення кредитних коштів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5.8 кредитного договору, банк у випадках, передбачених п. 2.9 цього договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Згідно п. 2.9 кредитного договору, такими випадками, зокрема, є несвоєчасна сплата процентів та/або повернення кредиту (частини кредиту).

У зв'язку з несвоєчасною сплатою позичальником кредиту та процентів, ПАТ «Кредобанк» звернулось до МПП ВКФ «Гелікон» із вимогою вих. № 50.04-1709/11 про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, включаючи заборгованість по кредиту, процентах та комісіях. В даній вимозі ПАТ «Кредобанк» вимагало від відповідача повернути заборгованість за кредитним договором №46 від 30.04.2009р. в тридцятидений термін, у випадку несплати відповідачем суми заборгованості протягом тридцяти банківських днів з моменту отримання цієї вимоги, банком буде вчинено дії, що визначенні чинним законодавством.

Згідно дати зазначеної на штемпелі поштового конверта, вказана вимога була надіслана банком позичальнику 11.02.2011 р. Вказана вимога вручена позичальнику 15.02.2011р. згідно повідомлення про вручення поштового відправлення (Т.-1, а.с. 21). Отже, надісланням вказаної вимоги банк змінив строк дії кредитного договору, з тридцятого банківського дня з дати, зазначеної на штемпелі поштового конверта, в якому направлено позичальнику рекомендований лист із вищевказаною вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним та комісій. Таким чином, строк повернення позичальником заборгованості згідно кредитного договору закінчився 30.03.2011 р. включно через тридцять банківських днів з моменту отримання цієї вимоги відповідачем.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 1834812,65 грн. заборгованості по кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Також, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 595407,65 грн.

Згідно розрахунку штрафних санкцій по простроченій заборгованості № 01/01 від 15.02.2016р. долученого позивачем до заяви про збільшення розміру позовних вимог вх. № 790/16 від 16.02.2016р., останнім здійснено нарахування процентів за користування кредитом за період з 30.04.2009 р. до 31.03.2011 р. на загальну суму 896286,37 грн. Відповідачем частково сплачено відсотки за користування кредитом на загальну суму 300878,72 грн. Отже, розмір заборгованості по відсотках за користування кредитом становить 896286,37 грн. - 300878,72 грн. = 595407,65 грн. Наведена сума заборгованості по відсотках за користування кредитом підтверджується наявними у справі документами первинної бухгалтерської звітності, а саме: виписками по особових рахунках відповідача у ПАТ «Кредобанк» №980 та №980.

Такий же розмір заборгованості по відсотках за користування кредитом встановлений судовими експертами Львівського НДІ судових експертиз ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у висновку експертів №2329 комісійної судово-економічної експертизи у господарській справі №5015/1584/11 складеного 07.03.2018р.

Суд враховує правову позицію ОСОБА_5 Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі № 310/11534/13-ц на яку посилається відповідач у письмових поясненнях від 06.08.2018 р. та погоджується, що згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі предявлення вимоги до позичальника згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України з дати встановленої кредитором у відповідній вимозі про дострокове повернення кредиту та сплати процентів. Разом з тим, суд відхиляє доводи відповідача наведені у зазначених поясненнях про те, що позивач втратив право на нарахування процентів за користування кредитом 18.03.2011 р., так як строк визначений у вимозі вих. №50.04-1709/11 становить 30 банківських днів, з моменту отримання такої вимоги відповідачем та відповідно спливає 30.03.2011 р. включно на тридцятий банківський день з дня вручення вимоги відповідачу, що відбулось 15.02.2011 р. Отже, відсотки за користування кредитом нараховані позивачем за період з 30.04.2019 р. до 31.03.2011 р. в сумі заборгованості 595407,65 грн. в межах дії кредитного договору № 46 від 30.04.2006 р., що узгоджується із правовим висновком ОСОБА_5 Верховного Суду викладеним в постанові від 04.07.2018р. у справі № 310/11534/13-ц.

Щодо позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по відсотках.

Як вбачається з розрахунку штрафних санкцій по простроченій заборгованості № 01/01 від 15.02.2016 р. долученого позивачем до заяви про збільшення розміру позовних вимог вх. №790/16 від 16.02.2016 р., останнім нараховано пеню за несвоєчасне погашення кредиту за період з 30.04.2014 р. по 30.10.2014 р. на суму 204054,55 грн. та пеню за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом за період з 30.04.2014 р. по 30.10.2014 р. в сумі 67611,85 грн.

При цьому, як встановлено судом зобов'язання щодо повернення суми кредиту та процентів мало бути виконано відповідачем 30.09.2011 р. Тобто, відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання з 01.10. 2011 р.

Згідно з ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

За змістом ст. 230 ГК України, ст. 549 ЦК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ст. 550 ЦК України).

Предметом неустойки, відповідно до ст. 551 ЦК України, може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань (повернення кредиту або його частини, оплати процентів, комісій) позичальник на вимогу Банку сплачує йому пеню: за зобовязаннями у гривні в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочки, за весь час прострочки.

Поряд з цим, згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частиною 3 статті 254 ЦК України визначено, що строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Виходячи зі змісту зазначених законодавчих норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців.

Отже, встановлений ч. 6 ст. 232 ГК України строк нарахування пені за несвоєчасне повернення кредиту та процентів за користування ним припинився 30.09.2011 р. включно через шість місяців з дня отримання відповідачем вимоги про дострокове погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором №46 від 30.04.2009р.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача про правомірність нарахування ним пені поза межами строку, встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України, оскільки в п. 7.1 сторони узгодили, що нарахування пені здійснюється протягом всього періоду прострочення. Так, з аналізу пункту 7.1 кредитного договору, суд дійшов висновку, що сторонами не визначено інший строк, в розумінні ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України, нарахування пені за прострочення виконання відповідачем зобовязань по сплаті кредиту та відсотків.

Встановлений ч. 6 ст. 232 ГК України строк нарахування штрафних санкцій не є строком позовної давності, відтак посилання позивача на п. 7.7 кредитного договору, яким сторонами обумовлено строк позовної давності щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) теж не беруться судом до уваги.

Окрім цього, судом встановлено, що строк повернення всієї суми кредиту настав 30.09.2011 р., відсотки за користування кредитом нараховані позивачем за період з 30.04.2009 р. до 31.03.2011 р. При цьому, пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків нарахована позивачем за період з 30.04.2014 р. по 30.10.2014 р. Разом з тим, за вказаний період у відповідача не виникає зобовязань з повернення кредиту та зі сплати відсотків за користування кредитом.

Такого ж висновку, про невідповідність розрахунку позивача в частині нарахування пені за прострочення сплати кредиту і відсотків приписам ч. 6 ст. 232 ГК України, дотримуються судові експерти у своєму висновку № 2329 складеному 07.03.2018 р.

Статтею 104 ГПК України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення пені, нарахованої за прострочення сплати кредиту за період з 30.04.2014 р. по 30.10.2014 р. на суму 204 054,55 грн. та процентів за користування кредитом за період з 30.04.2014 р. по 30.10.2014 р. в розмірі 67611,85 грн.

Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення інфляційних нарахувань підлягають до задоволення частково на суму 1051682,83 грн., з огляду на сплив строку позовної давності щодо частини вимог про застосування якої заявлено відповідачем.

Згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог, поданої позивачем до суду 16.02.2016 р., позивачем нараховано втрати від інфляції за прострочення сплати кредиту на суму боргу 1821915,63 грн. за період прострочення з 29.11.2011 р. по 31.12.2015 р. в розмірі 1199383,44 грн.

У заяві від 10.05.2018 р. вих. № 848/І/2012-2 (вх. № 1300/18 від 15.05.2018 р.) позивачем збільшено розмір позовних вимог в частині заборгованості по сплаті кредиту на суму 12897,02 грн. та здійснено розрахунок втрат від інфляції за період з грудня 2011 року по березень 2018 року на суму заборгованості по кредиту 1834812,65 грн., що загалом складає 2500915,97 грн.

У пункту 7.2 кредитного договору сторони передбачили, що при неповерненні або несвоєчасному поверненні суми кредиту (його частини) в гривні позичальник на вимогу банку повертає цю суму, збільшену на розмір індексу інфляції за весь час прострочення.

Згідно з статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (абз. 4, 5 п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права»).

Враховуючи зазначене, нарахування інфляційних витрат на суму боргу, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За наведеного суд вважає за необхідне відхилити доводи відповідача про те, що предявивши вимогу про стягнення втрат від інфляції вперше у заяві про збільшення розміру позовних вимог, поданій 16.02.2016р., позивач змінив предмет позову, оскільки така вимога не заявлена у первісній позовній заяві.

Оцінивши розрахунок позивача наведений в заяві про збільшення розміру позовних вимог від 10.05.2018 р. вих. № 848/І/2012-2, що надійшла до суду 15.05.2018 р. за вх. № 1300/18, в частині визначення сукупних індексів інфляції та формул розрахунку інфляції, суд зазначає, що такий розрахунок проведений у відповідності до рекомендацій викладених в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р «Рекомендації щодо застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» та п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавств про відповідальність за порушення грошових зобовязань».

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідачем у поданій суду заяві від 06.08.2018 р. вих. № 06/08-2 заявлено про застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення втрат від інфляції за прострочення сплати кредиту нарахованих за період з 29.11.2011 р. по 15.02.2013 р. та втрат від інфляції за прострочення сплати кредиту в розмірі 12897,02 грн. нарахованих за період до 12.05.2015 р. у зв'язку із пропуском строку позовної давності. Вказана заява обґрунтована тим, що вимога про стягнення інфляційних нарахувань по заборгованості на суму кредиту 1821915,63 грн. предявлена до стягнення позивачем згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог поданої суду 16.02.2016 р. та вимога про стягнення інфляції нарахованої на суму заборгованості по кредиту 12897,02 грн. предявлена позивачем до відповідача 10.05.2018 р. в заяві про збільшення розміру позовних вимог вих. № 848/І/2012-2.

Відтак, з урахуванням того, що позовну вимогу про стягнення інфляції нарахованої на суму заборгованості по кредиту 1821915,63 грн. за період з 29.11.2011 р. по 31.12.2015 р. предявлено позивачем 16.02.2016 р., позивачем пропущено загальний трирічний строк позовної давності щодо стягнення інфляції за період з 29.11.2011 р. по 15.02.2013 р. включно.

Окрім цього, позовну вимогу про стягнення заборгованості по кредиту на суму 12897,02 грн. позивачем предявлено 10.05.2018 р. у відповідній заяві про збільшення розміру позовних вимог.

Таким чином, суд враховує заяву відповідача про сплив строку позовної давності щодо вимог про стягнення інфляції нарахованих на суму заборгованості по кредиту 12897,02 грн. за період до 12.05.2015 р.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч.1 та ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності, за загальним правилом, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У відповідності до положень ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, враховуючи заяву відповідача про застосування позовної давності, перевіривши періоди нарахування інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, з врахуванням позовної давності в три роки та здійснивши перерахунок втрат від інфляції на суму заборгованості по кредиту 1821915,63 грн. за період з 16.02.2013 р. по 31.03.2018 р., згідно розрахунку інфляції позивача наведеного в заяві від 10.05.2018 р. та з врахуванням рекомендацій, викладених в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р), суд встановив, що сума втрат від інфляції за означений період складає 1046756,18 грн. та підлягає до стягнення.

Провівши розрахунок втрат від інфляції за прострочення сплати заборгованості по кредиту в розмірі 12897,02 грн. за період з 12.05.2015 р. по 31.03.2018 р., суд встановив, що сума втрат від інфляції за цей період становить 4926,65 грн.

Таким чином, загальний розмір інфляційних нарахувань, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1051682,83 грн. (1046756,18 грн. + 4926,65 грн.).

Щодо заяви відповідача від 03.09.2018 р. про відстрочення виконання судового рішення у даній справі, суд відзначає наступне.

Так, у своїй заяві відповідач просить відстрочити виконання рішення в разі, якщо за результатами розгляду даної справи, суд дійде висновку про повне або часткове задоволення позовних вимог позивача до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №46 від 30.04.2009р. на один рік з дня ухвалення рішення суду в даній справі.

Необхідність відстрочення виконання судового рішення відповідач обґрунтовує скрутним матеріальним становищем підприємства та загрозою його банкрутства без надання судом відстрочення виконання рішення.

На підтвердження скрутного матеріального становища, відповідачем долучено до матеріалів справи копію звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) за І квартал 2018 р., копію балансу (звіту про фінансовий стан) станом на 31.03.2018р., копію звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) за І півріччя 2018 р., копію балансу (звіту про фінансовий стан) станом на 30.06.2018 р., а також копії банківських виписок по рахунках відповідача.

У відповідності до поданого відповідачем звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 1 квартал 2018 року чистий фінансовий результат діяльності МПП ВКФ «Гелікон» в першому кварталі 2018 року є збитковим, розмір збитку становить 1794000,00 грн.

Згідно звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 1 півріччя 2018 року МПП ВКФ «Гелікон» за результатами півріччя отримано чистий збиток на суму 2280000,00 грн.

Отже, у 2018 році підприємство є збитковим. В першому півріччі 2018 році витрати підприємства на фонд оплати праці склали 1499000,00 грн. При цьому, витрати на оплату праці, у зв'язку із інфляційними процесами в державі та значним зростанням розміру мінімальної заробітної плати, у порівнянні з аналогічним періодом минулого року зросили на 366000,00 грн.

Доказами наявними в матеріалах даної справи підтверджується, що нерухоме майно відповідача відображене в балансі (Звіті про фінансовий стан) підприємства за перший квартал та перше півріччя 2018 року як основні засоби вибуло із власності останнього на користь позивача. Так, судом встановлено, що на нерухоме майно, яке належало підприємству на праві власності, ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» було звернено стягнення шляхом реалізації застережень про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в договорах іпотеки, якими забезпечувались зобовязання підприємства за кредитними договорами № 204 та № 28.

Проте, щодо зазначеного майна, станом на сьогодні між сторонами існують судові спори. Так, на вирішенні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 914/3019/15 за позовом МПП ВКФ «Гелікон» до ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», третя особа ПП «Реверо» про стягнення 260786594,33 грн. - 90 відсотків різниці вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Окрім цього, Львівським окружним адміністративним судом розглядається справа № 813/2791/15 за позовом МПП ВКФ «Гелікон» до Державної реєстраційної служби України, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України ОСОБА_9, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України ОСОБА_6, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Державного реєстратора Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_10, Реєстраційної служби Кам'янка-Бузького районного управління юстиції, Державного реєстратора Реєстраційної служби Кам'янка-Бузького районного управління юстиції ОСОБА_11, Державного реєстратора Реєстраційної служби Кам'янка-Бузького районного управління юстиції ОСОБА_12, Реєстраційної служби Радехівського районного управління юстиції, Державного реєстратора Реєстраційної служби Радехівського районного управління юстиції ОСОБА_13, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» про скасування рішень про державну реєстрацію права власності та записів про право власності.

Надавши оцінку доводам відповідача щодо загрози його банкрутства в разі, якщо судом не буде відстрочено виконання судового рішення в даній справі, суд відзначає наступне.

Враховуючи наведені висновки суду, обґрунтований розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 46 від 30.04.2009 р., що підлягає стягненню на користь позивача становить 3481903,13 грн. та складається з: 1834812,65 грн. заборгованості по кредиту та 595407,65 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом; 1051682,83 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом. Безспірні вимоги кредиторів - грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Статтею 8 Закону «Про державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році мінімальну заробітну плату місячному розмірі: з 1 січня - 3723 гривні.

З аналізу наведеним положень законодавства слід дійти висновку, що розмір заборгованості відповідача за кредитним договором №46 від 30.04.2009р. є достатнім для порушення стосовно нього справи про банкрутство за заявою позивача.

При цьому, надані відповідачем докази є достатніми, аби вважати, що останній буде не в змозі виконати рішення суду в даній справі шляхом сплати заборгованості в розмірі 3481903,13 грн. одноразово, в найближчий час без оголошення банкрутства, оскільки це може призвести до зупинення діяльності підприємства та накопичення нових боргів при неможливості їх погашення.

Судом встановлено, що в Єдиному державному реєстрі боржників відповідач відсутній, відтак, станом на сьогодні відсутні підстави вважати, що інтереси позивача будуть порушені у зв'язку з примусовим стягненням органами державної виконавчої служби чи приватними виконавцями коштів чи майна відповідача на користь інших кредиторів.

При цьому суд погоджується із доводами відповідача, що відстрочка виконання рішення суду - це не спосіб уникнути відповідальності, а, навпаки, це організація та створення умов власне для подальшого виконання рішення суду.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що відстрочення виконання рішення в даній справі дозволить запобігти ускладненню виконання судового рішення та буде спрямоване на забезпечення можливості його реального виконання.

В п. 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» зазначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо».

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Доказом існування тяжкого фінансового стану є офіційна фінансова звітність, відповідна документація (баланс, звіт про фінансові результати, тощо), достовірність якої підтверджена належними засобами.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

В рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013р. вказано, що підставою для застосування відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є наявність обставин, які ускладнюють або роблять неможливим застосування загального порядку примусового виконання рішень. Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Разом з тим, з урахуванням балансу майнових інтересів сторін, виходячи із принципів співмірності та пропорційності на яких має базуватися відстрочка виконання судового рішення, недопущення можливості порушення інтересів позивача, за висновком суду виконання рішення у даній справі слід відстрочити на шість місяців з дня його ухвалення.

Правова позиція про відстрочення виконання рішення суду у зв'язку із скрутним фінансовим станом боржника та загрози його банкрутства висловлена Верховним Судом в постанові від 10.04.2018 р. у справі №923/2037/15 та в постанові від 13.03.2018р. у справі №917/314/16.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, з врахуванням часткового задоволення позовних вимог позивача, суд дійшов висновку про наступний розподіл судових витрат між сторонами в даній справі.

Згідно платіжного доручення від 21.03.2011 р. № 559 за подання позовної заяви позивачем сплачено 25500,00 грн. державного мита, а також згідно платіжного доручення від 21.03.2011 р. № 560 позивачем сплачено 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Окрім цього, за подання заяви про збільшення розміру позовних вимог від 15.02.2016 р., що надійшла до суду 16.02.2016 р. за вх. № 790/16, згідно платіжного доручення від 15.02.2016 р. № 177 позивачем сплачено судовий збір в розмірі 32825,60 грн. Разом з тим, предявлені в зазначеній заяві позовні вимоги задоволені судом частково, а саме, судом відмовлено у задоволенні вимог про стягнення пені за прострочення сплати кредиту, пені за прострочення сплати відсотків та частково інфляційних нарахувань нарахованих на суму заборгованості по кредиту в розмірі 1821915,63 грн. Таким чином, доплачений за подання заяви від 15.02.2016 р. судовий збір підлягає частковому стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 13049,21 грн.

За подання заяви про збільшення розміру позовних вимог від 10.05.2018 р. вих. № 848/І/2012-2, що надійшла до суду 15.05.2018 р. за вх. № 1300/18, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 19716,45 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 10.05.2018 р. № 1082. З огляду на часткове задоволення судом позовних вимог викладених в цій заяві, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір за збільшення основної суми боргу по кредиту на суму 12897,02 грн. та інфляції нарахованої на цю суму в розмірі 4926,65 грн. = 17823,67 грн. х 1,5% = 267,36 грн., але не менше 1 прожиткового мінімуму 1762,00 грн.

При цьому, суд дійшов висновку, що сплачені відповідачем витрати за проведення судової експертизи в даній справі слід покласти на відповідача.

Таким чином, загальна сума судового збору, розрахована судом пропорційно задоволених позовних вимог, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 40311,21 грн. Крім цього, з відповідача на корись позивача підлягає стягненню 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 11, 251, 252, 253, 254, 256, 261, 526, 549, 551, 598, 610, 612, 625, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 230, 232 Господарського кодексу України, ст. ст. 3, 7, 8, 11, 42, 46, 73, 74, 76, 86, 104, 123, 129, 194, 232, 237, 238, 239 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до Малого приватного підприємства виробничо-комерційної фірми «Гелікон» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30.04.2009 р. № 46 задоволити частково.

2. Стягнути з Малого приватного підприємства виробничо-комерційної фірми «Гелікон» (вул. Кульпарківська, 230, а/с 3601, м. Львів, 79071; ідентифікаційний код 13840859) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (вул. Жамбила Жабаєва, буд. 7, м.Київ, 04112; ідентифікаційний код 37356 грн. 13 коп. (з яких: 1834812,65 грн. заборгованість по кредиту; 595407,65 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1051682,83 грн. інфляційні нарахування), 40311 грн. 21 коп. - витрат по сплаті судового збору та 236 грн. 00 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з відстрочкою виконання рішення на шість місяців до 05.03.2019 р.

3. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до Малого приватного підприємства виробничо-комерційної фірми «Гелікон» в частині стягнення 204054,55 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 67611,85 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по відсотках; 1449233,14 грн. інфляційних нарахувань відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14 вересня 2018 року.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Цікало А.І.