РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року Справа № 902/1706/13

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І. Ю., суддя Демидюк О.О. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

від скаржника (ПАТ "ОТП Банк"): не з'явився

арбітражний керуючий (ліквідатор): не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", м.Київ

на ухвалу господарського суду Вінницької області, постановлену 08.08.18р. суддею Тісецьким С.С. о 12:04 год. у м.Вінниці

у справі № 902/1706/13

за заявою Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", м.Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Вінниця

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 08.08.2018р. у справі №902/1706/13 про банкрутство Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 прийнято до відома проміжний звіт арбітражного керуючого (ліквідатора) ОСОБА_2 №02-03/171 від 08.08.2018р. про хід ліквідаційної процедури у справі №902/1706/13. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 25.09.2018р. - 10:30год., в приміщенні господарського суду Вінницької області (вул.Пирогова, 29, м.Вінниця). Зазначено про те, що ліквідатору боржника надати суду звіт про хід ліквідаційної процедури Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 у справі №902/1706/13 та вжити заходів до завершення ліквідаційної процедури банкрута.

Задоволено клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_2 №02-03/170 від 08.08.2018р..

Затверджено звіт арбітражного керуючого (ліквідатора) ОСОБА_2 про нарахування та виплату грошової винагороди по справі №902/1706/13 за період з 10.02.2014р. по 08.08.2018р. у розмірі 237364,52грн..

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати п.п.6, 7 резолютивної частини оскарженої ухвали та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_2 про нарахування та виплату грошової винагороди по справі №902/1706/13 за період з 10.02.2014р. по 08.08.2018р. у розмірі 237364,52грн..

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає ухвалу місцевого господарського суду незаконною та необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм матеріального права та процесуального права;

- вказує, що нормами процесуального права закріплений принцип рівності осіб перед законом та судом; принцип змагальності; обовязок сторони, що подає доказ до суду, заздалегідь надіслати його учасникам справи, а також наслідок недотримання встановленого обовязку; право учасника справи надавати письмові заперечення проти письмових заяв і клопотань. Водночас, стверджує, що розглядаючи клопотання ліквідатора ОСОБА_2 №02-03/170 від 08.08.2018р. у день його надходження до місцевого господарського суду, останній відійшов від вказаних принципів, адже скаржник не був ознайомлений ні зі змістом поданого ліквідатором клопотання, ні доказами, що його обґрунтовували (арбітражний керуючий не надсилав клопотання №02- 03/170 від 08.08.2018р. з додатками скаржнику). Від так, банк не мав можливості скористатися своїм правом та надати письмові аргументовані заперечення на подане клопотання №02- 03/170 від 08.08.2018р.;

- додає, що ліквідатор, як ініціатор клопотання №02-03/170 від 08.08.2018 мав достатньо часу для його підготовки та обґрунтування. В той же час, згідно приписів ч.1 ст.169 ГПК України, праву учасника справи подати письмове клопотання кореспондується право іншого учасника справи подати свої письмові заперечення на подане клопотання. Тому, ненадання судом можливості апелянту підготувати письмові заперечення на подане клопотання №02-03/170 від 08.08.2018р. та його розгляд по суті поставило ПАТ "ОТП Банк" у не рівне становище з ліквідатором ОСОБА_2, що окрім порушення принципу рівності перед законом та судом. Також, банк був позбавлений можливості ознайомитися з поданим ліквідатором клопотанням, дослідити та перевірити наведені ним обставини, надіслати необхідні запити про надання інформації, після чого навести суду своє обґрунтування та надати докази визначеної правової позиції;

- покликається на те, що вказані вище дії потребували часу та не могли бути вчинені одразу ж після подання клопотання №02-03/170 від 08.08.2018р. у судовому засіданні 08.08.2018р., адже клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_2 стосувалося нарахування йому грошової винагороди за чотирирічний строк виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_1 з 10.02.2014р. по 08.08.2018р.. У звязку з чим, очевидно, була необхідність перевірки діяльності ліквідатора за весь обумовлений строк, у тому числі встановити, чи задовольнялися вимоги арбітражного керуючого ОСОБА_2 щодо виплати йому основної грошової винагороди за рахунок коштів одержаних від продажу майна банкрута з аукціону від 14.04.2015р. у порядку передбаченому абз.9 п.1 ч.1 ст.45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом";

- обґрунтовує, що при постановленні оскаржуваної ухвали господарський суд Вінницької області неправильно застосував норми ч.2 ст.19 Конституції України, п.2 та п.3 ч.7 ст.115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Також, вважає, що місцевий господарський суд наділений повноваженнями розглядати та затверджувати звіт ліквідатора про нарахування та виплату грошової винагороди, поданий виключно за підсумком ліквідаційної процедури та у випадку його попереднього доведення до відома кредиторів банкрута. При цьому, господарський суд, як орган державної влади, не наділений повноваженнями розглядати та затверджувати звіт про нарахування та виплату грошової винагороди ліквідатору, без його попереднього доведення до відома кредиторів, поданий до завершення ліквідаційної процедури, за певний проміжок часу, оскільки це не передбачено Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

- додає, що крім того, першопричиною для затвердження розміру витрат та оплати праці ліквідатора в ході ліквідаційної процедури є правильність дій ліквідатора з подання його звіту за наслідком проведеної ліквідаційної процедури та складання ліквідаційного балансу (правова позиція Верховного суду, що викладена у постанові від 24.04.2018р. по справі №910/2923/15-г910/2923/15-г), що свідчить про обовязок суду одночасного розгляду звіту ліквідатора про нарахування та виплату грошової винагороди з остаточним звітом за наслідками ліквідаційної процедури та ліквідаційного балансу;

- зауважує, що наданий ліквідатором ОСОБА_2 звіт про нарахування та виплату грошової винагороди по справі №902/1706/13 на загальну суму 237364,52гри. взагалі не доводився до відома кредиторів банкрута. Крім того, поданий звіт не був звітом про нарахування та виплату грошової винагороди за підсумками ліквідаційної процедури, яка ще триває, а стосувався періоду з 10.02.2014р. по 08.08.2018р.. Таким чином, вважає, що господарський суд Вінницької області, при затвердженні звіту ліквідатора ОСОБА_2 від 08.08.2018р. про нарахування та виплату грошової винагороди, діяв поза межами повноважень, що передбачені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", внаслідок чого затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди ліквідатору ОСОБА_2 відбулось до його розгляду кредиторами банкрута, без фактичної перевірки судом першої інстанції вчинених арбітражним керуючим в ході ліквідаційної процедури дій, їх правильності, своєчасності та повноти. Крім того, господарський суд Вінницької області затверджуючи основну грошову винагороду ліквідатору ОСОБА_2 у розмірі 237364,52грн. за час з 10.02.2014р. по 08.08.2018р. не пересвідчився у тому, чи виплачувалася винагорода арбітражному керуючому за визначений період. Відсутність або наявність факту виплати грошової винагороди ліквідатору ОСОБА_2 у період з 10.02.2014р. по 08.08.2018р. очевидно впливає як на встановлення підстав для виплати грошової винагороди, так і визначення її розміру;

- також, покликається на те, що 14.04.2015р. відбувся аукціон з продажу майна банкрута ФОН ОСОБА_1 у вигляді цілісного майнового комплексу (повідомлення про результати аукціону міститься на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України). Відчуження відбулось за ціною 1750237,35грн.. Проте, ПАТ "ОТП Банк", в рахунок погашення своїх кредиторських вимог отримало лише 1418504,64грн.. Як були розподілені ліквідатором 331732,71грн. ПАТ "ОТП Банк" не відомо. Враховуючи, що згідно приписів п.1 ч. 1 ст.45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" виплата основної грошової винагороди ліквідатору належить до першої черги задоволення вимог кредиторів банкрута, не виключено, що вони були направлені на виплату винагороди арбітражному керуючому ОСОБА_2. Докази (а саме: виписки по ліквідаційному рахунку банкрута за період з 10.02.2014р. по 08.08.2018р.), які б свідчили про зворотне судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не розглядалися, що свідчить про неповне зясування господарським судом Вінницької області обставин, що мають значення для справи та не виключає подвійності нарахування ліквідатору основної грошової винагороди за один і той самий період.

Також, одночасно з апеляційною скаргою, скаржник заявив клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 05.09.2018р. поновлено строк на подання апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 08.08.2018р. у справі №902/1706/13, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 08.08.2018р. у справі №902/1706/13 та справу №902/1706/13 призначено до розгляду на 18.09.2018р. об 14:30год..

14.09.2018р. на електронну адресу та 17.09.2018р. на поштову адресу Рівненського апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого (ліквідатора) ОСОБА_2 надійшов письмовий відзив від 13.09.2018р. №02-03/181 на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просить суд ухвалу господарського суду Вінницької області від 21.05.2018р. у справі №902/1189/13 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

18.09.2018р. до Рівненського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "МЕРЕСА" надійшла заява від 17.09.2018р. про заміну кредитора правонаступником, на обґрунтування якої покликається на приписи ст.ст.512-514 Цивілтного кодексу, ст.21 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.52 Господарського процесуального кодексу України та зазначає про те, що 06.09.2018р. між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "МЕРЕСА" (ідентифікаційний номер 39873568) було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №СМ-SМЕ В00/261/2008 від 11.06.2008р. (надалі - договір про відступлення). За змістом п.1 договору про відступлення, в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор передає у повному обсязі, а новий кредитор приймає на себе у повному обсязі право вимоги, що належить первісному кредитору за кредитним договором №СМ-SМЕ В00/261/2008 від 11.06.2008р. (далі кредитний договір), укладеним між первісним кредитором та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, видане Виконавчим комітетом Вінницької міської ради 20.04.1999р., номер запису про включення відомостей про фізичну особу-підприємця до ЄДР №0007736, паспорт серії АА №507636, виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 01.07.1997р., який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (далі - "боржник"), а саме: первісний кредитор передає новому кредитору право вимоги виконання боржником боргових зобовязань за кредитним договором в розмірі 1 707 007,93 доларів США, що за курсом Національного банку України на 06.09.2018р. (28,411552грн. за долар США) становить 48 498 744,57грн., яка складається з 1 430 982,79 доларів США заборгованості за кредитом та 276 025,14 доларів США заборгованості за відсотками, за ціну, встановлену в п.3 цього договору. Разом з правом вимоги новому переходять всі інші повязані з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу прав вимоги, у тому числі права щодо нарахування та стягнення пені, штрафу, процентів за порушення боржником грошових зобовязань протягом дії кредитного договору. Одночасно з відступленням права вимоги за кредитним договором новий кредитор набуває також права, повязані з фактом переходу права вимоги, включаючи права нового кредитора бути позивачем в судах, стягувачем у виконавчому провадженні, кредитором у справі про банкрутство, тощо. У відповідності до п.14 договору про відступлення, 06.09.2018р було підписано акт прийому-передачі прав вимоги за кредитним договором №СМ-SМЕ В00/261/2008 від 11.06.2008р.. Таким чином, з дати укладення договору про відступлення (передачі права вимоги за актом прийому-передачі) ПАТ "ОТП Банк" перестало бути кредитором за кредитним

договором №СМ-SМЕ В00/261/2008 від 11.06.2008р., а ТОВ "Фінансова компанія "МЕРЕСА" (ідентифікаційний номер 39873568) стало виключним та єдиним кредитором за кредитним договором №СМ-SМЕ В00/261/2008 від 11.06.2008р.. Отже, ТОВ "Фінансова компанія "МЕРЕСА" (ідентифікаційний номер 39873568) набуло прав нового кредитора в рамках справи про банкрутство господарського суду Вінницької області №902/1706/13.

Також, 18.08.2018р. до Рівненського апеляційного господарського суду від ПАТ "ОТП Банк" надійшло письмове повідомлення від 17.09.2018р. №73-3-1-73-3-2/3269, в якому останній, зокрема зазначає, про те, що 06.09.2018р. між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "МЕРЕСА" (ідентифікаційний номер 39873568) було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №СМ-SМЕ В00/261/2008 від 11.06.2008р.. Отже, керуючись ст.ст.42, 46, 52 ГПК України повідомляє, що у відповідності до укладеного договору про відступлення права вимоги від 06.09.2018р., до ТОВ "Фінансова компанія "МЕРЕСА" (ідентифікаційний номер 39873568) перейшли усі права кредитора по кредитному договору СМ-SМЕ В00/261/2008 укладеному 11.06.2008р. між ПАТ "ОТП Банк" та ФОП ОСОБА_1, в т.ч., але не обмежуючись права ПАТ "ОТП Банк", як кредитора у справі №902/1706/13 про банкрутство ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Відносно зазначеного вище клопотання та інформації колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч.1 ст.52 Господарського процесуального кодексу України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Матеріали справи свідчать, що апеляційна скарга була подана до Рівненського апеляційного господарського суду Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк". Однак, при розгляді вказаної апеляційної скарги в апеляційному порядку, Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "МЕРЕСА" подано заяву від 17.09.2018р. про заміну кредитора правонаступником та здійснення процесуального правонаступництва відносно кредитора - ПАТ"ОТП Банк" на підставі договору про відступлення права вимоги за кредитним договором №СМ-SМЕ В00/261/2008 від 11.06.2008р..

Також, ПАТ "ОТП Банк" подано інформацію стосовно укладення договору з ТОВ "Фінансова компанія "МЕРЕСА" про відступлення права вимоги за кредитним договором №СМ-SМЕ В00/261/2008 від 11.06.2008р..

За вказаних обставин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що заяву від 17.09.2018р. ТОВ "Фінансова компанія "МЕРЕСА" про заміну кредитора у справі №902/1706/13 - ПАТ "ОТП Банк" на його правонаступника ТОВ "Фінансова компанія "МЕРЕСА" на підставі договору про відступлення права вимоги за кредитним договором №СМ-SМЕ В00/261/2008 від 11.06.2008р., слід залишити без розгляду, оскільки в даному випадку суд апеляційної інстанції не вбачає можливості для здійснення процесуального правонаступництва, так як вказана заява не була предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вказана позиція узгоджується з позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018р. у справі №5004/1537/12.

Водночас, ТОВ "Фінансова компанія "МЕРЕСА" не позбавлена можливості звернутися до суду першої інстанції із вказаною заявою, так як і ПАТ "ОТП Банк" не позбавлене права вернутися до місцевого господарського суду з відповідним клопотанням.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, учасники справи наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання не з'явилися, своїх повноважних представників не направили, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останніх.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.12.2013р. до господарського суду Вінницької області надійшла заява ПАТ "ОТП Банк" про порушення справи про банкрутство Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

10.01.2014р. ухвалою господарського суду Вінницької області порушено провадження у справі №902/1706/13 про банкрутство Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

10.01.2014р. у справі №902/1706/13 господарського суду Вінницької області прийнято постанову про визнання боржника банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором ОСОБА_3.

В подальшому, ухвалою господарського суду Вінницької області від 06.02.2014р. у справі №902/1706/13 припинено повноваження арбітражного керуючого (ліквідатора) ОСОБА_3.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 10.02.2014р. у справі №902/1706/13 призначено ліквідатором Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 арбітражного керуючого ОСОБА_2.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 12.06.2018р. продовжено строк ліквідаційної процедури ФОП ОСОБА_1 та повноважень арбітражного керуючого (ліквідатора) ОСОБА_2 у даній справі до 08.08.2018р.; призначено справу до розгляду на 08.08.2018 року.

25.07.2018р. від арбітражного керуючого до суду надійшов поточний звіт від 25.07.2018р. про хід ліквідаційної процедури у даній справі.

08.08.2018р. від арбітражного керуючого на електронну адресу суду надійшло клопотання №02-03/170 від 08.08.2018р., в якому просив затвердити звіт арбітражного керуючого про нарахування та виплату грошової винагороди по справі № 902/1706/13 за період з 10.02.2014р. по 08.08.2018р. на суму 237364,52грн..

Також, до вказаного вище клопотання додано звіт арбітражного керуючого про нарахування та виплату грошової винагороди та поточний звіт арбітражного керуючого №02-03/171 від 08.08.2018р. про хід ліквідаційної процедури у справі.

Як вже зазначалося, ухвалою господарського суду Вінницької області від 08.08.2018р. у справі №902/1706/13, між іншим, задоволено клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_2 №02-03/170 від 08.08.2018р. та затверджено звіт арбітражного керуючого (ліквідатора) ОСОБА_2 про нарахування та виплату грошової винагороди по справі №902/1706/13 за період з 10.02.2014р. по 08.08.2018р. у розмірі 237364,52грн..

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Провадження у справах про банкрутство регулюється Господарським процесуальним кодексом України у випадках, коли його норми безпосередньо визначають правила даного провадження або мають універсальний характер для будь-якої стадії судового процесу, або процесуальної дії, з урахуванням встановлених Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" особливостей.

Відповідно до ч.6 ст.12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ч.8 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, стягнення заробітної плати, поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Згідно зі ст.2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", арбітражний керуючий - це фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Згідно з ч.1 ст.41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.98 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Законом.

У відповідності до ст.4 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", арбітражні керуючі є суб'єктами незалежної професійної діяльності.

Порядок сплати грошової винагороди арбітражного керуючого під час виконання повноважень у справі про банкрутство визначено положеннями ст.115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно ч.1 ст.115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду.

За приписами ч.3 ст.115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора складається з основної та додаткової грошових винагород. Основна грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора визначається в розмірі двох середньомісячних заробітних плат керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи до введення господарським судом процедури санації боржника або відкриття процедури ліквідації банкрута за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень керуючого санацією або ліквідатора. Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора не може перевищувати десяти мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень.

Право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень керуючого санацією, ліквідатора.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", витрати арбітражного керуючого, пов'язані з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Законом, крім витрат на страхування його відповідальності за заподіяння шкоди внаслідок неумисних дій або помилки під час виконання повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора, а також витрат, здійснення яких безпосередньо не пов'язане з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, і витрат, пов'язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати, що перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг; сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв'язку з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство здійснюються за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника.

Частиною 7 ст.115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", передбачено, що розпорядник майна звітує про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування його витрат на першому засіданні комітету кредиторів, а також за результатами процедури розпорядження майном боржника. Керуючий санацією не рідше одного разу на три місяці, а ліквідатор - щомісяця звітують перед комітетом кредиторів про нарахування та виплату основної та додаткової грошових винагород арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування витрат. Звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат доводиться кредиторам до відома та повинен бути схвалений або погоджений комітетом кредиторів. Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації подається арбітражним керуючим до господарського суду за п'ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.

Слід також звернути увагу на те, що згідно до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначення джерела оплати послуг розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора не ставиться в залежність від майнового стану ініціюючого кредитора у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо) та від джерел фінансування того чи іншого кредитора.

Відповідно до абз.6 ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

З урахуванням наведеного, діючим законодавством не передбачено здійснення своїх повноважень арбітражним керуючим безоплатно.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, що розмір грошової винагороди арбітражного керуючого за період з 10.02.2014р. по 08.08.2018р. визначено, виходячи з наступних розрахунків:

- розмір мінімальної заробітної плати: за період з 10.02.2014р. по 31.08.2015р. становив 1218,00 грн.;

- за період з 01.09.2015р. по 30.04.2016р. становив 1378,00грн.;

- за період з 01.05.2016р. по 30.11.2016р. становив 1450,00грн.;

- за період з 01.12.2016р. по 31.12.2016р. становив 1600,00грн.;

- за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. становив 3200,00грн.;

- за період з 01.01.2018р. по 08.08.2018р. становив 3723,00грн..

З матеріалів справи вбачається, що постановою господарського суду Вінницької області від 10.01.2014р. по справі №902/1706/13, з поміж іншого, встановлено грошову винагороду арбітражного керуючого в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць виконання повноважень ліквідатора.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 20.01.2015р. арбітражному керуючому ОСОБА_2 встановлено основну грошову винагороду у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання повноважень у справі №902/1706/13 про банкрутство ФОП ОСОБА_1

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 26.01.2016р. встановлено основну грошову винагороду арбітражного керуючого ОСОБА_2 за виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_1 у справі №902/1706/13 починаючи з 01.08.2015р. у розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць виконання повноважень.

Вказані судові рішення набрала законної сили.

Відтак, за період з 10.02.2014р. по 19.01.2015 року та за період з 01.08.2015р. по 08.08.2018р. розмір грошової винагороди встановлено згідно ухвал господарського суду Вінницької області та обчислюється з розрахунку двох мінімальних заробітних плат щомісячно. За період з 20.01.2015р. по 31.07.2015р. - з розрахунку чотирьох мінімальних заробітних плат щомісячно.

Як свідчить наведений у звіті щомісячний розрахунок, загальна сума грошової винагороди ліквідатора за період з 10.02.2014р. по 08.08.2018р. становить 237364,52грн..

Також, як вбачається з матеріалів справи, наявні у ній звіти арбітражного керуючого щодо нарахування і виплати грошової винагороди у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1 комітетом кредиторів схвалені (погоджені) не були, про що свідчать протоколи зборів комітету кредиторів боржника.

Варто зазначити, що додані до матеріалів справи відповідні протоколи зборів комітету кредиторів боржника не містять мотивів відмови у затвердженні звітів щодо нарахування і виплати грошової винагороди у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1.

При цьому, враховуючи системний аналіз норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вбачається, що суд не пов'язаний рішенням комітету кредиторів.

Таким чином, неприйняття комітетом кредиторів рішення щодо схвалення або погодження звітів арбітражного керуючого про нарахування та виплату грошової винагороди не позбавляє господарський суд права розглянути їх самостійно.

Водночас, законність нарахованих сум грошової винагороди арбітражному керуючому (ліквідатору) доведена належними доказами і розрахунками, а про необґрунтованість розміру та періодів нарахування сум такої грошової винагороди скаржником в апеляційній скарзі не зазначається та відповідного розрахунку не наведено.

Крім того, у матеріалах справи були відсутні рішення суду про затвердження звітів арбітражного керуючого ОСОБА_2 про нарахування та виплату грошової винагороди за відповідні періоди виконання обов'язків ліквідатора по справі №902/1706/13.

За вказаних обставин та враховуючи встановлені обставини справи, господарський суд Вінницької області дійшов обґрунтованого висновку про задоволення клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_2 №02-03/170 від 08.08.2018р. та затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди по справі №902/1706/13 за період з 10.02.2014р. по 08.08.2018р. у розмірі 237364,52грн..

Крім того слід зазначити, що оскаржуваною ухвалою місцевим господарським судом було, між іншим, саме затверджено звіт ліквідатора про нарахування і виплату грошової винагороди за час виконання обов'язків ліквідатора у справі, а не стягнення з кредитора затвердженої суми.

Відповідно до ч.10 ст.41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ліквідатор зобов'язаний на вимогу господарського суду та державного органу з питань банкрутства надавати необхідні відомості щодо проведення ліквідаційної процедури.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 12.06.2018р., зокрема, зобов'язано ліквідатора надати суду звіт про хід ліквідаційної процедури ФОП ОСОБА_1 у даній справі.

Враховуючи наведене вище, місцевий господарський суд дійшов висновку про прийняття до відома проміжного звіту арбітражного керуючого №02-03/171 від 08.08.2018р. про хід ліквідаційної процедури у справі.

Покликання скаржника в апеляційній скарзі на ненадання судом першої інстанції можливості йому підготувати письмові заперечення на подане ліквідатором клопотання №02-03/170 від 08.08.2018р. та його розгляду по суті і як наслідок поставило ПАТ "ОТП Банк" у нерівне становище з ліквідатором ОСОБА_2, що також призвело до порушення принципу рівності перед законом та судом, до уваги колегії суддів не береться, оскільки представник ПАТ "ОТП Банк" в судовому засіданні місцевого господарського суду не був позбавлений права звернутись до суду з відповідним клопотанням про ознайомлення з таким клопотанням та матеріалами справи. Також, як вбачається з протоколу судового засідання від 08.08.2018р. представник ПАТ "ОТП Банк" надавав відповідні пояснення та відстоював свою позицію стосовно поданого ліквідатором клопотання.

Також, доводи скаржника в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не досліджувалось питання розподілу коштів після проведеного 14.04.2015р. аукціону з продажу майна банкрута ФОН ОСОБА_1 у вигляді цілісного майнового комплексу, зокрема, відчуження відбулось за ціною 1750237,35грн., а ПАТ "ОТП Банк", в рахунок погашення своїх кредиторських вимог отримало лише 1418504,64грн., і як розподілені ліквідатором 331732,71грн. ПАТ "ОТП Банк" не відомо, колегією суддів не береться до уваги з огляду на те, що вказане питання вже було досліджено судом, зокрема у постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 22.09.2016р. у даній справі.

Крім того, посилання скаржника в апеляційній скарзі на правову позицію, яка викладена у постанові Верховного суду від 24.04.2018р. по справі №910/2923/15-г, не приймається судом до уваги, оскільки наведені в ній відповідні правові позиції стосується інших правовідносин, ніж ті, які є предметом апеляційного дослідження у даній справі, зокрема стягнення з кредиторів витрат на оплату грошової винагороди за період виконання повноважень боржника.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладена в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, ухвалу господарського суду Вінницької області від 08.08.2018р. у справі №902/1706/13 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" - без задоволення.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", м.Київ залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Вінницької області від 08.08.2018р. у справі №902/1706/13 - без змін.

2. Справу №902/1706/13 повернути до господарського суду Вінницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.09.2018р.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.