РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.09.2018Справа № 910/8241/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропідприємство «Прогрес-Технологія» (м. Суми)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "УПЛ" (м. Київ)

Про стягнення 72.280,98 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропідприємство "Прогрес-Технологія" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УПЛ" про стягнення 72280,98 грн., з яких: 60.500,00 грн. основного боргу, 8.435,80 грн. пені, 2.545,95 грн. інфляційних втрат, 799,23 грн. 3% річних.

В позовній заяві позивачем викладено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № 11002 від 01.10.16. оренди нежитлового приміщення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.18. відкрито провадження у справі № 910/8241/18, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Крім того, означеною ухвалою суду визначено учасникам господарського процесу строки для надання відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

13.08.18. позивачем подано заяву, в якій вказано, що ним понесено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500,00 грн., які позивач просить суд стягнути на свою користь з відповідача.

Відповідачем у встановлений судом строк письмового відзиву на позов не подано, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надано.

При цьому судом встановлено, що відповідачу ухвалу суду про відкриття провадження в даній справі, направлену на адресу, визначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак, конверт із вказаної адреси із зазначеною ухвалою суду повернувся із відміткою відділення поштового зв'язку про те, що відповідача «не знайдено».

Отже, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи № 910/8241/18.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Положеннями ст. 248 ГПК України унормовано, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За приписами ч. 6 ст. 233 ГПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.16. між позивачем (Орендодавець) та відповідачем (Орендар) було укладено Договір № 11002 оренди нежитлового приміщення (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1, п. 1.2, п. 1.3) Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове користування (оренду) за плату та на обумовлений строк для здійснення господарської діяльності приміщення за адресою: м. Суми, вул. Воєводіна, 4 площею 200,00 кв.м (далі - Приміщення).

Строк дії Договору сторонами погоджено пунктом 7.1, за умовами якого Договір є укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.17. У випадку, якщо за 10 (десять) робочих днів до моменту закінчення Договору від сторін не надійде письмового повідомлення про припинення дії Договору, він вважається пролонгованим на 1 (один) рік від дати його закінчення.

До матеріалів справи сторонами не подано доказів надання ними письмового повідомлення про припинення дії Договору, з огляду на що суд дійшов висновку, що за умовами Договору його автоматично пролонговано до 31.12.18.

Відповідно до п. 5.1 Договору передача Орендодавцем та прийняття Орендарем Приміщення в оренду засвідчується актом приймання-передачі. Обов'язок по складанню акту покладається на сторону, яка передає Приміщення іншій стороні Договору.

Згідно з п. 5.3 Договору Приміщення та інше майно вважаються фактично переданими Орендодавцеві/Орендареві з моменту підписання акта приймання-передачі.

У відповідності до акту приймання-передачі до Договору оренди нежитлового приміщення № 11002 від 01.10.16., 01.10.16. позивач передав, а відповідач прийняв нежитлове приміщення за адресою: м. Суми, вул. Воєводіна, 4 площею 200,00 кв.м.

Доказів повернення Приміщення з оренди матеріали справи не містять.

Орендна плата підлягає сплаті кожного місяця не пізніше 10 числа поточного місяця в сумі 5500,00 грн. в місяць (в тому числі ПДВ) (п. 2.2 Договору). Оплата оренди Орендарем здійснюється по день фактичного звільнення приміщення (п. 5.4 Договору).

Пунктом 2.4 Договору сторони погодили, що Орендар здійснює відшкодування експлуатаційних втрат на утримання приміщення Орендодавцю на підставі рахунків наданих Орендодавцем.

Позивач вказує на те, що з серпня 2017 року відповідач припинив сплачувати орендну плату, з огляду на що у Товариства з обмеженою відповідальністю "УПЛ" перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропідприємство «Прогрес-Технологія» виникла заборгованість зі сплати орендної плати в сумі 60500,00 грн. за період з серпня 2017 року по червень 2018 року, що і зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Тобто, згідно із положеннями чинного законодавства України, правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

За своє правовою природою даний Договір є договором оренди.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом (ч. 6 ст. 289 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Орендар зобов'язаний своєчасно вносити орендну плату за користування приміщенням (п. 4.2 Договору).

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом за наявними в матеріалах справи доказами встановлено наступне.

Орендну плату за період з жовтня 2016 року по липень 2017 року включно відповідачем оплачено позивачу, грошові кошти в оплату орендної плати за Договором за період з серпня 2017 року по червень 2018 року відповідачем позивачу не оплачено, що підтверджується довідкою Сумського відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль» та банківською випискою по рахунку позивача, який вказаний в розділі 10 Договору «Реквізити сторін».

Крім вказаного, до матеріалів справи позивачем подано підписані сторонами та скріплені їх печатками акти прийняття виконаних робіт, послуг, за період з серпня 2017 року по січень 2018 року включно.

Пояснень стосовно не підписання актів прийняття виконаних робіт починаючи з лютого 2018 року сторонами до матеріалів справи не подано.

Розмір заборгованості по орендній платі за Договором за період з серпня 2017 року по червень 2018 року становить 60.500,00 грн. (5500,00 грн. х 11 місяців).

Доказів оплати вказаної заборгованості відповідач до матеріалів справи не надав.

З огляду на викладене в сукупності суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 60.500,00 грн. заборгованості зі сплати орендної плати, а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню повністю.

В зв'язку з порушенням відповідачем умов Договору, позивач на підставі п. 6.3 Договору просить суд стягнути з відповідача на свою користь 8.435,80 грн. пені.

Відповідно до п. 6.3 Договору у випадку прострочення сплати орендної плати орендар сплачує Орендодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Однак, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що пеню ним за період з серпня 2017 року по грудень 2017 року розраховано без дотримання приписів ч. 6 ст. 232 ГК України.

Судом здійснено перерахунок з врахуванням викладеного та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в загальній сумі 6.678,81 грн. Пеню в сумі 1.756,99 грн. нараховано безпідставно, а тому суд відмовляє в позові в цій частині.

Крім вказано, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 799,23 грн. 3% річних, 2.545,95 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Судом здійснено перерахунок та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 799,23 грн. 3% річних, 2.545,95 грн. інфляційних втрат, з огляду на що вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

При цьому, відповідачем не оспорено розрахунки пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями ст. 123 ГПК України унормовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини 1-4 ст. 126 ГПК України).

Між позивачем (Клієнтом) та адвокатом Сошенко Ярославом Вікторовичем (Адвокат) 19.06.18. було укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги, предметом якого є стягнення боргу згідно Договору оренди нежитлового приміщення № 11002 від 01.10.16. з Товариства з обмеженою відповідальністю "УПЛ" (ідентифікаційний код 39638776) у судовому порядку (у тому числі, але не виключно: складання позовної заяви, складання відповіді на відзив, представництво та захист інтересів Клієнта у судах всіх інстанцій, тощо).

Гонорар Адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 19.06.18. (п. 4.2).

Додатковою угодою № 1 до вказаного договору сторони погодили, що за надання послуг, вказаних у п. 1.1 Договору про надання правової (правничої) допомоги від 19.06.18., Клієнт сплачує Адвокату гонорар, зокрема, 1500,00 грн. за підготовку до суду позовної заяви вдень підготовки позовної заяви.

Позивач поніс судові витрати на суму 1500,00 грн. на оплату витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що підтверджується платіжним дорученням № 2029 від 19.06.18. з відповідним призначенням платежу.

Крім вказаного, позивачем подано розрахунок вартості наданих послуг по Договору про надання правової (правничої) допомоги від 19.06.18. та акт приймання-передачі наданих послуг (правової (правничої) допомоги), який підписаний Клієнтом та Адвокатом та скріплений їх печатками.

За вказаних підстав суд дійшов висновку, що сума витрат на професійну правничу допомогу, яка заявлена до відшкодування, є співмірною з предметом позову, наданими Адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, обсягом таких послуг.

Положеннями п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України унормовано, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, витрати на професійну правничу допомогу адвоката покладаються на відповідача в розмірі 1.463,54 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, ч. 9 ст. 165, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УПЛ" (03028, м. Київ, проспект Науки, б. 42/1; ідентифікаційний код 39638776) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропідприємство "Прогрес-Технологія" (40009, м. Суми, вул. Білопільський шлях,33; ідентифікаційний код 14006035) 60500 (шістдесят тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. основного боргу, 6678 (шість тисяч шістсот сімдесят вісім) грн. 81 коп. пені, 2545 (дві тисячі п'ятсот сорок п'ять) грн. 95 коп. інфляційних втрат, 799 (сімсот дев'яносто дев'ять) грн. 23 коп. 3% річних, 1719 (одну тисячу сімсот дев'ятнадцять) грн. 17 коп. судового збору, 1463 (одну тисячу чотириста шістдесят три) грн. 54 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко