ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.09.2018

Справа № 910/9387/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г. розглянув у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (04050, м. Київ, вул. Білоруська, 1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РК Траєкторія" (03115, м. Київ, вул. Феодори Пушиної, буд.13)

про стягнення 23 347,33 грн.

Представники: без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РК Траєкторія" про стягнення 23 347,33 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всупереч умовам укладеного між сторонами договору №Е-16-01689 про відшкодування власником (орендарем) витрат по утриманню та обслуговуванню нерухомого майна від 01.05.2017 відповідач належним чином не виконав своїх зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати експлуатаційних послуг, внаслідок чого у останнього за період з 31.05.2017 по 31.03.2018 виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 23 347,33 грн., з яких: 22 058,16 грн. - основний борг, 1012,67 грн. - інфляційні втрати, 276,50 грн. - 3%річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/9387/18 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст.ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

З наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №661 вбачається, що ухвала про відкриття провадження у справі була отримана відповідачем 31.07.2018, проте, у визначений судом строк відзив на позовну заяву останнім не подано.

Відповідно до ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

01 травня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "РК Траєкторія" (надалі – відповідач, споживач) та КП “Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва” (надалі – позивач, виконавець) був укладений договір №Е-16-01689 про відшкодування власником (орендарем) витрат по утриманню та обслуговуванню нерухомого майна (надалі – договір), відповідно до п. 1.1 якого виконавець забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі (будівлі, частини будівлі, окремого приміщення в будівлі), що знаходиться за адресою: просп.. Перемоги, будинок 60, прим. №1 по №20 (надалі – будівля), а також утримання будинку та прибудинкової території, а споживач відшкодовує витрати виконавця на виконання вказаних робіт (послуг пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі (надалі – експлуатаційні витрати), якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих виконавцем за цим договором.

Відповідно до п. 1.2. договору споживач володіє приміщенням загальною 1013,7 кв.м., нежитлових приміщень, які розташовані просп.. Перемоги, буд. 60, прим. №1 по №20, та використовується, на момент укладання цього договору, під магазин на підставі договору оренди від 06.04.2017 відповідно до платну розміщення приміщення, що додається до договору.

Згідно з п. 4.1 договору за цим договором споживач відшкодовує виконавцю експлуатаційні витрати на утримання та обслуговування будинку та прибудинкової території.

Пунктами 4.2, 4.4 договору передбачено, що відшкодування експлуатаційних витрат на утримання будинку та прибудинкової території та інших витрат загального користування сплачуються відповідно до розрахунків згідно Постанови КМУ від 20.05.2009 №529, які наведені у Додатку 1 цього договору і становить на дату укладення договору 1,78 грн. на місяць за 1 кв.м. площі приміщення. Загальна вартість відшкодування власником (орендарем) витрат по утриманню та обслуговуванню нерухомого майна по даному договору становить 1 804,40 грн. на місяць, в тому числі ПДВ – 300,73 грн.

Відповідно до п. 4.6 договору оплата послуг, передбачених п.п. 4.1-4.4, проводиться власником щомісячно, у 10-ти денний термін після отримання рахунку, але не пізніше 20 числа поточного місяця на підставі рахунків, виставлених виконавцем.

Згідно із п. 4.7 договору у випадку зміну розміру тарифу та/або його структури на витрати з утримання та обслуговування будинку та прибудинкової території в період дії договору, сплата платежів обумовлених п.п. 4.1-4.4, здійснюється на підставі рахунків виконавця, і не потребує додаткового погодження сторін і зміни умов договору.

Розділами 2-5 договору сторони узгодили обов’язки сторін, права сторін, порядок та строки оплати послуг, відповідальність сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України сторони погодили, що умови цього договору застосовуються до відносин, з 01 травня 2017 та діють до 31 грудня 2019 включно (п. 6.1. договору).

З матеріалів справи вбачається, що в період з травня 2017 року по березень 2018 року відповідачу виставлялись рахунку на оплату експлуатаційних витрат згідно договору №Е-16-01689 від 01.05.2017 на загальну суму 28 552,60 грн.

Внаслідок здійснення відповідачем лише часткової проплати, а саме за травень-липень 2017 року, позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "РК Траєкторія" з претензією про погашення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 22 058,16 грн.

Відповідач на зазначену вище претензію відповіді не надав, заборгованість не погасив, що стало наслідком звернення позивача з позовом до суду про стягнення існуючого боргу у розмірі 22 058,16 грн., інфляційних втрат у розмірі 1012,67 грн. та 3% річних у розмірі 276,50 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір за своєю юридичною природою є договором надання послуг.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем в період з травня 2017 року по березень 2018 року надавались відповідачу експлуатаційні послуги на загальну суму 28 552,60 грн., які були частково оплачені споживачем лише за травень 2017 у розмірі 1 804,40 грн. (оплата 02.08.2017), червень 2017 у розмірі 1 804,40 грн. (оплата 02.08.2017) та за липень 2017 у розмірі 2 885,64 грн. (оплата 02.08.2017). Інша частина наданих позивачем послуг, за які виставлялись відповідні рахунки на оплату, а саме:

- №37063 від 01.08.2017 на суму 2 885,64 грн.;

- №41890 від 01.09.2017 на суму 2 885,64 грн. ;

- №46715 від 02.10.2017 на суму 2 714,48 грн.;

- №53055 від 01.11.2017 на суму 2 714,48 грн.;

- №57987 від 01.12.2017 на суму 2 714,48 грн.;

- №4524 від 02.01.2018 на суму 2 714,48 грн.;

- № 9163 від 01.02.2018 на суму 2 714,48 грн.;

- №13529 від 01.03.2018 на суму 2 714,48 грн., залишена відповідачем без оплати.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 4.6 договору грошове зобов’язання відповідача по оплаті наданих позивачем експлуатаційних послуг повинно було виконуватись до 20 (двадцятого) числа поточного місяця.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов’язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи те, що сума основної заборгованості за надані експлуатаційні послуги на підставі договору №Е-16-01689 від 01.05.2017 належним чином доведена, документально підтверджена та відповідачем не спростована, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 22 058,16 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов’язку по оплаті наданих експлуатаційних послуг не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов’язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов’язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

У зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення оплати за надані експлуатаційних послуг, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нарахував останньому інфляційні втрати у розмірі 1012,67 грн. та 3% річних у розмірі 276,50 грн., що нараховані за загальний період з 30.06.2017 по 01.04.2018.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що позивачем невірно здійснено нарахування останніх, а тому, за розрахунок суду, обґрунтованою є сума інфляційних втрат у розмірі 663,24 грн., 3% річних у розмірі 154,49 грн., внаслідок чого дана вимога позивача підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, врахувавши принцип диспозитивності та змагальності, суд дійшов висновку про обґрунтованість, доведеність та наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва", з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 236 – 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РК Траєкторія" (03115, м. Київ, вул. Феодори Пушиної, буд.13, ідентифікаційний номер 33540479) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (04050, м. Київ, вул. Білоруська, 1, ідентифікаційний код 34966254) основну суму боргу у розмірі 22 058 (двадцять дві тисячі п’ятдесят вісім) грн. 16 коп., інфляційні витрати у розмірі 663 (шістсот шістдесят три) грн. 24 коп., 3% річних у розмірі 154 (сто п’ятдесят чотири) грн. 49 коп. та судовий збір у розмірі 1726 (одна тисяча сімсот двадцять шість) грн. 42 коп.

3. В іншій частині вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19.09.2018

Суддя           Пукшин Л.Г.