РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.09.2018Справа № 910/6610/18

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім"

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кукота О.Ю.

Представники сторін: не з'явились.

СУТЬ СПОРУ:

25 травня 2018 року до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (позивач) надійшла позовна заява № 11/17763 від 11.05.2018 року до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" (відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 16 818,08 грн. (шістнадцять тисяч вісімсот вісімнадцять гривень 08 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за полісом № АМ/1788567.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6610/18; ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання призначено на 26.06.2018 року.

13.06.2018 року від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація про страхове покриття №9-09/18557 від 08.06.2018 року.

19.06.2018 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 999 від 18.06.2018 року, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що позивачем не було виконано обов'язки щодо надання для огляду пошкодженого майна, що призвело до неможливості відповідача визначити причини, обставини настання ДТП та розмір заподіяння шкоди, підстави для виплати відшкодування позивачу відсутні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 року повідомлено сторін, що судове засідання у справі призначене на 26.06.2018 року не відбудеться, у зв'язку з перебуванням судді Коткова О.В. у відпустці, судове засідання призначено на 06.07.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2018 року розгляд справи відкладено на 31.07.2018 року.

В судовому засіданні 31.07.2018 року розгляд справи призначено на 06.09.2018 року.

Представник позивача в судове засідання 06.09.2018 року не з'явився.

13.08.2018 року через канцелярію суду подав заяву №11/18189 від 08.08.2018 року, в якій просив суд розглядати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 06.09.2018 року не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. На адресу суду від відповідача відзиву на позов, клопотань, заяв тощо не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового розгляду 06.09.2018 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Позивач вказує, що 03.04.2017 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (надалі - страховик) та ПІІ «ВІП-Рент» (надалі - страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-2700/17-2492, об'єктом страхування за яким є транспортний засіб «Ford», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вказаний транспортний засіб позивач прийняв на страхування, на випадок пошкодження внаслідок страхових ризиків, зокрема, пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідний страховий випадок настав 16.12.2017 року в м. Дніпро, а саме: ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «ВАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, рухаючись в районі будинку № 121 по просп. Олександра Поля при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху скоїв аварійну ситуацію автомобілю «Opel», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2, який рухався в попутному напрямку та який знаходився в стані аварійної ситуації продовжив некерований рух скоїв зіткнення з транспортним засобом «Ford», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

В постанові Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2018 року у справі 203/120/18 (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи) встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення ОСОБА_1 п. 10.1 Правил дорожнього руху, останнього визнано винним у скоєнні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 124 КпАП України.

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем на підставі страхового акту № СТОКА-5034 від 22.03.2018 року було виплачено страхове відшкодування в розмірі 17 818,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5802 від 23.03.2018 року.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «ВАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, шляхом укладення з відповідачем поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1788567.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, у справі, що розглядається, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях ст.1166 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, вирішуючи спір, пов'язаний з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини.

Так, позивач в позовній заяві, в обґрунтування заявлених позовних вимог, посилається на договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-2700/17-2492, об'єктом страхування за яким є транспортний засіб «Ford», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

В постанові Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2018 року у справі 203/120/18 встановлено, що 16.12.2017 року в м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода, ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «ВАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, рухаючись в районі будинку № 121 по просп. Олександра Поля при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху скоїв аварійну ситуацію автомобілю «Opel», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2, який рухався в попутному напрямку та який знаходився в стані аварійної ситуації продовжив некерований рух скоїв зіткнення з транспортним засобом «Ford», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Позивач на підставі страхового акту № СТОКА-5034 від 22.03.2018 року на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю ПІІ «ВІП-Рент» здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 17 818,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5802 від 23.03.2018 року.

Так, в призначені платежу вказано, що страхове відшкодування перераховане за договором №28-0199-2700/17-2492 від 03.04.2017 р., згідно страхового акту № СТОКА-5034 від 22.03.2018 р., транспортний засіб «Ford», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

В той же час, до позовної заяви позивачем додано копію генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №28-0199-2700/17-AVIS від 15.12.2016 року (витяг з генерального договору) та копію додаткової угоди № 33 від 13.04.2017 року до договору №28-0199-2700/17-AVIS від 15.12.2016 року.

У зв'язку з розбіжністю номеру та дати договору, яким позивач обґрунтовує позовні вимоги та копію якого останнім додано до позовної заяви, ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2018 року було витребувано у позивача копію договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-2700/17-2492 від 03.04.2017 року.

Проте, на виконання вимог ухвали суду від 06.07.2018 року позивачем було надано до суду копію генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №28-0199-2700/17-AVIS від 15.12.2016 року та копію додаткової угоди № 33 від 13.04.2017 року до договору №28-0199-2700/17-AVIS від 15.12.2016 року, тобто позивачем повторно було надано генеральний договір та додаткову угоду до нього, які вже містяться в матеріалах, тоді як позовні вимоги обґрунтовані договором № 28-0199-2700/17-2492 від 03.04.2017 року, на підставі якого було здійснено виплату страхового відшкодування, втім витребуваного судом копії договору № 28-0199-2700/17-2492 від 03.04.2017 року позивачем не надано.

Крім того, суд звертає увагу, що в постанові Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2018 року у справі 203/120/18 встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю транспортного засобу «Ford», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, тоді як виплата страхового відшкодування була виплачена власнику транспортного засобу «Ford», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно з ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, за відсутності договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-2700/17-2492 від 03.04.2017 року, на підставі якого було здійснено виплату страхового відшкодування, яка є предметом розгляду у даній справі, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13.09.2018 року

Суддя О.В. Котков