ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.09.2018

Справа № 910/9402/18

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РК Траєкторія", м. Київ

про стягнення 25 809,47 грн., -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "РК Траєкторія" (відповідач) суми заборгованості за Договором № Е-16-01690 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.05.2017р. в розмірі 25 809,47 грн. з урахуванням фінансових санкцій, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов’язань за договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2018р. позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк та спосіб для усунення її недоліків.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

У зв’язку з усуненням позивачем недоліків позовної заяви у встановлені судом строк та спосіб, ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

При цьому, вказаною ухвалою суду, зокрема, відповідачу було запропоновано у строк до п’ятнадцяти днів з дня її вручення подати відзив на позовну заяву, надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази чого надати суду.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, 08.08.2018р. ухвала суду про відкриття провадження у справі від 06.08.2018р. була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03115, м. Київ, вул. Пушиної Феодори, буд. 13.

16.08.2018р. до суду повернулось поштове повідомлення про вручення 15.08.2018р. поштового відправлення відповідачеві (ухвали суду від 06.08.2018р.).

Відтак, в силу положення пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення є днем вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву не подав до суду, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, –

ВСТАНОВИВ:

01 травня 2017 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (споживач) укладено Договір №Е-16-01690 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (надалі – Договір), відповідно до п. 1.1 якого виконавець забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі (будівлі, частини будівлі, окремого приміщення в будівлі), що знаходиться за адресою: просп. Перемоги, будинок 60, прим. №1 по №22 (надалі – будівля), а також утримання будинку та прибудинкової території, а споживач відшкодовує витрати виконавця на виконання вказаних робіт (послуг пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі (надалі – експлуатаційні витрати), якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих виконавцем за цим договором.

За умовами п. 1.2. Договору споживач володіє приміщенням загальною 1 120,6 кв.м., нежитлових приміщень, які розташовані: м. Київ, просп. Перемоги, буд. 60 та використовується, на момент укладання цього договору, під магазин на підставі договору оренди від 06.04.2017 відповідно до платну розміщення приміщення, що додається до договору.

Згідно з п. 4.1. Договору за цим договором споживач відшкодовує виконавцю експлуатаційні витрати на утримання та обслуговування будинку та прибудинкової території.

Відповідно до п. п. 4.2., 4.4. Договору передбачено, що відшкодування експлуатаційних витрат на утримання будинку та прибудинкової території та інших витрат загального користування сплачуються відповідно до розрахунків згідно Постанови КМУ від 20.05.2009 №529, які наведені у Додатку 1 цього договору і становить на дату укладення договору 1,78 грн. на місяць за 1 кв.м. площі приміщення. Загальна вартість відшкодування власником (орендарем) витрат по утриманню та обслуговуванню нерухомого майна по даному договору становить 1 994,70 грн. на місяць, в тому числі ПДВ – 332,45 грн.

Відповідно до п. 4.6. Договору оплата послуг, передбачених п. п. 4.1-4.4, проводиться власником щомісячно, у 10-ти денний термін після отримання рахунку, але не пізніше 20 числа поточного місяця на підставі рахунків, виставлених виконавцем.

Згідно із п. 4.7. Договору у випадку зміну розміру тарифу та/або його структури на витрати з утримання та обслуговування будинку та прибудинкової території в період дії договору, сплата платежів обумовлених п. п. 4.1-4.4, здійснюється на підставі рахунків виконавця, і не потребує додаткового погодження сторін і зміни умов договору.

В п. 6.1. Договору сторони погодили, що відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України умови цього договору застосовуються до відносин, з 01 травня 2017 та діють до 31 грудня 2019 включно.

В Додатку до Договору № Е-16-01690 від 01.05.2017р. сторони узгодили перелік, вартість робіт (послуг) з утримання будинку № 60 по просп. Перемоги та його прибудинкової території, які надає виконавець – позивач.

Матеріалами справи, а саме Договором оренди нежитлових приміщень від 26.04.2017р., актом приймання-передачі № 1 від 26.04.2017р. підтверджується перебування у користуванні (оренді) відповідача приміщенням загальною 1 120,6 кв.м., які розташовані: м. Київ, просп. Перемоги, буд. 60.

З матеріалів справи вбачається, що в період з травня 2017 року по березень 2018 року включно позивачем були надані відповідачу експлуатаційні послуги на підставі Договору № Е-16-01690 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.05.2017р., позивачем було виставлено відповідні рахунки на оплату за спірний період, з яких відповідачем було оплачено послуги за період травень-липень 2017р. на загальну суму 7 179,35 грн. (копія банківської виписки за 02.08.2017р. у матеріалах справи), неоплаченими, як вказує позивач залишились послуги, надані ним за період серпень 2017р. - березень 2018р. на загальну суму 24 384,34 грн.

У зв’язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов’язань за договором, позивач звернувся до відповідача без номеру від 26.03.2018р. з претензією про погашення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 24 384,34 грн., яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

Оскільки відповідач не розрахувався з позивачем за надані ним послуги, останній звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача 24 384,34 грн. суми основного боргу, 1 119,47 грн. інфляційних втрат та 305,66 грн. 3 % річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором послуг.

Як передбачено ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

В силу положень ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов’язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем в період з травня 2017 року по березень 2018 року включно надано відповідачу експлуатаційні послуги на загальну суму 31 563,69 грн., які 02.08.2017р. були частково оплачені відповідачем лише за період травень-липень 2017р. на загальну суму 7 179,35 грн.

Інша частина наданих позивачем послуг, за які виставлялись відповідні рахунки на оплату, а саме:

- №37064 від 01.08.2017р. на суму 3 189,95 грн.;

- №41889 від 01.09.2017р. на суму 3 189,95 грн.;

- №46716 від 02.10.2017р. на суму 3 000,74 грн.;

- №53056 від 01.11.2017р. на суму 3 000,74 грн.;

- №57986 від 01.12.2017р. на суму 3 000,74 грн.;

- №4523 від 02.01.2018р. на суму 3 000,74 грн.;

- № 9164 від 01.02.2018р. на суму 3 000,74 грн.;

- №13530 від 01.03.2018р. на суму 3 000,74 грн., залишена відповідачем без оплати.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 4.6. Договору грошове зобов’язання відповідача по оплаті наданих позивачем експлуатаційних послуг повинно було виконуватись не пізніше 20 числа поточного місяця на підставі рахунків, виставлених виконавцем.

Договір послуг є оплатним, відтак одним із основних обов'язків замовника є оплата їх вартості. Ціна - грошове відображення вартості послуг.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки невиконання зобов'язання відповідача за договором підтверджується матеріалами справи, доказів оплати заборгованості відповідачем не надано, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 24 384,34 грн. суми основного боргу визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1 119,47 грн. інфляційних втрат та 305,66 грн. 3 % річних.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов’язку по оплаті наданих експлуатаційних послуг не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов’язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов’язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Судом перевірено наведений у позовній заяві розрахунок фінансових санкцій та встановлено, що він частково не відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та умовам Договору, оскільки позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за період, починаючи з 02.08.2017р. щодо вартості послуг, наданих у травні-липні 2017р., тоді як відповідачем такі послуги були оплачені, у зв’язку з чим суд проводить власні розрахунки у цій частині вимог.

Так, за заявлений позивачем період з 30.06.2017р. по 01.08.2017р. (день, що передує оплаті вартості послуг відповідачем) на суму 1 994,70 грн. (вартість наданих послуг за травень 2017р.) обґрунтованими є сума інфляційних втрат в розмірі 3,99 грн., 3 % річних – 5,41 грн., за період з 30.07.2017р. по 01.08.2017р. (день, що передує оплаті вартості послуг відповідачем) на суму 1 994,70 грн. (вартість наданих послуг за червень 2017р.) сума інфляційних втрат становить 0,00 грн., 3 % річних – 0,49 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму вартості послуг за липень 2017р., оскільки позивачем вказано період прострочення з 31.08.2017р. по 01.04.2018р., зважаючи на оплату вказаних послуг відповідачем 02.08.2017р., суми фінансових санкцій становлять 0,00 грн.

В іншій частині розрахунку позивача, а саме за період з 30.09.2017р. по 01.04.2018р. за прострочення оплати відповідачем вартості послуг, наданих у серпні 2017р. - березні 2018р. суми фінансових санкцій не перевищують розрахованих судом сум таких нарахувань, у зв’язку з чим підлягають стягненню з відповідача у розмірах, зазначених позивачем у розрахунку.

Таким чином, за прострочення оплати наданих позивачем послуг, до стягнення з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України підлягає 545,32 грн. інфляційних втрат та 170,45 грн. 3 % річних.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу та фінансових санкцій за порушення умов договору, водночас позивачем не доведено суду наявності обставин щодо стягнення з відповідача фінансових санкцій понад суми, визнані судом обґрунтованими.

Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/9402/18 позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 24 384,34 грн. суми основного боргу, 545,32 грн. інфляційних втрат та 170,45 грн. 3 % річних.

Судовій збір в розмірі 1 713,57 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, –

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РК Траєкторія" (ідентифікаційний код 33540479, місцезнаходження: 03115, м. Київ, вул. Пушиної Феодори, буд. 13) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (ідентифікаційний код 34966254, місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Білоруська, буд. 1) 24 384,34 грн. (двадцять чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні 34 коп.) суми основного боргу, 545,32 грн. (п’ятсот сорок п’ять гривень 32 коп.) інфляційних втрат, 170,45 грн. (сто сімдесят гривень 45 коп.) 3 % річних та 1 713,57 грн. (одну тисячу сімсот тринадцять гривень 57 коп.) судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 20.09.2018р.

Суддя                                                    С.М. Морозов