ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2018 справа № 908/471/18

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (судді-доповідача): суддів: Стойка О.В., Зубченко І.В., Радіонової О.О.
справу розглянуто в порядку письмового провадження без виклику учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Зіганшина Аркадія Ельвісовича, м. Запоріжжя
На рішення господарського суду Запорізької області
від 14.06.2018р. (повний текст підписано 25.06.2018р.)
у справі №908/471/18 (суддя Дроздова С.С.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Запорізька трансформаторна асоціація", м. Запоріжжя
до Фізичної особи-підприємця Зіганшина Аркадія Ельвісовича, м. Запоріжжя
простягнення 47 350,00грн.
В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Запорізька трансформаторна асоціація", м.Запоріжжя (далі - Позивач) з позовом до Фізичної особи-підприємця Зіганшина Аркадія Ельвісовича, м. Запоріжжя (далі - Відповідач) про стягнення безпідставно набутого майна (грошових коштів) в розмірі 47 350, 00 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 14.06.2018 позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки розглянув справу без участі Відповідача, а також безпідставно прийняв заяву Позивача, якою було змінено предмет та підстави позову, що є порушенням приписів ст. 46 Господарського процесуального кодексу України та вийшов за межі позовних вимог, що є порушенням вимог ст. 237 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, Відповідач зазначав, що за відсутності укладеного між сторонами Договору підряду, до спірних правовідносин застосовуються положення ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, однак у направленій на адресу Відповідача претензії відсутнє посилання на ст. 1212 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим вважав, що строк оплати не настав та, як наслідок, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 29.08.2018 у справі №908/471/18 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Зіганшина Аркадія Ельвісовича, м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 14.06.2018р. та встановлено строк учасникам справи по 07.09.2018р. включно для надання до Донецького апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи. Вказаною ухвалою також повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі ч.10 ст.270 цього Кодексу, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Від Позивача через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. Зокрема, за змістом відзиву Позивач зазначив, що помилковим є твердження Відповідача про те, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права при розгляді справи та вважав, що спірні правовідносини регулюються главою 83 Цивільного кодексу України, а тому грошові кошти, які безпідставно утримує Відповідач мають бути повернуті Позивачу.

Інших клопотань від учасників справи не надходило.

За таких обставин, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Враховуючи положення ч.ч.13, 14 ст.8 ГПК України фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановленно наступні обставини:

-отримання Відповідачем від Позивача грошових коштів в розмірі 47 350,00грн., сплачених на підставі платіжних доручень № 261 від 23.08.2017р. та №309 від 14.09.2017р. з призначенням платежу «оплата за ремонт покрівлі»;

-відсутності укладення між сторонами будь-якого Договору підряду.

Судом задоволені позовні вимоги на підставі ст.1212 ЦК України, оскільки законних підстав отримання Відповідачем спірних коштів Позивача не встановлено.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції за наступних обставин.

Змістом ч.3 ст.46 ГПК України передбачене процесуальне право Позивача змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання, а у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження - не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач звернувся до Відповідача з позовною заявою про стягнення суми збитків у розмірі 47 350,00грн., зумовлених неналежним виконанням Відповідачем Договору підряду.

У якості доказів існування таких зобов'язань, Позивач надав рахунки № 02 від 23.08.2017р., № 03 від 14.09.2017р. та платіжні доручення № 261 від 23.08.2017р. та №309 від 14.09.2017р. на загальну суму 47 350,00грн., а також копію направленої 26.12.2017 р. на адресу Відповідача претензії № 491 від 22.12.2017 р. щодо повернення сплаченої суми у розмірі 47 350 грн. 00 коп., відповідь на яку не отримано.

У відзиві на позовну заяву Відповідач категорично заперечив про перебування у будь-яких договірних відносинах з Позивачем, зазначаючи, що рахунки ним не видавались та не підписувалися.

У зв'язку із зазначеною позицією Відповідача, яка не була відома Позивачу до моменту звернення до суду у зв'язку з відсутністю відподі на направлену претензію, Позивач в порядку ст. 46 ГПК України, шляхом надання письмової заяви № 117 від 12.04.2018 р. скористався своїм процесуальним правом щодо зміни підстави позову про стягнення тієї ж самої суми, вимогаючи стягнути ці кошти на підставі ст.1212 ЦК України як такі, що отримані Відповідачем безпідставно.

Отже судом обґрунтовано прийнято до розгляду зазначені вимоги Позивача, обставин порушення процесуального права з боку суду прешої інстанції, судовою колгеією не встановлено.

Протягом розгляду справи Відповідач, заперечуючи проти факту наявності між сторонами договірних відносин, не спростовував факт отримання спірних коштів та не зазначив підстави такого отриманння.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

За змістом ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Вимогами ст. 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, а у разі неможливості такого повернення - відшкодувати його вартість.

Отже вимогами зазначених норм закону не передбачено необхідність додаткового звернення Позивача до Відповідача з претензією щодо повернення цих коштів, оскільки останній, виходячи з його тверджень щодо відсутності між сторонами договірних правовідносин, був обізнаний про безпідставність отримання спірних коштів з моменту їх зарахування на власний рахунок.

Оскільки будь-яких доказів укладення між сторонами Договору підряду істотними умовами якого (у розумінні глави 61 Цивільного кодексу України) є предмет, ціна і строк виконання роботи, матеріали справи не містять, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що право Позивача є порушеним.

При цьому мета перерахування спірних коштів Позивачем, що зазначена у відповідних платіжних дорученнях - "оплата за ремонт покрівлі" - не є достатньою підставою вважати, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов відповідного Договору.

Отже судова колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про стягнення з Відповідача грошових коштів у розмірі 47 350,00 грн. як безпідставно набуте майно на підставі ст 1212 Цивільного кодексу України.

При цьому, колегією суддів досліджено обставини справи та не встановлено в діях суду першої інстанції порушень норм процесуального права про які зазначав Відповідач в апеляційній скарзі.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 14.06.2018 у справі № 908/471/18 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Зіганшина Аркадія Ельвісовича, м. Запоріжжя - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 14.06.2018 у справі № 908/471/18- залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції - покласти на Фізичну особу-підприємця Зіганшина Аркадія Ельвісовича, м. Запоріжжя.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.09.2018.

Головуючий (суддя-доповідач): О.В. Стойка

Судді: І.В.Зубченко

О.О.Радіонова