КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2018 р. Справа№ 910/2575/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Добрицька В.С.

учасники справи:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018

у справі №910/2575/18 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2"

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

про стягнення 344764,48 грн

ВСТАНОВИВ:

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 344764,48 грн суми надмірно сплачених грошових коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі №910/2575/18 в позові відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі №910/2575/18 повністю і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2" суму надмірно сплачених коштів у розмірі 293 567, 47 грн. Cтягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2" cудовий збір.

Також, в апеляційній скарзі апелянтом заявлено клопотання про приєднання до матеріалів справи копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.01.2017 та копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.05.2017.

Апеляційну скаргу мотивовано неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2018 апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі №910/2575/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Андрієнко В.В., судді Власов Ю.Л., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2" на рішення Господарського суду м. Києва від 07.06.2018 у справі №910/2575/18. Залучено до матеріалів справи копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.01.2017 та копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.05.2017, які додані до апеляційної скарги. Розгляд апеляційної скарги Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2" призначено на 06.09.2018.

20.08.2018 до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (прийом документів) Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства "Київенерго" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просив суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі №910/2575/18 без змін.

В судове засідання, яке відбулось 06.09.2018 представники сторін не з'явились, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про час та місце судового засідання, колегія суддів вирішила розглядати апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

28.11.2012 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (далі - Постачальник) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2" (далі - Споживач) було укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №811482 (далі - Договір) відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов'язувався виробити та поставити теплову енергію Споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а Споживач зобов'язувався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з квітня 2015 року по червень 2016 року загальний обсяг споживання Споживачем теплової енергії склав 1265,926322 Гкал, з яких населенням було спожито 1217,686322 Гкал.: квітень 2015 - 80,7575 Гкал; травень 2015 - 32,902609 Гкал; червень 2015 - 24,85548 Гкал; липень 2015 - 7,455421 Гкал; серпень 2015 - 14,33931 Гкал; вересень 2015 - 20,460175 Гкал; жовтень 2015 - 69,164553 Гкал; листопад 2015 - 139,765632 Гкал; грудень 2015 - 166,538799 Гкал; січень 2016 - 252,494037 Гкал; лютий 2016 - 136,235729 Гкал; березень 2016 - 155,773981 Гкал; квітень 2016 - 63,410746 Гкал; травень 2016 - 31,67476 Гкал; червень 2016 - 21,85759 Гкал. Згідно облікових карток (табуляграмам) за період з квітня 2015 року по червень 2016 року відповідачем було нараховано позивачу до сплати 849998,81 грн, з яких 776055,85 грн - плата за тепло спожите населенням. Згідно рахунків, що були надані позивачу для оплати, вбачається, що за період з квітня 2015 по червень 2016 ПАТ "Київенерго" були застосовані тарифи, що встановлені постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 №613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго", а саме у розмірі 531,10 грн ПДВ або 637,32 грн за 1 Гкал. (з ПДВ).

Окружним адміністративним судом міста Києва було розглянуто адміністративний позов ЖБК "Річковик-2" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання незаконною та нечинною постанови від 03.03.2015 №613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго" та визнання протиправними дій щодо прийняття вказаної постанови. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.03.2016 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/15733/15 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.03.2016 в частині відмови у задоволені позову про визнання нечинною постанови - скасовано, та постановлено в цій частині нову, якою позовні вимоги задоволено, визнано нечинною з моменту прийняття постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 №613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго", зобов'язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг оприлюднити резолютивну частину даної постанови у 15-деннний термін з моменту її проголошення, в решті постанову суду - залишено без змін.

З урахуванням вищенаведеного, ОСББ "Чаадаєва-2" вважає, що позивачем було надмірно сплачено грошові кошти у сумі 344764,48 грн за спожиту теплову енергію для потреб населення, оскільки у період з квітня 2015 року по червень 2016 року відповідач проводив нарахування позивачу за теплову енергію застосовуючи тариф встановлений постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 №613, яку постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/15733/15 було визнано нечинною, та в зв'язку з чим нарахування за спожиту теплову енергію за період з квітня 2015 року по червень 2016 року має здійснюватись згідно тарифу в розмірі 354,204 грн за Гкал.

При цьому позивачем вказано про те, що 23.04.2014 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг було прийнято постанову №465, відповідно до якої тариф для ПАТ "Київенерго" на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії становить 295,17 грн./Гкал без ПДВ; постанова набирає чинності з 01 липня 2014 року.

Позивач зазначив, що згідно платіжних доручень Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2" за спірний період з відповідачем розрахувалося повністю, а різниця грошових коштів, яка підлягає поверненню відповідачем позивачу становить 344764,48 грн.

За таких обставин, посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 509, ст.ст. 525, 526, 530, ч. 1 ст. 626, ст. 629, ч. ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України, частини 6,7 ст. 276, ст. 275 ГК України, ст. 20 ЗУ "Про теплопостачання", ч. 7 ст. 22 ЗУ "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", позивач просив суд стягнути з відповідача надмірно сплачені ним кошти в сумі 344 764,48 грн.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначене також кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як зазначалось вище, 28.11.2012 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2" було укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №811482, відповідно до п. 1.1. якого відповідач зобов'язується виробити та поставити теплову енергію Споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а Споживач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в Договорі.

Сторонами не заперечується, що в період з квітня 2015 року по червень 2016 року Постачальник надав Споживачу узгоджені сторонами в договорі послуги, на підтвердження чого були складені облікові картки, звіти добових параметрів теплопостачання та акти приймання-передавання товарної продукції, копії яких містяться в матеріалах справи. Із вказаних документів вбачається, що розрахунок за послуги здійснювався виходячи із тарифу, встановленого постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 №613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго", а саме у розмірі 531,10 грн без ПДВ за 1 Гкал.

З матеріалів справи вбачається, що Окружним адміністративним судом міста Києва було розглянуто адміністративний позов ЖБК "Річковик-2" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання незаконною та нечинною постанови від 03.03.2015 №613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго" та визнання протиправними дій щодо прийняття вказаної постанови. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.03.2016 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/15733/15 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.03.2016 в частині відмови у задоволені позову про визнання нечинною постанови - скасовано, та постановлено в цій частині нову, якою позовні вимоги задоволено, визнано нечинною з моменту прийняття постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 №613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго", зобов'язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг оприлюднити резолютивну частину даної постанови у 15-деннний термін з моменту її проголошення, в решті постанову суду - залишено без змін.

Оскільки постанову НКРЕКП №613 було визнано нечинною, то нарахування за спожиту теплову енергію має здійснюватись згідно діючого відповідного тарифу.

Позивач стверджував, що у відповідності до наявних в матеріалах справи платіжних доручень, датованих періодом з квітня 2015 року по серпень 2016 року, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2" повністю розрахувалося за спірний період квітень 2015 року - червень 2016 року.

Однак, судом першої інстанції було встановлено, що з поданих до матеріалів справи платіжних доручень датованих періодом з квітня 2015 року по серпень 2016 року, вбачається, що здійснюючи оплату за теплову енергію, позивачем не було проведено жодної оплати з чітким призначення платежу за спірний період, тобто зазначено лише, що оплата проводиться "Договір №811482".

Отже, позивачем належним чином не доведено відсутність у нього заборгованості перед відповідачем за спірний період квітень 2015 року - червень 2016 року за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №811482.

При цьому судом враховано, що за відсутності чіткого призначення платежу, відповідач має право зараховувати сплачені позивачем кошти як в поточне зарахування так і в погашення наявної заборгованості за минулі періоди.

Крім того, постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2016 у справі №910/31215/15, яка набрала законної сили, та встановлені якою факти мають обов'язкову силу для вирішення даної справи на підставі приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, встановлено наявність заборгованості Споживача перед Постачальником за Договором за період з 01.11.2012 по 01.10.2015 (тобто включає частину спірного періоду в даній справі з квітня 2015 року по 01.10.2015).

Судом встановлено, що позивачем не надано доказів погашення заборгованості, а платіжні доручення, додані ним до позовної заяви, не є належними доказами погашення вказаної заборгованості, оскільки, як зазначалось вище, не містять чіткого призначення платежу.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що ним здійснено повний розрахунок з відповідачем за Договором за період квітень 2015 року - червень 2016 року, що виключає можливість встановлення факту наявності переплати, та, як наслідок, є підставою для відмови в позові.

Крім того, судом встановлено, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/15733/15 набрала законної сили, а тому доводи відповідача про те, що дана справа повинна розглядатись після закінчення розгляду справи №826/15733/15 судом до уваги не беруться.

Доводи відповідача про ненаправлення йому позивачем вимоги спростовуються наявним в матеріалах справи листом-вимогою про проведення перерахунків або повернення коштів №148 від 10.10.2017, на яку відповідачем надано відповідь 21.12.2017.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При вирішенні спору у справі господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Згідно зі ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України визначено основні способи захисту цивільних прав та інтересів.

З огляду на положення зазначених норм та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Згідно із ч.ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Враховуючи вищенаведене, до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Разом з тим, звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що обставини, на які посилається позивач не свідчать про наявність у нього порушеного суб'єктивного права з боку відповідача, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є недоведеними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Сукупність вищезазначеного дає підстави дійти висновку про дотримання місцевим господарським судом вимог ст.ст. 86, 236 ГПК України щодо всебічного, повного та об'єктивного з'ясування обставин справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, розгляду всіх обставин справи, підтверджених наявними у справі доказами, які мали бути досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи в їх сукупності, керуючись законом та нормами матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та зазначає, що обставини, на які посилається скаржник, в розумінні статті 86 ГПК України, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі №910/2575/18, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі №910/2575/18 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Згідно вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі №910/2575/18 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2575/18.

Повний текст постанови складено та підписано 19.09.2018.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді Ю.Л. Власов

С.І. Буравльов