РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.09.2018Справа № 910/8004/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ

про стягнення 62 609,54 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Кириєвський Р.А. (представник за довіреністю № 133/18 від 01.08.2018р.);

- Макаренко Т.Д. (представник за довіреністю № 03/18 від 26.12.2017р.);

від відповідача: не з'явились.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (відповідач) збитків у розмірі 62 609,54 грн., завданих внаслідок несхоронності (незбереження) майна (вагонів) під час їх курсування залізничними коліями.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2018р. позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк та спосіб для усунення її недоліків.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

У зв'язку з усуненням позивачем недоліків позовної заяви у встановлені судом строк та спосіб, ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2018р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 07.08.2018р. та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.

06.08.2018р. до суду від відповідача (надісланий засобами поштового зв'язку 01.08.2018р.) до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній вказує на те, що розукомплектування вагонів власності (оренди) позивача сталось внаслідок незаконного втручання в роботу залізничного транспорту невстановлених осіб, а позивачем не надано суду доказів того, що шкода його майну завдана саме протиправними діями відповідача, відповідач зазначає про те, що за приписами чинного законодавства нанесена майну шкода (відсутність головної та/або магістральної частини повітророзподільника) не є пошкодженням вагону. Крім того, за твердженнями відповідача, оскільки розукомплектовані вагони були відправлені ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на адресу ПАТ "ДТЕК Павлоград Вугілля" у порожньому стані, ТОВ "Лемтранс" є неналежним позивачем у даній справі, а останнє як власник майна зобов'язане утримувати його на несе ризик випадкового знищення або пошкодження (псування) такого майна. З урахуванням викладеного, відповідач просить суд відмовити в задоволенні вимог позивача.

В судовому засіданні 07.08.2018р. судом за клопотанням відповідача на підставі ст. 119 ГПК України поновлено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву, про що оголошено відповідну ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

Крім того, судом встановлено позивачу строк для подачі відповіді на відзив до 17.08.2018р. та відповідачу - для подачі заперечень щодо відповіді на відзив до 02.09.2018р., в судовому засіданні 07.08.2018р. оголошено перерву до 18.09.2018р.

17.08.2018р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої останній вказує на необґрунтованість доводів відповідача, викладених ним у відзиві на позовну заяву та зазначає що його вимоги ґрунтуються на нормах глави 82 ЦК України, позивач вказує на безпідставність посилання відповідача на ст. 130 Статуту залізниць України, оскільки спори за цією статтею виходять із договірних відносин, а позивач не є стороною договору перевезення. Позивача вказує на наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, у зв'язку з чим останній є відповідальним за завдані позивачеві збитки. Щодо посилань відповідача на те, що нанесена майну позивача шкода (відсутність головної та/або магістральної частини повітророзподільника не є пошкодженням вагону, останній вказав на те, що складені та долучені до матеріалів справи акти Форми ВУ-23М є підтвердженням того, що вагони були пошкоджені і саме ці акти є підставою для переведення вагонів і робочого парку до неробочого. Щодо розукомплектування вагонів власності (оренди) позивача сталось внаслідок незаконного втручання в роботу залізничного транспорту невстановлених осіб, позивач вказав що саме на відповідача покладено обов'язок забезпечувати схоронність (збереження) вагонів під час їх курсування залізничними коліями.

Відповідач своїм правом на подання заперечень щодо відповіді на відзив у запропонований судом строк не скористався.

В судових засіданнях 07.08.2018р. та 18.09.2018р. представники позивача підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 07.08.2018р. заперечував проти вимог позивача та просив суд відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні 18 вересня 2018 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до залізничної накладної №53490454 від 21.12.2017р. відправником - ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" з залізничної станції Роти ДОН до залізничної станції Ароматна ПРИДН відправлено, зокрема, вагон № 53497822.

Відповідно до залізничної накладної №53556536 від 25.12.2017р. відправником - ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" з залізничної станції Маріуполь-Сортувальний ДОН до залізничної станції Ароматна ПРИДН відправлено, зокрема, вагони № 53509980 та № 62315353.

Відповідно до залізничної накладної №53556544 від 25.12.2017р. відправником - ПАТ ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" з залізничної станції Маріуполь-Сортувальний ДОН до залізничної станції Ароматна ПРИДН відправлено, зокрема, вагон № 53516605.

Відповідно до залізничної накладної №53520326 від 23.12.2017р. відправником - ПАТ ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" з залізничної станції Маріуполь-Сортувальний ДОН до залізничної станції Ароматна ПРИДН відправлено, зокрема, вагон № 53577615.

Відповідно до залізничної накладної №53458121 від 19.12.2017р. відправником - ПАТ ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" з залізничної станції Маріуполь-Сортувальний ДОН до залізничної станції Ароматна ПРИДН відправлено, зокрема, вагони № 55021919 та № 56372972.

Відповідно до залізничної накладної №53536371 від 24.12.2017р. відправником - ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" з залізничної станції Роти ДОН до залізничної станції Ароматна ПРИДН відправлено, зокрема, вагон № 56850621.

Відповідно до залізничної накладної №53529251 від 23.12.2017р. відправником - ПАТ ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" з залізничної станції Маріуполь-Сортувальний ДОН до залізничної станції Ароматна ПРИДН відправлено, зокрема, вагон № 56955636.

Відповідно до залізничної накладної №53520151 від 23.12.2017р. відправником - ПАТ ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" з залізничної станції Маріуполь-Сортувальний ДОН до залізничної станції Ароматна ПРИДН відправлено, зокрема, вагон № 60725140.

Відповідно до залізничної накладної №53520128 від 23.12.2017р. відправником - ПАТ ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" з залізничної станції Маріуполь-Сортувальний ДОН до залізничної станції Ароматна ПРИДН відправлено, зокрема, вагон № 56003015.

Як вказує позивач названі вище вагони, які перебувають у його власності (оренді) були направлені на технічне обслуговування у зв'язку зі встановленням відсутності головної та магістральної частин повітророзподільника, на підставі чого були оформлені наступні повідомлення про ремонт або технічне обслуговування за формою ВУ-23М, а саме:

- вагон № 53497822 - № 9638 від 26.12.2017р.;

- вагон № 53509980 - № 9733 від 28.12.2017р.;

- вагон № 62315353 - № 9735 від 28.12.2017р.;

- вагон № 53516605 - № 9728 від 28.12.2017р.;

- вагон № 53577615 - № 9596 від 25.12.2017р.;

- вагон № 55021919 - № 9518 від 24.12.2017р.;

- вагон № 56372972 - № 9519 від 24.12.2017р.;

- вагон № 56850621 - № 9669 від 27.12.2017р.;

- вагон № 56955636 - № 9675 від 27.12.2017р.;

- вагон № 60725140 - №9592 від 25.12.2017р.;

- вагон № 56003015 - № 9591 від 25.12.2017р.

08.02.2018р. за твердженнями позивача на станції Ароматна виявлено пошкодження (розукомплектування) названих вище вагонів власності (оренди) позивача, у зв'язку з чим останній звернувся (докази направлення заяви у справі) до відповідача з заявою № 435/ДВ про складення актів про пошкодження вагонів форми ВУ-25М та надання йому одного примірнику таких актів.

Крім того, позивач також звертався (докази направлення заяви у справі) до відповідача з заявою № 436/ДВ від 08.02.2018р. про складення комерційних актів форми ГУ-22 та надання йому одного примірнику таких актів.

Як зазначає позивач, а матеріалами справи не містять зворотного, відповідачем у відповідь на заяви позивача відповідні акти про пошкодження вагонів форми ВУ-25М та форми ГУ-22 не складено.

Позивач вказує на те, що у зв'язку з пошкодженням (розукомплектуванням) вагонів ним було передано відповідачеві деталі, які були відсутні на вагонах для подальшого їх встановлення на вагони для подальшого використання у господарській діяльності.

Як зазначає позивач на підставі укладеного з ТДВ "Попаснянський вагоноремонтний завод" Договору поставки № 710/16 від 01.11.2016р. та Специфікації № 20 від 02.01.2018р. ним було придбано, зокрема, головну частину 270.023-1 у кількості 10 шт. на загальну суму 51 730,40 грн. з ПДВ та магістральну частину 483.010-01 у кількості 1 шт. на суму 5 629,04 грн. з ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 1140 від 19.02.2018р. на суму 2 424 112,44 грн.

Крім того, як зазначає позивач на підставі укладеного з ТОВ "АВ металл групп" Договору поставки № 410/11 від 17.06.2011р. та Специфікації від 16.06.2017р., рахунка на оплату № 500050181 від 16.06.2017р. ним було придбано, зокрема, гайку М12 ГОСТ 5915:2008 у кількості 0,77 на суму 24,45 грн. з ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 554 від 19.06.2017р. на суму 203 324,76 грн.

На підставі укладеного з ТОВ Фірма "ЛІК-РТІ" Договору поставки № 558/14 від 11.12.2014р. та Специфікації від 27.12.2017р., рахунка № 50 від 17.01.2018р. ним було придбано, зокрема, прокладки 270.326 ТУУ 6 00152135.047-97 у кількості 10 шт. на загальну суму 149,40 грн. та прокладки 00032-НУ ТУУ 6 00152135.047-97 у кількості 1 шт. на суму 13,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 778 від 05.02.2018р. на суму 256 973,40 грн.

Таким чином, за твердженнями позивача, загальна вартість придбаних ним деталей становить 57 546,37 грн. (51 730,40 грн. +5 629,04 грн. + 24,45 грн. + 149,40 грн. + 13,08 грн.).

01.02.2018р. між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) було укладено Договір № ПР/В-18 129/НЮдч на технічне обслуговування з відчепленням вантажних вагонів, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручав, а виконавець зобов'язувався виконувати протягом терміну дії Договору технічне обслуговування з відчепленням під час експлуатації вагонів власності замовника, орендованих вагонів або вагонів, що знаходяться в оперативному управлінні згідно договорів суборенди та даних довідки 2610 ГІОЦ УЗ на момент передачі повідомлення 1354 з кодом 4, а замовник зобов'язувався прийняти та оплатити надані послуги в порядку та на умовах, передбачених договором, за реквізитами, обумовленими Переліком (Додаток № 2).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи Акту використання запчастин, наданих ТОВ "Лемтранс" для технічного обслуговування полу вагонів власності та оренди ТОВ "Лемтранс" згідно договору № ПР/В-18 129/НЮдч від 01.02.2018р., який датовано 28.02.2018р. придбані позивачем деталі було передано відповідачу та встановлено на вказані вище пошкоджені вагони.

З наявних у справі Акту № 144 виконання робіт по договору № ПР/В-18 129/НЮдч від 01.02.2018р., складеного 28.02.2018р. та рахунку № 144 від 28.02.2018р. вбачається, що вартість виконаних відповідачем робіт становить 6 796,21 грн., а з Акту № 145 виконання робіт по договору № ПР/В-18 129/НЮдч від 01.02.2018р., складеного 28.02.2018р. та рахунку № 145 від 28.02.2018р. - 7 889,51 грн., які відповідно до платіжних доручень № 2465 від 28.03.2018р. та № 2466 від 28.03.2018р. були оплачені позивачем на названі у актах та рахунках суми.

При цьому, у матеріалах справи містяться дефектні відомості за формою ВУ-22 та калькуляції на технічне обслуговування з відчепленням вагонів, відповідно до яких технічне обслуговування кожного з вагонів № 53497822, № 53509980, № 62315353, № 53516605, № 53577615, № 55021919, № 56372972, № 56850621, № 56003015 разом з ПДВ становить 458,03 грн., а кожного з вагонів № 56955636 та № 60725140 - 470,45 грн., що разом становить 5 063,17 грн. (458,03 грн. х 9 +470,45 грн. х 2).

Позивачем надано до матеріалів справи повідомлення за формою ВУ-36М про прийняття вагонів з ремонту.

Матеріалами справи також підтверджується звернення позивача з претензією № 1085 від 16.05.2018р. до відповідача на суму 62 609,54 грн. (докази направлення та отримання претензії відповідачем у справі), яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що у діях (бездіяльності) відповідача наявні всі елементи складу цивільного правопорушення та у зв'язку з відмовою у їх компенсації у добровільному порядку, позивач просить суд стягнути з відповідача суму завданих збитків в розмірі 62 609,54 грн. у судовому порядку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998р. затверджено Статут залізниць України (далі - Статут), який визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України (ст. 5 Статуту).

Статтею 6 Статуту передбачено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено, також ч. 2 ст. 307 ГК України.

Як встановлено судом, відповідно до залізничних накладних №53490454 від 21.12.2017р. відправником - ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" з залізничної станції Роти ДОН до залізничної станції Ароматна ПРИДН відправлено, зокрема, вагон № 53497822, а згідно залізничної накладної №53536371 від 24.12.2017р. - вагон № 56850621.

Відповідно до залізничної накладної №53556536 від 25.12.2017р. відправником - ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" з залізничної станції Маріуполь-Сортувальний ДОН до залізничної станції Ароматна ПРИДН відправлено, зокрема, вагони № 53509980 та № 62315353, залізничної накладної №53556544 від 25.12.2017р. - вагон № 53516605, залізничної накладної №53520326 від 23.12.2017р. - вагон № 53577615., залізничної накладної №53458121 від 19.12.2017р. - вагони № 55021919 та № 56372972, залізничної накладної №53529251 від 23.12.2017р. - вагон № 56955636, залізничної накладної №53520151 від 23.12.2017р. - вагон № 60725140, залізничної накладної №53520128 від 23.12.2017р. - вагон № 56003015.

Згідно з ст. 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред'явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред'явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Прийняття відповідачем до перевезення спірних вагонів згідно названих залізничних накладних свідчить про те, що такі вагони перебували у технічно справному стані.

Судом встановлено, а відповідачем не заперечується перебування спірних вагонів у власності (оренді) позивача, про що також зазначено у самих залізничних накладних.

08.02.2018р. на станції Ароматна виявлено пошкодження (розукомплектування) названих вище вагонів власності (оренди) позивача, у зв'язку з чим останній звернувся (докази направлення заяви у справі) до відповідача з заявою № 435/ДВ про складення актів про пошкодження вагонів форми ВУ-25М та надання йому одного примірнику таких актів.

Крім того, позивач також звертався (докази направлення заяви у справі) до відповідача з заявою № 436/ДВ від 08.02.2018р. про складення комерційних актів форми ГУ-22 та надання йому одного примірнику таких актів.

Судом встановлено, а відповідачем не надано доказів протилежного, що останнім відповіді на заяви позивача не надано, відповідні акти про пошкодження вагонів форми ВУ-25М та форми ГУ-22 не складено.

Згідно п. 20 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. № 334 акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту залізниць України.

Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

На виконання вищезазначених Правил, у зв'язку з розукомплектуванням вагонів, їх було направлено позивачем до структурного підрозділу відповідача для проведення ремонтних робіт, про що останнім складено відповідні повідомлення на ремонт та технічне обслуговування вагонів форми ВУ-23М, затвердженої наказом Укрзалізниці від 01.04.2011 р. № 114-Ц, а саме:

- вагон № 53497822 - № 9638 від 26.12.2017р.;

- вагон № 53509980 - № 9733 від 28.12.2017р.;

- вагон № 62315353 - № 9735 від 28.12.2017р.;

- вагон № 53516605 - № 9728 від 28.12.2017р.;

- вагон № 53577615 - № 9596 від 25.12.2017р.;

- вагон № 55021919 - № 9518 від 24.12.2017р.;

- вагон № 56372972 - № 9519 від 24.12.2017р.;

- вагон № 56850621 - № 9669 від 27.12.2017р.;

- вагон № 56955636 - № 9675 від 27.12.2017р.;

- вагон № 60725140 - №9592 від 25.12.2017р.;

- вагон № 56003015 - № 9591 від 25.12.2017р., а також дефектні відомості форми ВУ-22.

Судом встановлено, що для ремонту пошкоджених вагонів позивачем було придбано відповідно до укладених з іншими контрагентами цивільно-правових договорів та надано відповідачеві необхідні деталі на загальну суму 57 546,37 грн., а також здійснено оплату виконаних робіт за укладеним з відповідачем договором № ПР/В-18 129/НЮдч від 01.02.2018р. на суму 5 063,17 грн.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 сума збитків за пошкодження вагона складається з:

витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 N 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за N 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Як було вказано вище, з наявних у матеріалах справи платіжних доручень № 1140 від 19.02.2018р. на суму 2 424 112,44 грн., № 554 від 19.06.2017р. на суму 203 324,76 грн., № 778 від 05.02.2018р. на суму 256 973,40 грн. вбачається понесення позивачем витрат щодо оплати вартості пошкоджених деталей у спірних вагонах на суму 57 546,37 грн., а платіжними дорученнями 2465 від 28.03.2018р. на суму 7 889,51 грн. та № 2466 від 28.03.2018р. на суму 6 796,21 грн. підтверджується понесення витрат щодо оплати вартості ремонту вагонів на суму 5 063,17 грн.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

За змістом ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди за наявності правопорушення, що потягло її виникнення.

У відповідності до частини 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відтак, збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливо лише при наявності певних, передбачених законом умов.

Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» збитки, заподіяні особі внаслідок порушення її цивільного права підлягають відшкодуванню в повному обсязі особою, яка їх заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Обов'язковою передумовою задоволення вимог щодо відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: протиправність поведінки винної особи як заподіювача збитків (дії чи бездіяльності особи); причинний зв'язок між діями винної особи та заподіянням збитків (зв'язок протиправної поведінки і збитків, що настали, при якому протиправність є причиною, а збитки - наслідком); розмір збитків (їх наявності та розміру); вина. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності.

Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Вищевказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 20.12.2010 у справі №06/113-38, від 04.07.2011 у справі №51/250.

Отже кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема протиправна поведінка заподіювача шкоди, розмір збитків, причинний зв'язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором.

Як зазначено у п. 11 Оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" від 29.11.2007 № 01-8/91, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов'язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 23.03.2017 №904/4195/16, від 17.01.2017 № 904/3013/16.

Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

За приписами п. 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з його вини.

Заперечення відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву стосовно того, що розукомплектування вагонів власності (оренди) позивача сталось внаслідок незаконного втручання в роботу залізничного транспорту невстановлених осіб, а позивачем не надано суду доказів того, що шкода його майну завдана саме протиправними діями відповідача суд не приймає оскільки за наведених вище норм чинного законодавства України, як вірно зауважено позивачем у відповіді на відзив, обов'язок щодо схоронності (збереження) вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству покладено на відповідача.

Судом також відхилено як необґрунтовані доводи відповідача про те, що нанесена майну шкода (відсутність головної та/або магістральної частини повітророзподільника) не є пошкодженням вагону, оскільки пошкодження вагонів підтверджено належними та допустимими доказами, а саме складеними відповідачем Актами форми ВУ-23М.

Щодо неналежності позивача, про що також зазначав відповідач у своєму відзиві, суд відзначає, що по-перше, позивач є власником (орендарем) спірних вагонів, що вказано у самих залізничних накладних, що також не заперечується самим відповідачем, по-друге, і платником тарифу, і оператором за названими вище залізничними накладними є саме позивач, а по-третє, позивачем у встановленому процесуальним законом порядку доведено факт нанесення шкоди його майну, про що заявлено відповідний позов.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/8004/18 підлягають задоволенню в повному обсязі та до стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума завданих збитків у розмірі 62 609,54 грн.

Судовій збір в розмірі 1 762,00 грн., відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40075815, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" (ідентифікаційний код 30600592, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 46-46А) 62 609,54 грн. (шістдесят дві тисячі шістсот дев'ять гривень 54 коп.) збитків та 1 762,00 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.) судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 21.09.2018р.

Суддя С.М. Морозов