РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2018Справа № 910/6059/18
За позовом Публічного акціонерного товариства "Артем-Банк" м. Києва

до Фізичної особи-підприємця Ульянова Віталія Вікторовича м. Києва

про застосування наслідків недійсності правочину, ціна позову 522600 грн.

Суддя Паламар П.І.

Секретар судового засідання Хахуда О.В.

Представники:

від позивача Гутник А.Ж.,

від відповідача не з'явився.

СУТЬ СПОРУ :

у травні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Артем-Банк" звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що 1 липня 2016 р. між ним та відповідачем укладено договір про надання послуг, згідно з умовами якого відповідач зобов'язується надавати йому послуги з консультування з питань комерційної діяльності і управління, а він - прийняти і оплатити вартість наданих послуг на умовах договору.

На виконання умов договору ним перераховано на рахунок відповідача 522600 грн.

Рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Про початок процедури ліквідації АТ "Артем-банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" № 2857 від 15 грудня 2016 р. у позивача з 16 грудня 2016 до 15 грудня 2018 р. запроваджено процедуру ліквідації його банку.

У результаті перевірки уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Артем-банк" правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, наказом № 50 від 3 травня 2017 р. було визнано нікчемний правочин, укладений банком з відповідачем про надання послуг від 1 липня 2016, у зв'язку з тим, що передбачені договором послуги відповідачем не надавались.

Посилаючись на те, що спірний договір укладений між ним та відповідачем є нікчемним, позивач відповідно до вимог ст.ст. 216 ЦК України, 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі-Закону) просив застосувати наслідки недійсності правочину, стягнувши з відповідача на свою користь 522600 грн. одержаних на виконання вказаного правочину коштів, а також понесені ним по справі судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, його представник у судове засідання повторно не з'явився, про час і місце його проведення повідомлений у встановленому порядку.

Суд вважає можливим розглянути справу відповідно до вимог ст.ст. 165, 202 ГПК України у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 1 липня 2016 р. між сторонами у справі укладено договір про надання послуг, за умовами якого відповідач зобов'язується надавати позивачу послуги з консультування з питань комерційної діяльності і управління, а позивач - прийняти і оплатити вартість наданих послуг на умовах договору.

Відповідно до умов п. 1.2 договору відповідачем надаються такі види послуг: надання консультацій з питань новинок на ринку банківських послуг в Україні; надання консультацій з питань впровадження банками України методів залучення клієнтів; надання консультацій щодо впровадження банками України нових способів роботи з проблемною заборгованістю; надання консультацій щодо можливості реалізації окремих активів замовника та заставного майна з метою врегулювання проблемної заборгованості; надання з консультацій з вибору методів просування нових послуг замовника на ринок банківських послуг; здійснення моніторингу фінансового ринку.

Указані обставини підтверджується поясненнями позивача, наявною у матеріалах справи копією вказаного договору.

На виконання умов договору позивачем перераховано на рахунок відповідача 522600 грн., що підтверджується меморіальними ордерами №№ 2908 від 28 липня 2016 р., 3372 від 26 серпня 2016 р.

Сторонами у справі були складені та підписані акти надання послуг від 15, 30 вересня 2016 р.

Також встановлено, що на підставі рішення Правління Національного банку України № 416-рш/БТ від 15 листопада 2016 р. "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Артем-Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 2447 від 16 листопада 2016 р. "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Артем-Банк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Артем-Банк" з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 16 листопада 2016 р. до 15 грудня 2016 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ "Артем-Банк".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Про початок процедури ліквідації АТ "Артем-банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" № 2857 від 15 грудня 2016 р. у позивача з 16 грудня 2016 до 15 грудня 2018 р. запроваджено процедуру ліквідації його банку.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

У результаті перевірки уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Артем-банк" правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, наказом про визнання правочинів (у тому числі договорів) нікчемними № 50 від 3 травня 2017 р. було визнано нікчемний договір про надання послуг від 1 липня 2016 р., укладений між сторонами у справі, у зв'язку з тим, що передбачені договором послуги відповідачем не надавались.

Підставами визнання Фондом спірного договору нікчемним стали, зокрема, п.п. 1-3, 7 ч. 3 ст. 38 Закону, якими передбачено нікчемність правочинів якщо: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

3 травня 2017 р. уповноважена особа Фонду повідомила відповідача про нікчемність договору про надання послуг від 1 липня 2016 р., а також про його зобов'язання протягом 7 днів з дня отримання повідомлення повернути банку отримані за нікчемним правочином грошові кошти у розмірі 522600 грн.

Указані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями повідомлення № 1349 від 3 травня 2017 р., рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу від 3 травня 2017 р., поштовим конвертом з довідкою про причини повернення поштового відправлення.

Укладений договір між сторонами у справі передбачав надання відповідачем позивачу послуг з консультування з питань комерційної діяльності і управління.

Наявні в матеріалах справи акти надання послуг від 15, 30 вересня 2016 р. не доводять факту надання відповідачем позивачу передбачених договором послуг.

Згідно вказаних актів відповідач надав позивачу консультативні послуги з правових питань, які не були передбачені спірним договором. Крім того, як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № НОМЕР_1 від 21 травня 2018 р. види діяльності відповідача не передбачають діяльності у сфері права.

Оскільки укладений протягом року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку договір створив підстави для безоплатного відчуження банком належних йому грошових коштів, то цей договір в силу вимог п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону правомірно віднесено уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у позивача до нікчемних.

Згідно вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

У разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою статті 38 Закону, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину (ч. 5 ст. 38 Закону).

Доказів повернення позивачу отриманих за договором коштів суду не надано.

Враховуючи викладене, позов про застосування наслідків недійсності правочину відповідно до вимог ст.ст. 216 ЦК України, 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 522600 грн. одержаних на виконання нікчемного правочину.

Оскільки позов задоволено, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов Публічного акціонерного товариства "Артем-Банк" м. Києва задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ульянова Віталія Вікторовича (02218, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства "Артем-Банк" (04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 103, код 26253023) 522600 грн. одержаних на виконання нікчемного правочину, 7839 грн. витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складене 12 вересня 2018 р.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар