РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.09.2018 Справа № 910/5092/18

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес», м. Київ

до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва», м. Київ

про стягнення страхового відшкодування в розмірі 29044,52 грн.

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кукота О.Ю.

Представники сторін:

від позивача - Матушевська А.Є. (представник за довіреністю)

від відповідача - Кляус Д.О. (представник за довіреністю)

В судовому засіданні 07.09.2018р., відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено сторін, що повний текст рішення буде складено та підписано 14.09.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

24 квітня 2018 року на розгляд Господарського суду м. Києва було передано позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про стягнення з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» страхового відшкодування в розмірі 29044,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм відповідача. Враховуючи сплату позивачем страхового відшкодування в розмірі 29044,52 грн. на користь страхувальника, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму коштів, оскільки відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідач надав суду відзив на позов, відповідно до якого вказує про незгоду з твердженням позивача про кваліфікацію такого стягнення як «суброгація», зазначає, що в даному випадку має мати місце регрес. Крім того, відповідач вказує на неможливість укладення ним договору добровільного страхування наземних транспортних засобів.

Крім того, 07.08.2018р. представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про застосування наслідків спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 25.04.2018р. позов було залишено без руху.

Ухвалою суду від 21.05.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи №910/5092/18 здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі №910/5092/18 призначено на 14.06.2018р.

В підготовчих засіданнях 14.06.2018р., 12.07.2018р., 26.07.2018р. судом оголошувались перерви.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

В судовому засіданні 07.08.2018р. було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та про призначення справи до судового розгляду по суті на 07.09.2018р., про що сторін було повідомлено під розписку.

Позивач та відповідач зверталися до суду з клопотанням до залучення до участі у справі в якості співвідповідача - Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Печерського району міста Києва «Хрещатик».

Вказане клопотання мотивоване тим, що за зазначеною юридичною особою «рахувався» транспортний засіб (ГАЗ 2217, д.н.з. НОМЕР_1), яким керував працівник відповідача під час дорожньо - транспортної пригоди 02.05.2015р.

В судовому засіданні 07.08.2018р. судом було постановлено ухвалу про відмову в задоволенні даного клопотання, яка занесена до протоколу судового засідання, з огляду на наступне:

Матеріалами справи підтверджується, що громадянин ОСОБА_3, який є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди 02.05.2015р., станом на 02.05.2015р. був працівником відповідача та виконував свої трудові обов'язки.

Відповідно до частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

26.07.2018р. відповідачем було надано суду лист Регіонального сервісного центру в м. Києві Міністерства внутрішніх справ України №31/26-15163 від 25.07.2018р. (міститься в матеріалах справи), відповідно до якого транспортний засіб ГАЗ 2217, д.н.з. НОМЕР_1 був перереєстрований на Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» 02.02.2017р. на підставі акту прийому - передачі від 24.04.2015р.

Таким чином, відповідач станом на день дорожньо-транспортної пригоди (02.05.2015р.) володів зазначеним транспортним засобом на відповідній правовій підставі - акту прийому-передачі від 24.04.2015р, який був визнаний належним для реєстраційних операцій уповноваженою установою.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку те, що Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» є належним відповідачем у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.11.2014р. року між позивачем (надалі - Страховик) та ТОВ «Біотестлаб Групп» (далі по тексту - Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №006-0463631 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, далі по тексту - Договір або Договір добровільного страхування).

Об'єктом Договору добровільного страхування є транспортний засіб «Nissan Qashqai», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Вказаний транспортний засіб позивач прийняв на страхування, на випадок пошкодження внаслідок страхових подій (випадку), зокрема - пошкодження чи знищення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідний страховий випадок настав 02.05.2015р. по вулиці Терещінківській в м. Києві, а саме: відбулося зіткнення автомобіля «Nissan Qashqai», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля «ГАЗ 2217», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що знаходився під керуванням водія ОСОБА_3

В результаті ДТП автомобіль «Nissan Qashqai», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження передньої правої та передньої центральної частин, що підтверджується довідкою Полку ДПС ДАІ ГУ МВСУ у м. Києві №63174970 (копія довідки міститься в справі).

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.06.2015р. (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи) було встановлено порушення ОСОБА_3 вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що стало причиною вказаної дорожньо-транспортної пригоди. ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 124 КпАП України.

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 29 044,52 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 15414 від 24.06.2015р. Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується наявним в матеріалах справи страховим актам № 55372/1.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до положень частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Станом на день скоєння відповідної дорожньо - транспортної пригоди (02.05.2015р.) ОСОБА_3 був працівником відповідача, що підтверджується витягом з наказу №57к від 30.04.2015р.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У відповідності до вищевказаних норм, ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до позивача перейшло право вимоги, яке Страхувальник мав до відповідача, на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок експлуатації транспортного засобу «ГАЗ 2217», державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

Як встановлено звітом № 275 від 13.05.2015р. (копія в справі), вартість матеріального збитку автомобіля «Nissan Qashqai», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, становить - 32 328,53 грн.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів сплати відповідачем на користь позивача відшкодування шкоди станом на момент прийняття рішення у справі, до суду не представлено.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Суд відхиляє аргументи відповідача щодо застосування наслідків пропущення строку позовної давності, оскільки право вимоги у позивача виникло 24.06.2015р., тобто після виплати страхового відшкодування, а до суду позивач звернувся 24.04.2018р., тобто в межах загальної позовної давності (3 роки, стаття 257 Цивільного кодексу України)

Враховуючи викладені судом обставини та факти, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» (ідентифікаційний код 26196880, адреса: 01021, м. Київ, вул. Івана Мар'яненка), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» (ідентифікаційний код 20344871, адреса: 04050, м. Київ, вул. Білоруська 3), на будь-який інший рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: страхового відшкодування - 29 044,52 грн. (двадцять дев'ять тисяч сорок чотири гривні 52 копійки) та судовий збір - 1 762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14.09.2018р.

Суддя О.В. Котков