ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2018 р. м. Київ Справа № 911/901/18

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства Продсервіс Україна 2012, м. Київ

до Приватного підприємства Оптторгресурс, Київська обл., Києво-Святошинський р-н., м. Вишневе

Товариства з обмеженою відповідальністю Ресурс Лімітед, м. Тернопіль

про про стягнення 785415,75 грн.

Секретар судового засідання Гречуха А.А.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. б/н від 07.05.2018 р.);

від відповідача-1: не зявився;

від відповідача-2: ОСОБА_2 (дов. б/н від 01.06.2018 р.);

Обставини справи:

Приватне підприємство Продсервіс Україна 2012 звернулося до господарського суду Київської області з позовною заява до приватного підприємства Опттор-гресурс та товариства з обмеженою відповідальністю Ресурс Лімітед про стягнення 2283038,32 грн. боргу та 228303,80 грн. штрафу, всього 2511342,12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачами рішення госпо-дарського суду Львівської області у справі № 914/4176/14, яке набрало законної сили 28.05.2015 р., що відповідно до ст. 625 ЦК України є підставою для нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, які включені позивачем у суму боргу 2283038,32 грн., які він просить стягнути з відповідача 2. Звертаючись до відповідача 1 з вимогою про стягнення 228303,80 грн. штрафу, позивач посилається на те, що штрафні санкції, передбачені договором оренди закріплені в розмірі 10% від суми збитків за неналежне виконання зобов`язання і складають 228303,80 грн. Водночас, в позовній заяві взагалі не зазначено, про якій договір оренди йде мова.

18.06.2018 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача-2 надійшов відзив, в якому представник відповідача-2 просив відмовити у задоволенні позову ПП Продсервіс Україна 2012, посилаючись на те, що аналіз поданих позивачем розрахунків вказує на те, що позивач повторно намагається стягнути з відповідача-2 суму коштів, яка вже стягнута з відповідача-2 рішенням господарського суду Львівської області від 12.05.2015 р. Також відповідач-2 зазначив, що така позиція позивача та перерахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних є неправомірними, оскільки розглядаючи справу № 914/4176/14, та приймаючи рішення від 12.05.2015 р., господарський суд Львівської області, встановивши склад цивільного правопорушення, застосував до відповідача-2 заходи відповідальності шляхом стягнення збитків на користь позивача.

19.06.2018 р. після судового засідання до господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, яка за своїм змістом є заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з приватного підприємства Оптторгресурс 71401,43 грн. штрафу та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Ресурс Лімітед 136054 грн. 3% річних та 577960,32 грн. інфляційних втрат.

Таким чином, господарським судом Київської області розглядаються позовні вимоги про стягнення з приватного підприємства Оптторгресурс 71401,43 грн. штрафу та стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю Ресурс Лімітед 136054 грн. 3% річних та 577960,32 грн. інфляційних втрат.

03.07.2018 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшла відповідь на відзив, який надійшов до суду 18.06.2018 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.07.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.08.2018 р.

Представник позивача в підготовчих засіданнях 05.06.2018 р. та 19.06.2018 р., позов підтримав в повному обсязі, у підготовчих засіданнях 05.07.2018 р., 24.07.2018 р. та у судових засіданнях 07.08.2018 р. і 30.08.2016 р. підтримав позовні вимоги з урахування заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача-1 в підготовчі засідання 05.06.2018 р., 19.06.2018 р., 05.07.2018 р., 24.07.2018 р. та у судові засідання 07.08.2018 р., 30.08.2018 р. не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце проведення судових засідань відповідач-1 повідомлявся належним чином, оскільки вся кореспонденція направлялася за адресою відповідача-1, вказаною в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Відповідач-1, відзив на позов до суду не надіслав.

Представник відповідача-2 у підготовчі засідання 05.06.2018 р., 19.06.2018 р. 24.07.2018 р. не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце проведення судових засідань відповідач-2 був повідомлений належним чином, за адресою, вказаною в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 400, № 928, № 421. Представник відповідача-2 у підготовчому засіданні 05.07.2018 р. та у судових засіданнях 07.08.2018 р, 30.08.2018 р. проти позову заперечував.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-2, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 12.05.2015 р. у справі № 914/4176/14 за позовом приватного підприємства Продсервіс Україна 2012 до при-ватного підприємства Оптторгресурс та товариства з обмеженою відповідальністю Ресурс Лімітед про стягнення з відповідача-2 1538258,55 грн. збитків та стягнення з відповідача -1 153825,85 грн. штрафу за неналежне виконання зобов`язань позов за-доволено повністю; стягнуто з приватного підприємства Оптторгресурс на користь приватного підприємства Продсервіс Україна 2012 153825,85 грн. штрафу, 3076,21 грн. судового збору та 805,01 грн. витрат, пов`язаних з проведенням експертизи; стя-гнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Ресурс Лімітед на користь при-ватного підприємства Продсервіс Україна 2,55 грн. збитків, 30765,48 грн. судового збору та 8050,99 грн. витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

На виконання вказаного рішення, яке набрало законної сили, господарським судом Львівської області було видано накази.

Постановою від 03.06.2015 р. Відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження відкрито виконавче провадження № 47734471 з виконання наказу№ 914/4176/14, виданного господарським судом Львівської області, боржником за яким є ТОВ «Ресурс Лімітед».

Як вбачається з роздруківки з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, станом на 19.04.2018 р. останньою виконавчою дією в межах вказаного виконавчого провадження було прийняття постанови від 16.11.2017 р. про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчого провадженні.

Станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду рішення господарського суду Львівської області від 12.05.2015 р. у справі № 914/4176/14 не виконано.

Вказаним рішенням суду у справі № 914/4176/14 встановлені наступні обставини:

01.01.2013р. між ПП «Продсервіс Україна 2012» та ПП «Торговий дім Тернопіль» (котре в подальшому перейменовано в ПП «Оптторгресурс») укладено Договір про співпрацю, відповідно до п.1.1 котрого з метою ефективного ведення господарської діяльності та забезпечення досягнення поставлених статутних завдань, сторони домовилися про співпрацю та розвиток спільного торгівельного бізнесу та насичення ринку міста Тернополя високоякісними товарами та послугами, створення та закріплення позитивного іміджу позивача та відповідача-1, а також одержання прибутку як результату співпраці сторін.

За умовами укладеного Договору відповідач-1 зобов'язався, зокрема, з метою реалізації спільних завдань організувати можливість здійснення спільної фінансово-господарської діяльності впровадження спільних проектів на бульварі ОСОБА_3, 23 у м. Тернополі, а також забезпечувати справну та рентабельну роботу торгівельних точок позивача та охоронність матеріальних цінностей позивача, згідно вимог до відповідного виду продукції.

Як встановлено судом, нежитлове приміщення площею 501,8 кв.м. на бульварі ОСОБА_3, 23 у м. Тернополі в якому за умовами Договору про співпрацю мала здійснюватися спільна діяльність належало відповідачу-1 на праві оренди на підставі Договору оренди нежитлових приміщень комунальної власності №3206 від 01.03.1999р.

10.01.2013р. між позивачем та відповідачем-1 укладено Договір про матеріальну відповідальність, відповідно до п.1.1 котрого з метою конкретизації матеріальної відповідальності кожної із сторін договору про співпрацю від 01.01.2013р., сторони домовилися про встановлення матеріальної відповідальності кожної із сторін щодо збереження цілісності, вартісної та технічної характеристики нежитлового приміщення комунальної власності, площею 501,8 кв.м., розміщеного за адресою: м. Тернопіль, бульвар Т.Шевченка, 23, яке знаходиться в оренді відповідача-1 та щодо товарів продовольчої групи і торговельного обладнання, що належить позивачу і які будуть розміщені у вказаному нежитловому приміщенні.

15.08.2013р. нежитлове приміщення за адресою: м. Тернопіль, бульвар Т.Шевченка, 23 в якому позивач здійснював свою діяльність було викуплено відповідачем-2 на підставі Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення (136/1000 частин) на аукціоні, укладеного між ТОВ «Ресурс Лімітед» і Управлінням обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради та зареєстрованого в реєстрі за №733. Право власності на вказане приміщення було зареєстроване за відповідачем-2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом №8020195 від 15.08.2013р.

Як вже зазначалося, вказані обставини були встановлені рішенням суду у справі № 914/4176/14, та відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України не доказуються при розгляді даної справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з рішення суду у справі № 914/4176/14, спір, який був предметом розгляду, виник внаслідок неналежного виконання ПП «Оптторгресурс» своїх зобов'язань щодо збереження товарів продовольчої групи і торгівельного обладнання, що належить позивачу, передбачених Договором про матеріальну відповідальність від 10.01.2013р., а також внаслідок завдання ТОВ «Ресурс Лімітед» позадоговірної шкоди, пов'язаної із безпідставним набуттям, вивезенням та псуванням товарно-матеріальних цінностей, які належали позивачу.

З вказаного рішення також вбачається, що в ході розгляду справи позивачем належним чином було доведено елементи цивільного правопорушення, такі як наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками, відповідачем-2 не спростовано наявність його вини в заподіянні таких збитків, а тому позовна вимога про стягнення з ТОВ «Ресурс Лімітед» збитків у розмірі 1538258,55 грн. була судом задоволена повністю.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача-1 штрафу у розмірі 153825,85 грн. були судом задоволені повністю на підставі п. п.3.7 Договору про матеріальну відповідальність від 10.01.2013 р., відповідно до якого у випадку втрати майна, що належить Стороні-2 (товарів продовольчої групи та торговельного обладнання), яке знаходилося в нежитловому приміщенні комунальної власності, що сталося з необережності (халатності, недбалості) відповідача-1 чи її уповноважених осіб, відповідач-1 зобов'язаний одноразово сплатити позивачу штраф в розмірі 10% від вартості втраченого майна.

Таким чином, відповідачем 2 - ТОВ «Ресурс Лімітед» була завдана позивачу позадоговірна шкода, пов'язана із безпідставним набуттям, вивезенням та псуванням товарно-матеріальних цінностей, які належали позивачу.

Позивач просить стягнути з відповідача 2 - ТОВ «Ресурс Лімітед» 136054 грн. 3% річних та 577960,32 грн. інфляційних втрат, які нараховані на стягнуті судом збитки у розмірі 1538258,55 грн. та на 30765,48 грн. судового збору за період з 29.05.2015 р. по 18.04.2018 р. з посиланням на ст. 625 ЦК України.

Проте, вказана позовна вимога не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов'язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі, як установлено, наприклад, частиною третьою статті 334 ЦК України.

Судове рішення забезпечує примусове виконання зобов'язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов'язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов'язують виникнення зобов'язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена цією статтею, передбачають насамперед договірні правовідносини, про що свідчить системний аналіз положень розділу I "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 цього Кодексу, в якому розміщено статтю 625 ЦК України.

Підставами виникнення майнових зобов'язань називаються обставини, визначені законом як юридичні факти, у складі яких вирізняють договір і правопорушення (делікт). Судове рішення про відшкодування шкоди не є юридичним фактом, що породжує деліктні правовідносини, ним є сама шкода, як певні негативні зміни в майновому стані потерпілого, тому й самі деліктні правовідносини виникають в момент завдання шкоди.

Рішення суду за загальним правилом не може породжувати зобов'язання грошового характеру, тому що зобов'язання боржника завжди передує судовому рішенню. Судове рішення у цьому разі не виступає юридичним фактом, що породжує зобов'язання, а слугує підтвердженню факту певного правопорушення та визначає суму коштів, що становить зміст цього зобов'язання. Навіть у тому випадку, коли конкретна сума грошового зобов'язання (наприклад, при відшкодуванні шкоди) встановлюється судовим рішенням, вона ґрунтується на факті вчиненого раніше правопорушення, обраховує борг із моменту правопорушення. Суд, задовольняючи вимогу кредитора, тим самим визнає правомірними вимоги позивача та застосовує примус до стягнення шкоди. Тому судове рішення не породжує, а підтверджує підставу виникнення зобов'язання.

Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання. Отже, дія частини другої статті 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Договірних правовідносин між позивачем та відповідачем 2, які б давали підстави стверджувати про наявність у відповідача 2 як боржника грошового зобов'язання перед позивачем як кредитором, у справі не встановлено.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 березня 2016 року у справі N 6-2491цс15 дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п'ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, урегульовано Законом України "Про виконавче провадження". Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з невиконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Вказане стосується і інфляційних втрат та 3% річних, які нараховані позивачем на судовий збір, стягнутий рішенням суду.

Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача 2 товариства з обмеженою відповідальністю Ресурс Лімітед 136054 грн. 3% річних та 577960,32 грн. інфляційних втрат не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 1 - приватного підприємства Оптторгресурс 71401,43 грн. штрафу, то як вбачається з позовної заяви, вказана вимога обґрунтована лише тим, що штрафні санкції, передбачені договором оренди, закріплені в розмірі 10% від суми збитків за неналежне виконання зобовязання. Сума штрафу, яку позивач просить стягнути, розрахована ним з суми інфляційних втрат та 3% річних, які він просив суд стягнути з відповідача 2, які в свою чергу нараховані позивачем на збитки та судовий збір.

Як вже було зазначено, рішенням господарського суду Львівської області від у справі № 914/4176/14 позовні вимоги про стягнення з відповідача-1 штрафу у розмірі 153825,85 грн. були судом задоволені повністю на підставі п. п.3.7 Договору про матеріальну відповідальність від 10.01.2013 р., відповідно до якого у випадку втрати майна, що належить Стороні-2 (позивач) (товарів продовольчої групи та торговельного обладнання), яке знаходилося в нежитловому приміщенні комунальної власності, що сталося з необережності (халатності, недбалості) відповідача-1 чи її уповноважених осіб, відповідач-1 зобов'язаний одноразово сплатити позивачу штраф в розмірі 10% від вартості втраченого майна.

Підстав для застосування п. п.3.7 Договору про матеріальну відповідальність від 10.01.2013 р. та стягнення штрафу, нарахованого на вказані суми, які позивач просив стягнути з відповідача 2, та у стягненні яких судом відмовлено, суд не вбачає.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача 1 на користь позивача 71401,43 грн. штрафу не підлягає задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається судом на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову до відповідача 1 відмовити повністю.

У задоволенні позову до відповідача 2 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

У той же час згідно з пунктом 17.5 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 21.09.2018 р.

Суддя О.О. Рябцева