ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/635/15

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Погорелова О.В.

судді: Новікова Н.А. , Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до Комунального підприємства "Харківводоканал", м. Харків
про стягнення 51 477 173,10 грн.
за участю представників учасників справи:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року позивач, Акціонерна компанія "Харківобленерго", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Комунального підприємства "Харківводоканал" про стягнення 94 294 833,41 грн., з яких: вартість електричної енергії у розмірі - 81 71 524,69 грн. (тарифна складова - 68 092 103,91 грн. та ПДВ 20% - 13 618 420,78 грн.); плата з компенсації перетікання реактивної енергії у розмірі 31 624,63 грн. (тарифна складова за КРЕ - 26 353,86 грн. та ПДВ 20% - 5 270,77 грн.); інфляційні у розмірі 9 120 280,43 грн.; три відсотки річних у розмірі 1 458 443,02 грн.; пеня у розмірі 1 974 960,64 грн.

Під час розгляду справи, позивачем неодноразово зменшувався розмір заявлених позовних вимог та остаточно, відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 18.07.2018, яка прийнята судом до розгляду, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 51 477 173,10 грн., з яких:

- вартість електричної енергії у розмірі 38 925 598,50 грн. (тарифна складова - 32 437 998,75 грн. та ПДВ 20% - 6 487 599,75 грн.) на п/р 07 в філії ХОУ АТ "Ощадбанк" м. Харків, МФО 351823, код 00131954;

- пеня - 1 974 696,18 грн., 3% річних - 1 458 281,84 грн., інфляційні - 9 118 596,58 грн. на п/р 46 в ПАТ "Мегабанк", МФО 351629, код 00131954.

Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань по договору про постачання електричної енергії №4 від 07.05.2004, в частині повної та своєчасної оплати відповідачем вартості поставленої електричної енергії за період з вересня 2013 року по грудень 2014 року.

Ухвалою суду від 02.02.2015 позовна заява була прийнята до розгляду, порушено провадження у справі та справа призначена до розгляду на 05.03.2015 о 10:00.

Під час розгляду, провадження у справі неодноразово зупинялось у звязку з призначенням судових експертиз, а саме:

- ухвалою суду від 23.04.2015 у справі №922/635/15 була призначена комплексна судова-економічна експертиза та електротехнічна експертиза;

- ухвалою суду від 17.12.2015 у справі №922/635/15 була призначена додаткова комплексна судово-економічна та електротехнічна експертизи;

- ухвалою суду від 27.07.2016 у справі №922/635/15 була призначена додаткова комплексна судово-економічна та електротехнічна експертизи;

- ухвалою суду від 29.03.2017 у справі №922/635/15 була призначена судова додаткова комплексна комісійна електротехнічна та економічна експертиза.

Відповідач, КП "Харківводоканал", у поданих відзивах на позовну заяву та додаткових поясненнях до них, проти позову заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач вказує на те, що пред'явлені позивачем до сплати рахунки на оплату вартості електричної енергії за вересень 2013 року - грудень 2014 року, на які посилається позивач як на підставу виникнення зобов'язання відповідача з їх оплати, є недостовірними у розумінні ст. 78 ГПК України, оскільки не встановлюють дійсної вартості електричної енергії та суперечать вимогам чинного законодавства, а саме: вимогам п. 6.23, п.6.28 Правил користування електричною енергією, п. 4 п. 3.1 Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги, що регламентують порядок та умови визначення електричної енергії, яка може бути правомірно віднесена до сплати споживача. У зв'язку з цим, на думку відповідача, наявні у матеріалах справи рахунки не можуть виступати належними та допустимими доказами настання зобов'язання КП "Харківводоканал" щодо остаточного розрахунку за спожиту електричну енергію у відповідності до п. 5 додатку № 2 до договору про постачання електричної енергії №4, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім цього, відповідач вказує на те, що експерти, які чотири рази поспіль проводили експертні дослідження у межах даної справи, не змогли відповісти на усі питання, які були зазначені в ухвалах суду про призначення судових експертиз, у зв'язку з не наданням позивачем усіх необхідних вихідних даних. Резюмуючи викладене, відповідач зазначає, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність тих обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог як того вимагають приписи ч. 1 ст. 13 ГПК України.

Крім цього, 06.04.2015 відповідачем до суду подана заява про застосування строків позовної давності щодо вимог позивача про стягнення пені у сумі 980222,13 грн. за період вересень 2013 року - листопад 2013 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.08.2018 справа №922/635/15 була прийнята до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Погорелова О.В., судді - Новікова Н.А., Калініченко Н.В. та призначена до судового розгляду по суті на 13.08.2018 о 10:00.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 13.08.2018 до 11.09.2018 о 12:00.

У зв'язку з відрядженням судді Погорелової О.В. та на підставі рішення зборів суддів господарського суду Харківської області №6-1/2016 від 28.03.2016, судове засідання у справі №922/635/15, призначене на 11.09.2018 було перенесено на 12.09.2018 об 11:30.

Присутній у судовому засіданні 12.09.2018 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутні у судовому засіданні 12.09.2018 представники відповідача проти позову заперечували та просили суд відмовити в його задоволенні.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

07 травня 2004 року між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (постачальник) та Комунальним підприємством каналізаційного господарства "Харківкомуночиствод" (споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії №4 (далі - договір).

Згідно рішення 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.12.2011 № 577/11 Комунальне підприємство каналізаційного господарства "Харківкомуночиствод" було перейменовано у Комунальне підприємство "Харківводоканал".

Відповідно до розділу 1 договору, постачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до пункту 9.11 договору, він набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2004, а в частині розрахунків - до їх повного завершення. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Договір дійсний, не оспорюється сторонами, не розірваний за згодою сторін та не визнаний судом недійсним.

Згідно з умовами розділу 2 договору, під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватись чинним законодавством України, зокрема - Правилами користування електричною енергією (ПКЕЕ), затвердженими в установленому порядку.

В межах пункту 2.2.5 сторонами узгоджено обов'язок споживача своєчасно оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатку №2 "Порядок розрахунків" (далі - додаток №2).

Пунктом 1 додатку №2 до договору, розрахунковий період сторонами встановлено з 1 числа місяця до 1 числа наступного місяця.

Відповідно до п. 3 додатку №2 до договору, розрахунки за електричну енергію, ПДВ на електричну енергію, потужність та інші платежі здійснюються виключно коштами за тарифами, діючими на початок розрахункового періоду, відповідно до тарифних груп кожної точки обліку та класу напруги.

Відповідно до пункту 5 додатку №2 до договору, остаточний розрахунок споживача за спожиту електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії, рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом). За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюються додаток №20 "Акт про використану електричну енергію".

Згідно з пунктом 6 додатку №2 до договору, для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділенні відповідного РВЕ рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня його отримання. В разі неявки споживача для отримання рахунку постачальник направляє рахунок споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим споживачем з дня його відправлення.

Відповідно до п.10 додатку №2 у випадках неправильного розрахунку сум, що підлягають оплаті споживачем (тобто нарахування надмірних сум, або, навпаки, не нарахування сум, які споживач повинен оплачувати у відповідності до даного договору або нормативних документів), постачальник проводить перерахунок за весь період неправильного нарахування та відображає його в рахунку, який споживач отримує в відповідному розрахунковому відділі відповідного РВЕ до 6 числа наступного за розрахунковим місяця в порядку, визначеному п. 7. Перерахунок проводиться шляхом зняття надмірно нарахованим сум або нарахування споживачу додаткової платні, яка передбачена даним договором або нормативними документами, без коригування договірних (граничних) величин споживання електричної енергії і потужності за період правильного нарахування.

Як вказує позивач у позовній заяві, він повністю виконав свої зобов'язання за договором з постачання відповідачу електричної енергії. Проте, відповідач свої зобов'язання за договором щодо повної та своєчасної оплати поставленої електроенергії не виконав, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем за період вересень 2013 року - грудень 2014 року у розмірі 38925598,50 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення заборгованості та нарахованих відповідачу пені, 3% річних та інфляційних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог частини 1 статті 629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно вимог ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов'язковим для виконання кожної із сторін.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено ч. ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами (ст. 174 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу України визначено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

В наведених вище положеннях договору, сторони досягли згоди щодо настання у відповідача обов'язку по сплаті вартості електричної енергії після пред'явлення постачальником (позивачем) виставленого, у відповідності до нормативно-правових актів та положень договору рахунку. Тобто, виникненню зобов'язання споживача з оплати спожитої товарної продукції має передувати виконання постачальником зобов'язання з виставлення рахунків з правильним розрахунком вартості електричної енергії. Таким чином, для оцінки обґрунтованості пред'явлених позовних вимог, поміж іншого, необхідне дослідження правильності викладених у рахунках за спірний період розрахунків та встановлення настання зобов'язання з їх оплати.

Як зазначалося вище, з метою перевірки позовних вимог позивача та заперечень проти них відповідача, судом у справі призначались судові експертизи.

Зокрема, була призначена судова комплексна електротехнічна та економічна експертиза, яка була проведена з урахуванням даних, додатково витребуваних у позивача ухвалою суду від 15.03.2017.

На вирішення судових експертів були поставлені наступні питання:

- Які споживачі, крім передбачених договором №4 від 07.05.2004 були підключені АК Харківобленерго до електромереж у зоні точок приєднання об'єктів КП Харківводоканал відповідно до існуючих Схем електроспоживання та споживали електроенергію за період вересень 2013 грудень 2014?

- Якщо позивачем не вирахувано належним чином обсяги електричної енергії вищезазначених споживачів з даних про обсяги електричної енергії, що належать до сплати КП Харківводоканал по договору №4 від 07.05.2004 за період вересень 2013 грудень 2014, які кількісні показники електричної енергії не належать до КП Харківводоканал?

- Як розподілені технологічні втрати електроенергії між КП Харківводоканал та іншими споживачами за договорами з АК Харківобленерго, що приєднані та споживають електричну енергію через одну з КП Харківводоканал підстанцію, включаючи власні втрати електроенергії власника цих підстанцій АК Харківобленерго. Яка вартість технологічних втрат по всіх точках приєднання КП Харківводоканал після розподілення віднесена до електроспоживання саме КП Харківводоканал за період вересень 2013 грудень 2014 за договором №4 від 07.05.2014?

- Зважаючи на відповіді на вищезазначені питання який реальний розмір вартості електричної енергії по договору №4 від 07.05.2004 за період вересень 2013 грудень 2014 з урахуванням висновків експертів щодо завищення нарахованих АК Харківобленерго обсягів активної електроенергії та встановлених невідповідностей сум в рахунках за спожиту електричну енергію з розрахунками до позову АК Харківобленерго?

- Чи є надані позивачем по справі №922/635/15 розрахунки суми вартості електричної енергії, а також, розрахунки нарахувань 3% річних, індексу інфляції та пені за спірний період по договору №4 від 07.05.2004 вірними?.

За результатами проведення комплексної судово-електротехнічної та судово-економічної експертизи по справі 922/635/15, судовими експертами складений висновок №5753/5754 від 14.06.2018, яким встановлено наступне.

З питання №1, 2, 3.

1). В обсязі наданих матеріалів господарської справи № 922/635/15 та проведених натурних обстежень ПС Південкабель, відповідно до існуючих схем електроспоживання, окрім тих, що внесені до Додатку 3.3 Договору, тобто субспоживачів, передбачених умовами Договору №4 від 07.05.2004, у період з вересня 2013 року по грудень 2014 року до електричних мереж відповідача, у зоні точок приєднання об'єктів КП Харківводоканал у комірці № 21 встановлено існування суміжного (іншого) споживача електричної енергії, а саме ПАТ Завод Південкабель.

2). В обсязі наданих матеріалів господарської справи № 922/635/15 та проведених натурних обстежень встановити кількісні показники електричної енергії, які не належать до сплати КП Харківводоканал по договору №4 від 07.05.2004, у період з вересня 2013 року по грудень 2014 року, з причин викладених в дослідницькій частині висновку, не уявляється за можливе.

3). В обсязі наданих у матеріалах справи однолінійних електричних схем та даних додатків 3.1, 3.3, 11 та 11а Договору та додатків 11, 11а договорів субспоживачів при проведенні даного дослідження, враховуючи результати перевірочних розрахунків у дослідженні в попередній судовій експертизі № 8499/8653 від 26.12.2016, експертами встановлено, що споживання електричної енергії споживачів (у яких існує потреба у розрахунку платних втрат) за другою групою класифікаційного поділу, наданого експертами, субспоживачами, при визначенні обсягів споживання електричної енергії відповідача у відповідності до нормативних вимог ОСОБА_4 [4], ОСОБА_4 [5] та умов Договору позивачем не враховуються вимоги п. 6.23 Правил користування електричною енергією, тобто, обсяг втрат електричної енергії субспоживачів, внесених до Додатку 3.3 Договору № 4 від 07.05.2004, не віднімається позивачем з даних приладів обліку відповідача відповідно до вимог п. 6.23.1.2 Правил користування електричною енергією.

В обсязі наданих даних, що містяться у матеріалах справи, всі електричні приєднання Відповідача, які мають послідовну схему обліку зі субспоживачами споживачами за другою групою класифікаційного поділу, потребують розрахунку обсягу втрат електричної енергії, повязаного зі спільним використанням технологічних електричних мереж Відповідача (ДWТ.Е.М.), який за нормативними вимогами Правил користування електричною енергією не входить до обсягів спожитої електричної енергії Відповідача. Виконати розрахунок втрат, повязаних із спільним використанням технологічних електричних мереж Відповідача у технологічних електричних мережах (ДWТ.Е.М.) не уявляється можливим, бо обєднані однолінійні схеми з позначенням параметрів електричної мережі (необхідні для проведення розрахунків), відносяться до договорів Позивача з різними субспоживачами Відповідачата у наданих для дослідження матеріалах справи відсутні.

Технологічні втрати електричної енергії в трансформаторах i лініях електропередавання за період вересень 2013 грудень 2014 в елементах електричної мережі Відповідача визначені судовими експертами розрахунковим шляхом під час перевірочного розрахунку попереднього дослідження у судовій експертизі № 8499/8653 від 26.12.2016 у відповідності до вимог ОСОБА_4 по визначенню втрат електроенергії у трансформаторах і лініях електропередач та Методичних рекомендацій визначення технологічних витрат електричної енергії в трансформаторах i лiнiях електропередавання, у відповідності з Додатками 11, 11а для випадків розташування точок вимірювання електричної енергії Відповідача не на межі балансової належності.

Випадки, коли у Відповідача одночасно по окремому приєднанню прилад обліку встановлений не на межі балансової належності, а це приєднання Відповідача має також послідовне приєднання приладу обліку субспоживача, для встановлення необхідності розподілу втрат за вимогами п. 6.28 Правил користування електричною енергією, потребує окремого аналізу та даних з параметрами електричних мереж обєднаних однолінійних схем електропостачання основного споживача з різними субспоживачами. Аналіз зазначених випадків також потребує розгляду обєднаної однолінійної схеми енергозабезпечення приєднання Відповідача та його субспоживача. Виконати розподіл втрат за вимогами п. 6.28 цих Правил не уявляється можливим, бо обєднані однолінійні схеми з позначенням параметрів електричної мережі (необхідних для проведення розрахунків), відносяться до договорів Позивача з різними субспоживачами Відповідача та у матеріалах справи відсутні.

Технологічні втрати електроенергії спожитої відповідачем, між КП Харківводоканал та споживачами, що внесені до додатку 3.3. Договору і споживають електричну енергію за власними договорами з АК Харківобленерго, не розподіляються.

4). З урахуванням відповіді на питання № 1, 2 та 3,в обсязі наданих матеріалів та результатів проведених натурних обстежень,встановити обсяг та вартість спожитої Відповідачем електричної енергії спірному періоді часу з вересня 2013 по грудень 2014 по договору №4 від 07.05.2004 не надається за можливе.

5). Судовими експертами - електротехніками було встановлено, що обсяг спожитої Відповідачем електричної енергії та нарахувань у розрахунку вартості, визначений Позивачем з недотриманням вимог п. 6.23 Правил користування електричною енергією у спірному періоді часу з вересня 2013 по грудень 2014 по договору №4 від 07.05.2004, внаслідок чого виконані позивачем по справі 922/635/15 розрахунки є арифметично невірними, оскільки обсяг втрат електричної енергії субспоживачів, внесених до Додатку 3.3 Договору № 4 від 07.05.2004, не віднімається позивачем з даних приладів обліку відповідача відповідно до вимог п. 6.23.1.2 Правил користування електричною енергією, це арифметично збільшує суму нарахувань, яка предявляється до сплати відповідачу.

В звязку з неможливістю судовими експертами - електротехніками встановити обсяг спожитої Відповідачем електричної енергії та нарахувань Позивача з причин, викладених у дослідницькій частині висновку по питанню № 4, судовому-експерту економісту встановити дійсний розмір вартості електричної енергії та нарахувань у спірному періоді часу з вересня 2013 по грудень 2014 по договору №4 від 07.05.2004 не надається за можливе.

В дослідницькій частині висновку визначений перелік субспоживачів, які внесені до додатку 3.3 ОСОБА_3 про відпуск електричної енергії субспоживачам до договору №4 від 07.05.2004, що мають послідовне приєднання до технологічних електричних мереж відповідача, обсяг втрат, яких повинен відніматись АТ Харківобленерго з даних приладів обліку КП Харківводоканал на виконання вимог п.6.23.1.2 Правил.

Наслідком не виконання позивачем вимог п.6.23.1.2 ПКЕЕ є не віднімання позивачем з даних приладів обліку відповідача, обсягів втрат електричної енергії субспоживачів, що мають послідовне приєднання до технологічних електричних мереж відповідача.

З наведеного вбачається, що вартість електричної енергії, що є предметом позовних вимог у цій справі та визначена у позовній заяві, з урахуванням заяви позивача від 18.07.2018 про зменшення позовних вимог, не належить до сплати відповідачеві, оскільки, складається з вартості електричної енергії, яку спожили, зокрема, субспоживачі за договором №4 від 07.05.2004: ОАО Харьковская автобаза № 3 Плодовый въезд № 1, ФЛ-П ОСОБА_5 ул. Моисеевская, 32, КП Харьковские тепловые сети Котельная ул. Биологическая, 1А, ФОП ОСОБА_6 пр. Гагарина, 356, ФЛ-П ОСОБА_4 Складские помещения Плодовый въезд, 2А, СП УМС Базоваястанция ул. АкадемикаБелецкого, 32, ООО Оникс ЛТД Пр. Гагарина, 360, Підприємство Інвестконтракт пр. Гагарина, 354 А.

Суд наголошує, що у межах цієї справи експертиза проводилась неодноразово. Проте, експерти не змогли відповісти на поставлені судом питання та встановити обсяг електричної енергії, який належить до сплати саме КП Харківводоканал за спірний період по договору №4 від 07.05.2004, у зв'язку з не наданням позивачем усіх необхідних вихідних даних, у тому числі, на виконання вимог ухвали суду від 15.03.2017. Зазначене підтверджується Висновком судової експертизи №5753/5754 від 14.06.2018 по справі 922/635/15 на стор. 16, 17, 28, 29, 30, 31, 35 (том 8 а.с.15-33).

Суд відхиляє доводи позивача, викладені у поясненнях щодо висновків експертизи №5753/5754 від 14.06.2018 (том 8 а.с. 52-54) про те, що для виконання вимог п.6.23.1.2 ПКЕЕ необхідне укладання договору про спільне використання технологічних електричних мереж між позивачем та відповідачем.

Так, припис п.п. 4 п. 5.7 ПКЕЕ встановлює, що у разі укладення договору про постачання електричної енергії між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом та споживачем (основним споживачем), до технологічних електричних мереж якого приєднані електроустановки інших суб'єктів господарювання (субспоживачів або електропередавальних організацій), у ньому зазначаються додатково такі умови: порядок розрахунку втрат електричної енергії в технологічних електричних мережах споживача (основного споживача), пов'язаних з передачею електричної енергії в електроустановки інших суб'єктів господарювання.

Наведена норма у взаємозв`язку з вимогами п.6.23.1.2 ПКЕЕ свідчить, про те, що договори позивача з субспоживачами, що внесені до додатку 3.3 договору №4 від 07.05.2004 та мають послідовне приєднання до технологічних електричних мереж відповідача, повинні містити порядок розрахунку втрат електричної енергії в технологічних електричних мережах КП Харківводоканал, пов'язаних з передачею електричної енергії в електроустановки інших суб'єктів господарювання, що зокрема, передбачає наявність схеми з параметрами електричної мережі для виконання відповідних розрахунків, що відносяться до договорів позивача з субспоживачами, які внесені до додатку 3.3 договору №4 від 07.05.2004.

Зміст договору про постачання електричної енергії повинен відповідати вимогам Правил користування електричної енергії. При вирішені всіх питань, які прямо не врегульовані договором про постачання електричної енергії, сторони зобов`язуються керуватись чинним законодавством, зокрема, Правилами користування електричної енергії (п. 2, п. 9.2 договору №4 від 07.05.2004).

В зв`язку з цим, суд критично ставиться до посилань позивача на відсутність у позивача відповідної схеми з параметрами електричної мережі, що відносяться до договорів позивача з субспоживачами, які внесені до додатку 3.3 договору №4 від 07.05.2004, оскільки наявність такого порядку, а отже, і схеми для виконання розрахунку втрат електричної енергії в технологічних електричних мережах КП Харківводоканал, пов'язаних з передачею електричної енергії в електроустановки інших суб'єктів господарювання, прямо передбачена вимогами п.п. 4 п.5.7 ПКЕЕ.

В свою чергу, зі змісту типової форми договору про спільне використання технологічних електричних мереж, який є додатком №2 до Правил, вбачається, що предметом вказаного договору є внесення користувачем - електропередавальною організацією на користь власника мереж - споживача плати з утримання технологічних електричних мереж за забезпечення останнім технічної можливості передачі електричної енергії власними технологічними мережами.

Порядок розрахунку та внесення такої плати визначений п.6.30 - 6.32 Правил, згідно з якими відшкодування обґрунтованих витрат з утримання технологічних електричних мереж споживача (основного споживача) оплачується відповідно до договору про спільне використання технологічних електричних мереж і враховує фактичні обґрунтовані витрати основного споживача на утримання цих електричних мереж. Порядок та розмір плати за спільне використання технологічних електричних мереж, умови спільного використання технологічних електричних мереж споживача (основного споживача) з електропередавальною організацією зазначаються в договорі про спільне використання технологічних електричних мереж. Фактичні обґрунтовані витрати на утримання технологічних електричних мереж відшкодовуються власнику електричних мереж відповідно до його кошторису витрат на здійснення цієї діяльності. Кошторис витрат на утримання технологічних електричних мереж складається на підставі бухгалтерських документів про фактичні витрати на здійснення цієї діяльності впродовж базового періоду. До витрат на утримання технологічних електричних мереж належать лише ті витрати, які безпосередньо стосуються вказаного виду діяльності. Величина витрат споживача не може перевищувати граничної величини витрат, визначених відповідно до нормативів витрат за об'ємом умовних одиниць електроустановок, які складаються за результатами діяльності електропередавальної організації, на території здійснення ліцензованої діяльності якої приєднані електроустановки основного споживача (споживача). У разі використання технологічних електричних мереж власника електричних мереж (споживача, основного споживача) для електрозабезпечення електроустановок декількох суб'єктів господарювання величина витрат на утримання цих технологічних електричних мереж розподіляється пропорційно обсягам електричної енергії, що надійшла в мережі відповідних суб'єктів господарювання, та обсягу електричної енергії, використаної власником електричних мереж (споживачем, основним споживачем), відповідно до фактичного балансу за розрахунковий період, що минув.

Натомість, положеннями п.6.23, п.6.23.1.2 Правил, передбачено, що обсяг електричної енергії, спожитої основним споживачем та субспоживачем, визначається залежно від порядку (схеми) приєднання засобів обліку з урахуванням втрат електричної енергії, пов'язаних із спільним використанням технологічних електричних мереж основного споживача. Якщо точка продажу електричної енергії субспоживачу встановлена на межі балансової належності суміжних електроустановок, які належать за ознакою права власності основному споживачу та електропередавальній організації або іншому споживачу:

для визначення обсягу електричної енергії, спожитої основним споживачем, обсяг втрат електричної енергії, пов'язаних із спільним використанням технологічних електричних мереж основного споживача, віднімається від різниці між обсягом електричної енергії, що надійшла в електричні мережі основного споживача, та обсягом електричної енергії, відданої в електричні мережі субспоживача (субспоживачів);

для визначення обсягу електричної енергії, спожитої субспоживачем, обсяг втрат електричної енергії, пов'язаних із спільним використанням технологічних електричних мереж основного споживача, додається до обсягу електричної енергії, отриманої субспоживачем.

Наведені норми Правил свідчать, що втрати необхідність віднімання яких з даних приладів обліку обумовлена п.6.23.1.2 Правил та плата з утримання технологічних електричних мереж є самостійними видами нарахувань, передбачених вимогами Правилами користування електричної енергії, мають різні підстави та окремі порядки розрахунку.

А сам договір про спільне використання технологічних електричних мереж жодним чином не регламентує порядок визначення електричної енергії основного споживача у разі наявності послідовних приєднань до його мереж субспоживачів, що врегульований п.6.23.1.2 Правил.

Відтак, наявність або відсутність укладання договору про спільне використання технологічних електричних мереж між позивачем та відповідачем не звільняє позивача від обов`язку виконання вимог п.6.23.1.2 Правил за наявності послідовних приєднань субспоживачів до технологічних електричних мереж відповідача.

Додатками 3.3 до договору №4 від 07.05.2004, які містяться у матеріалах справи підтверджується наявність послідовних приєднань субспоживачів до технологічних електричних мереж відповідача, в зв`язку з чим, позивач зобов`язаний був при визначенні спожитої відповідачем електричної енергії протягом спірного періоду за договором №4 від 07.05.2004 застосовувати вимоги п.6.23.1.2 Правил.

Не врахування позивачем цих вимог призвело до пред`явлення відповідачеві у межах цієї справи вартості електричної енергії, яка не належить йому до сплати.

Крім того, частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу України визначено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Водночас статтею 3 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" встановлює, що державний регулятор здійснює формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг.

З наведеного вище випливає, що ціна за електричну енергію регулюється Державою та визначається нею у відповідних підзаконних нормативно-правових актах Регулятора.

В зв'язку з цим, з правового аналізу умов укладеного між сторонами договору, ст. ст. 11, 12, 17 Закону України "Про електроенергетику" (діяв на час виникнення спірних правовідносин) та ст. 7 Закону України "Про ринок електричної енергії" (діючий) випливає, що тарифи на передачу електричної енергії та критерії поділу обсягів передачі електроенергії на класи напруги визначаються виключно нормативно-правовими актами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

З матеріалів справи вбачається, що до КП "Харківводоканал" при формуванні рахунків, з наступним пред'явленням їх до оплати, АК "Харківобленерго" було застосовано тариф за 2 класом напруги споживача. Втім, за твердженням відповідача, позивачем безпідставно застосовано тариф за 2, а не 1 класом напруги споживача. В обґрунтування зазначених заперечень відповідачем суду надане клопотання, в якому він просив суд долучити до матеріалів справи копію постанови Харківського апеляційного господарського суду від 01.08.2018 у справі №922/4198/17.

Як вбачається зі змісту вказаної постанови, Харківським апеляційним господарським судом при розгляді справи №922/4198/17 за позовом КП "Харківводоканал" до АК "Харківобленерго" про зобов'язання провести перерахунок вартості спожитої електричної енергії КП "Харківводоканал" у період з жовтня 2014 року по жовтень 2017 року у відповідність до договору про постачання електричної енергії від 07.05.2004 № 4, шляхом застосування тарифів для I (першого) класу напруги за всіма точками продажу незалежно від ступенів напруги та відобразити його в рахунках за жовтень 2014 року - жовтень 2017 року, у зв'язку з недотриманням АК "Харківобленерго" приписів підпункту 4 п. 3.1 "Порядку визначення класів споживачів", затвердженого Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.08.1998 № 1052, була встановлена відповідність КП "Харківводоканал" у спірний період критеріям споживачів 1 класу.

Зокрема, суд апеляційної інстанції у постанові від 01.08.2018 зазначив, що при розгляді справи судом були досліджені завірені належним чином копії Рішення 12-ї сесії 6-го скликання Харківської міської ради Харківської області від 23.12.2011 № 577/11, Статуту КП "Харківводоканал", довідки Головного управління статистики у Харківській області, Рішення Харківської міської ради Харківської області від 12.01.2011 № 132/11, Розпорядження від 17.10.2011 № 1880 та Передавального акту, Балансів КП КГ "Харківкомуночиствод" станом на 30.09.2011 і 31.12.2011 та КП "ВТП "Вода" станом на 28.10.2011, таблиця "Показників споживання електричної енергії комунальними підприємствами у 2008 році та впродовж 2014-2017 років", а також розшифрування показників споживання електричної енергії КП КГ "Харківкомуночиствод", КП ВТП "Вода" у 2008 році та впродовж 2014-2017 років за договорами від 07.05.2004 № 4 та від 03.01.2008 № 1.01, копії рахунків на оплату за використану електричну енергію.

Досліджуючи обставини справи, з огляду на наявні в матеріалах справи копії Балансів Комунального підприємства каналізаційного господарства "Харківкомуночиствод" станом на 30 вересня 2011 року та на 31 грудня 2011 року, а також Балансів Комунального підприємства "Виробничо-технологічне підприємство "Вода" станом на 28 жовтня 2011 року, апеляційний суд встановив, що все майно (в тому числі виробничі потужності), яке належало Комунальному підприємству "Виробничо-технологічне підприємство "Вода" перейшло у господарське відання КП "Харківводоканал", про що було складено та підписано відповідну додаткову угоду від 23.01.2012 до договору про передачу майна у господарське відання від 27.10.1997 № 641. Згідно висновку судової комісійної електротехнічної експертизи № 2021 від 26.02.2018, КП "Харківводоканал" (до перейменування) КП КГ "Харківкомуночиствод" з 31.12.2011 ввело нові виробничі потужності, які наразі використовуються та споживають електричну енергію для виробничих потреб, а саме для надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. У порівнянні з обсягом річного споживання електричної енергії за 2008 рік у кількості 65 313 209 кВт/год., у продовж періоду 2014-2017 років КП "Харківводоканал" щорічно споживало обсяги електричної енергії більш ніж у тричі у порівнянні з 2008 роком. КП "Харківводоканал" дійсно споживає електричну енергію, за Договорами про постачання електричної енергії від 07.05.2004 №4 та від 03.01.2008 №1.01, в щомісячному обсязі понад 20 млн. кВт/год. на технологічні потреби виробництва послуг з водопостачання та водовідведення, починаючи з січня 2014 року по жовтень 2017 року. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що КП "Харківводоканал" є промисловим підприємством в розумінні п. 3.1 "Порядку визначення класів споживачів" затвердженого Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.08.1998 № 1052.

Так, апеляційною інстанцією встановлено, що КП "Харківводоканал" у відповідності до Статуту здійснює промислову виробничу та іншу діяльність, спрямовану на надання комунальних послуг з водопостачання та каналізації, що згідно з Національним класифікатором України "Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010" (із змінами і доповненнями) є процесом промислового виробництва і який класифікують у секції виду економічної діяльності E "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами".

Таким чином, колегія суддів встановила відповідність позивача у спірний період критеріям, які висуваються законодавством для споживачів 1 класу. Як вказано судом апеляційної інстанції, в порушення наведених нормативно - правових актів, а також п.3.1 Порядку суд доходить до висновку, що у період з жовтня 2014 року по жовтень 2017 року АК "Харківобленерго" було неправомірно застосовано до КП "Харківводоканал" тариф за 2 класом напруги споживача за всіма об'єктами підприємства, що потягло за собою необґрунтоване збільшення вартості електричної енергії спожитої за договором № 4 в пред'явлених до сплати рахунках.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, рішенням господарського суду, яке набрало законної сили, була встановлена відповідність КП "Харківводоканал" критеріям, які висуваються законодавством для споживачів 1 класу та встановлений факт того, що у період з жовтня 2014 року по жовтень 2017 року АК "Харківобленерго" було неправомірно застосовано до КП "Харківводоканал" тариф за 2 класом напруги споживача за всіма об'єктами підприємства, що потягло за собою необґрунтоване збільшення вартості електричної енергії спожитої за договором № 4 в пред'явлених до сплати рахунках. В силу приписів ст. 75 ГПК України встановлені факти не потребують доказування при розгляді справи №922/635/15.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується юридичний факт неправильного розрахунку позивачем вартості електричної енергії в рахунках за спірний період та за таких обставин, суд вважає, що наявні фактичні обставини справи з існуванням яких, п.10 додатку №2 до договору №4 пов'язує настання зобов'язання позивача з проведення перерахунку та пред'явлення до сплати рахунків за спірний період із правильним зазначенням вартості електричної енергії.

Враховуючи вищевикладене, суд констатує факт неправильного розрахунку вартості спожитої відповідачем електричної енергії, що викладено у рахунках за спірний період, а також невиконання позивачем зобов'язання згідно з п.10 додатку №2 до договору №4 в частині проведення перерахунку та пред'явлення до сплати рахунків із правильним зазначенням суми грошового зобов'язання КП "Харківводоканал".

Згідно із ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 13 ГПК України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд визнає заявлені позовні вимоги недоведеними та такими, що не можуть бути задоволенні, а тому відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначене зумовлене неможливістю ґрунтування судового рішення на припущеннях, у даному випадку, на припущенні правильності обрахунку предмету позовних вимог.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог про стягнення пені за період вересень - листопад 2013 року, суд зазначає наступне.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи те, що судом відмовлено в задоволенні позову у повному обсязі з підстав його необґрунтованості, заява відповідача про застосування позовної давності підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по оплаті судового збору справи залишаються за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 692, 712, 714 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Витрати по оплаті судового збору, за подання позовної заяви, залишити за Акціонерною компанією "Харківобленерго".

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач - Акціонерна компанія "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, ).

Відповідач - Комунальне підприємство "Харківводоканал" (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 2, код 03361715).

Повне рішення складено та підписано 19 вересня 2018 року.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9