ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"11" вересня 2018 р. м. Київ Справа № 911/419/18

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Азімут» №633 від 15.08.2018 року про розстрочку виконання рішення від 12.06.2018 року у справі №911/419/18

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Бурове управління «Укрбургаз», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Азімут», с. Софіївська Борщагівка, Київська область

про стягнення штрафних санкцій

секретар судового засідання О.О.Стаднік

представники:

від позивача (стягувача) ОСОБА_1

від відповідача (боржника) ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням господарського суду Київської області від 12.06.2018 року позов Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Бурове управління «Укрбургаз» задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Азімут» 927960 (девятсот двадцять сім тисяч девятсот шістдесят) грн. 00 коп. штрафних санкцій та 27838 (двадцять сім тисяч вісімсот тридцять вісім) грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 року апеляційну скаргу на рішення господарського суду Київської області від 12.06.2018 року повернуто Публічному акціонерному товариству «Укргазвидобування» в особі філії Бурове управління «Укрбургаз» без розгляду.

Судом на примусове виконання зазначеного рішення 20.08.2018 року видано відповідний наказ.

До суду від боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Азімут» надійшла заява №633 від 15.08.2018 року (вх. №16049/18 від 17.08.2018 року) про розстрочку виконання рішення суду від 12.06.2018 року. У поданій заяві боржник посилається на недостатність фінансових можливостей для повної оплати боргу відповідно до судового рішення, тому боржник просить суд розстрочити виконання рішення суду у даній справі шляхом виплати суми, присудженої до стягнення, рівними частинами по 79649,90 грн. з серпня 2018 року по травень 2019 року.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 23.08.2018 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Азімут» №633 від 15.08.2018 року про розстрочку виконання рішення у справі №911/419/18 прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

В обґрунтування поданої заяви відповідач (боржник) посилається на обставини, що, на його думку, унеможливлюють виконання рішення господарського суду Київської області від 12.06.2018 року у справі №911/419/18, а саме, важкий фінансовий стан, оскільки сплата всієї суми одразу може призвести до зупинки діяльності підприємства відповідача, виникнення у підприємства заборгованості з виплати заробітної плати та унеможливить повне виконання боргових зобовязань перед кредиторами та призведе до банкрутства. Також, відповідач (боржник) зазначає, що ним вже було сплачено 159299,80 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №215 від 14.08.2018 року та №216 від 14.08.2018 року.

В підтвердження зазначених обставин відповідачем надано виписку по особовому рахунку за період з 07.08.2018 року по 14.08.2018 року, штатний розклад ТОВ «Виробниче підприємство «Азімут» на 2018 рік, рахункові відомості із заробітної плати за травень, червень, липень 2018 року.

Таким чином, вважаючи наведені обставини такими, що унеможливлюють виконання рішення суду у справі на даний час, відповідач просить суд розстрочити виконання рішення господарського суду Київської області від 12.06.2018 року у справі №911/419/18, згідно наведеного в заяві про розстрочення виконання судового рішення графіку.

В підтвердження можливого надходження коштів, за рахунок яких можливо буде погасити заборгованість у даній справі, відповідач надав копію договору поставки №ЯРМ5/12-18 від 16.07.2018 року та договору поставки №250518 від 25.05.2018 року, які укладено між ТОВ «Виробниче підприємство «Азімут» та іншими господарюючими субєктами.

Представник позивача (стягувача) у судовому засіданні 11.09.2018 року заперечив проти поданої заяви про розстрочку виконання рішення суду від 12.06.2018 року у справі №911/419/18, вважає її необґрунтованою та не підтвердженою належними доказами, які б вказували на неможливість виконання рішення суду. Зазначає, що рішенням суду було зменшено суму штрафних санкцій на 50%, а тому, подача відповідачем заяви про розстрочення виконання рішення суду є зловживанням правами та призведе до тривалого невиконання рішення суду та порушення прав позивача (стягувача). Також, позивач зазначив, що на стадії виконання рішення суду у даній справі відповідачем (боржником) сплачено 159299,80 грн., а черговий платіж за серпень 2018 року згідно наведеного у заяві графіку у сумі 79649,90 відповідачем (боржником) вже прострочено та станом на 11.09.2018 року досі не сплачено.

Дослідивши у судовому засіданні 11.09.2018 року подану заяву відповідача (боржника) та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення суду від 12.06.2018 року у справі №911/419/18 враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частинами 3,4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 30.06.2016 року у справі №908/4247/14.

Питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Обставини, на які відповідач (боржник) посилається як на підставу для розстрочки виконання рішення суду від 12.06.2018 року у справі №911/419/18 не є такими, що ускладнюють та/або роблять неможливим виконання рішення, і не є винятковими. Ці обставини лише вказують на те, що негайне виконання судового рішення у даній справі може негативно вплинути на фінансовий стан відповідача, і його можливість, виконувати свої зобов'язання.

Натомість, суд зазначає, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 44 Господарського кодексу України, підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб'єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв'язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Сам по собі незадовільний фінансовий стан боржника, не є тими виключними обставинами, які б давали підстави для розстрочки виконання рішення суду, оскільки їх наявність (відсутність) прямо залежить від власної діяльності суб'єкта господарювання (відповідача).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Однак, всупереч ст.ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем (боржником) не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що унеможливлюють виконання відповідачем (боржником) рішення суду у даній справі та сплату боргу у повному обсязі, а саме: доказів відсутності у ТОВ «Виробниче підприємство «Азімут» грошових коштів та майна, на які можливо було б звернути стягнення, у той час як складний фінансовий стан відповідача не є винятковою обставиною в розумінні ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, за наявності якої можливе надання відстрочки виконання рішення суду у даній справі, оскільки відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

При цьому, суд зазначає, що долучена до заяви про розстрочення виконання рішення суду від 12.06.2018 року виписка по рахунку відповідача, відкритого в АТ «Банк Альянс» за період з 07.08.2018 року по 14.08.2018 року, відповідно до якої у Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Азімут» обліковуються кошти у розмірі 8319,89 грн., не є належним та достатнім доказом на підтвердження відсутності грошових коштів для виконання рішення суду, враховуючи, що юридична особа не обмежена правом мати декілька рахунків відкритих у різних банківських установах. Відповідачем не подано довідки податкового органу про всі відкриті рахунки, з огляду на що господарський суд позбавлений можливості встановити, чи має боржник відкриті рахунки також у інших банківських установах.

Крім того, заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, з якими останній пов'язує виникнення у відповідача можливості виконати рішення у даній справі та сплатити борг у зазначений у заяві строк травень 2019 року, у той час, як додані до заяви копії договорів поставки, укладені між відповідачем, як постачальником, та іншими господарюючими суб'єктами, як покупцем, судом оцінюються критично, оскільки доказів виконання взаємних обов'язків сторонами за вказаними правочинами, як-то постачання товару та відповідно здійснення оплати, суду не надано. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту гарантованого надходження до відповідача грошових коштів у строк, вказаний у заяві про розстрочку виконання рішення у даній справі, відповідачем не було надано.

Також, судом враховано, що станом на день розгляду заяви відповідачем (боржником) не сплачено черговий платіж за серпень, згідно наведеного у заяві графіку, тобто рішення господарського суду від 12.06.2018 року у справі №911/419/18 не виконується. Посилання відповідача (боржника) на затримку платежів в оплаті поставленого товару за укладеними з позивачем договорами як на підставу несплати чергового платежу за серпень згідно графіку, не підтверджені жодними доказами, тому не приймаються судом до уваги.

Посилання відповідача (боржника) виключно на той факт, що судом у рішенні від 12.06.2018 року у справі №911/419/18 вже встановлено обставини, що помякшують ступінь вини відповідача у виникненні спору не може бути єдиним та належним обґрунтуванням заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Дослідивши наведені відповідачем (боржником) у заяві мотиви та надані документи, надавши оцінку аргументам відповідача (боржника), суд дійшов висновку, що надані заявником документи не є доказами, які підтверджують обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення в даній справі у розумінні статті 331 Господарського процесуального кодексу України.

Беручи до уваги наведене, враховуючи, що покладені відповідачем в основу обґрунтування поданої заяви обставини не є винятковими у розумінні ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, за наявності яких можливе надання розстрочки виконання рішення суду у даній справі, у той час, як інших доказів на підтвердження зазначених обставин не надано, з урахуванням балансу інтересів сторін та права на справедливий судовий розгляд, яке може бути порушене у випадку довготривалого невиконання рішення суду, суд дійшов висновку, що заява ТОВ «Виробниче підприємство «Азімут» про відстрочення виконання судового рішення від 12.06.2018 року у справі №911/419/18 є необґрунтованою, а тому, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 331 та 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Азімут» №633 від 15.08.2018 року про розстрочку виконання рішення у справі №911/419/18 відмовити.

2.Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена у порядку, встановленому ст.ст.255-257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п. 17.5 розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 14.09.2018 року.

Суддя Д.Г. Заєць