ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.09.2018 Справа № 905/1079/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: Фізичної особи - підприємця Нетреби Олексія Юрійовича (РНОКПП: НОМЕР_1, адреса: 87000, АДРЕСА_1) ,

до відповідача: Виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області (ЄДРПОУ код 04052784, адреса: 87500, Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Миру, буд. 70),

про: визнання договору недійсним, -

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився, -

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа - підприємець Нетреба Олексій Юрійович звернувся до господарського суду Донецької області з позовом про визнання недійсним договору про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів №6 від 14.09.2016, укладеного між ним та Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради.

Мотивуючи позовну заяву позивач посилається на те, що дата укладення договору не співпадає з моментом фактичного укладення такого договору та в параграфі 9 «Юридичні адреси та реквізити сторін» не зазначено реквізитів розповсюджувача, оскаржуваний договір не містить всіх суттєвих умов договору.

Також, позивач вказує на те, що правовідносини між сторонами регулюються саме Законом України «Про рекламу», постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 «Про затвердження типових правил розміщення зовнішньої реклами», нормами Цивільного та Господарського кодексів України, а певна спорідненість правового регулювання правовідносин сторін з приводу тимчасового користування місцями розташування рекламних засобів із орендними правовідносинами, не може бути підставою для застосування до спірних правовідносин законодавства з питань оренди.

На думку позивача, сторонами не додержано положень ст. 648 Цивільного кодексу України при укладенні оскаржуваного договору, що є підставою для визнання такого договору недійсним.

У той же час, правовими підставами позову позивачем визначено ст.ст.216, 221, 224 Господарського кодексу України, якими врегульовано господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, прострочення кредитора та відшкодування збитків відповідно.

На підтвердження позовних вимог надано: паспорт, витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання; свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця; свідоцтво про сплату єдиного податку від 17.08.2010; договір №6 про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів від 14.09.2016; опис вхідного пакету документів; лист №0602 - 14/320 -01 від 26.12.2016; лист від 25.01.2017 року; лист №30-14403 - 30.1 від 07.02.2017; лист №30.7 - 2044 - 30.1 від 13.02.2017, копії яких долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 04.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1079/18; визначено справу розглядати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 01.08.2018; визначено відповідачу строк для подання суду відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), що підтверджують доводи відповідача до 25.07.2018; копію відзиву на позовну заяву і всі додані до нього докази направити позивачу, докази направлення надати суду у вказаний строк; встановлено сторонам строк для подання відповіді на відзив (позивачем) та заперечень (відповідачем) (якщо такі будуть подані) не пізніше 01.08.2018; явка представників сторін у судове засідання визнана не обов'язковою.

Ухвалою суду від 01.08.2018 підготовче засідання відкладено на 21.08.2018; визначено позивачу строк для надання відповіді на відзив до 16.08.2018; копію відповіді на відзив на позовну заяву і всі додані до неї докази направити відповідачу, докази направлення надати суду у встановлений строк; надати суду оригінали доказів, доданих до позову, для огляду; визначено відповідачу до 21.08.2018 надати суду всі документи та пояснення, які були направлені на електронну адресу суду, в оригіналі та належним чином засвідчених копіях для долучення до матеріалів справи; копії таких документів направити позивачу, докази направлення надати суду; явка представників сторін у судове засідання визнана необов'язковою.

01.08.2018 від відповідача через канцелярію суду отримано оригінал відзиву №31.5 - 38607 - 31.5 - 1 від 30.07.2018 на позовну заяву про визнання договору недійсним та клопотання №31.5 - 38626 - 31.5 - 1 від 30.07.2018 про проведення підготовчого засідання за відсутності представника виконавчого комітету міської ради, які були надіслані раніше електронною поштою.

У відзиві відповідач зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що сторонами досягнуто усіх суттєвих умов договору.

15.08.2018 від позивача через канцелярію суду отримано відповідь б/н від 14.08.2018 на відзив, в якому викладено заперечення проти доводів відповідача.

До означеної відповіді на відзив додано докази її направлення відповідачу.

20.08.2018 відповідачем на електронну адресу суду надіслано копію письмових пояснень №31.5 - 42992 - 31.5 - 1 від 20.08.2018.

Ухвалою від 21.08.2018 закрито підготовче провадження у справі; призначено розгляд справи по суті на 13.09.2018; явка представників сторін визнана необов'язковою.

27.08.2018 до канцелярії суду від відповідача надійшли письмові пояснення №31.5 - 42992 - 31.5 - 1 від 20.08.2018 у паперовій формі.

Позивач та відповідач у судове засідання, що відбулось 13.09.2018, своїх представників не направили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи, що явка уповноважених представників сторін в судове засідання визнана необов'язковою, поданих сторонами пояснень та документів достатньо для вирішення спору по суті, від сторін клопотання про розгляд справи за їх присутністю не надходило, тому справа розглядається за наявними в матеріалах справи документами без участі представників сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Сторонами не оспорюється, що 12.07.2016 Фізична особа-підприємець Нетреба Олексій Юрійович подав до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради через центр адміністративних послуг пакет документів з питання отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами (реєстраційні №№ з 16-346/53 по 16-348/53).

За супровідним листом від 26.12.2016 № 0601-26/320-01 Головне управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради направило Фізичній особі-підприємцю Нетребі О.Ю. проект договору про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів у 3-х примірниках на 21 арк.

За супровідним листом від 25.01.2017 Фізична особа-підприємець Нетреба Олексій Юрійович повернув підписаним Головному управлінню містобудування і архітектури Маріупольської міської ради проект договору про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів у 3-х примірниках на 21 арк.

Головним управлінням містобудування і архітектури Маріупольської міської ради направлено Фізичній особі-підприємцю Нетребі О.Ю. за супровідним листом від 07.02.2017 № 30-14403-30.1 дозволи на розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами у 2-х примірниках кожний на 76 арк. (рекламні щити, розміром 1,5х8,94м (номер за схемою 2063); 1,5х17,94м (номер за схемою 2064); 1,5х5,94 (номер за схемою 2065) для узгодження зі службами м. Маріуполя, вказаними в узгоджувальній частині.

При цьому, самих дозволів на розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами на ім'я ФОП Нетреба О.Ю. матеріали справи не містять і сторонами суду не надавались.

За супровідним листом від 13.02.2017 № 30.7-2044-30.1 Головне управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради направило Фізичній особі-підприємцю Нетребі О.Ю. оригінал договору про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів від 14.09.2016 № 6 на 7 арк.

З наявного в матеріалах справи договору про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів від 14.09.2016 № 6, укладеного між Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради (далі - виконком, відповідач) та фізичною особою-підприємцем Нетребою Олексієм Юрійовичем (далі - розповсюджувач, позивач) вбачається, що на підставі рішення керівника робочого органу від 23 серпня 2016 № 42 про встановлення пріоритету фізичній особі підприємцю Нетреба О.Ю., виконком надає розповсюджувачу у тимчасове платне користування місцями розташування рекламних засобів, а розповсюджувач приймає вказані місця, використовує їх для розташування рекламних засобів та оплачує користування місцями згідно з умовами цього договору.

Місця розташування рекламних засобів, які надаються виконком в тимчасове платне користування розповсюджувачу, зазначені в додатку 1 до цього договору, який є невід'ємною частиною цього договору (п.1.2 договору).

Місця розташування рекламних засобів являють собою площу зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або території на відкритій місцевості у межах м. Маріуполь, перебувають в комунальній власності територіальної громади м. Маріуполя, управління ними, в тому числі укладення договорів щодо них, здійснюється виконавчим комітетом Маріупольської міської ради. (п.1.3 договору)

Місця розташування рекламних засобів надаються розповсюджувачу виключно для розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, зазначених в дозволі, виданому на підставі відповідного рішення виконкому міської ради (п.1.4 договору).

Всі необхідні відомості щодо конструкції рекламних засобів, які підлягають встановленню на місцях розташування рекламних засобів, зазначаються у дозволі на розміщення зовнішньої реклами (п.1.5 договору).

Місця розташування рекламних засобів вважаються переданими виконкомом і прийнятим розповсюджувачем з моменту укладання цього договору (п. 1.6. договору).

У розділі 3 договору сторонами обумовлено порядок розрахунків. Так, плата за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, встановлена в порядку, визначеному виконавчим комітетом Маріупольської міської ради (п.3.1). Розмір плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, наданих в користування розповсюджувачу становить 1969,42 грн. в місяць (п.3.2). Розрахунок розміру плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, наведений у Додатку 1, який є невід'ємною частиною цього договору. Загальна суму договору за п'ять років після отримання розповсюджувачем відповідного дозволу на розміщення зовнішньої реклами, становить 118165,05 грн. (п.3.3). На час встановлення пріоритету розповсюджувача, але не більше трьох місяців з дати прийняття робочим органом рішення про встановлення пріоритету, плата за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів становить 25% суми, визначеної п.3.2 цього договору, в місяць (п.3.4). У разі продовження строку оформлення дозволів на розміщення зовнішньої реклами відповідно до абз.4 п.11 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067, плата за тимчасове користування місцями наданими в користування розповсюджувачу, справляється в розмірі 100% суми, визначеної п.3.2 цього договору, в місяць (п.3.5). Плата за тимчасове користування місцями, наданими в користування розповсюджувачу, зараховується до міського бюджету м. Маріуполя (п.3.6). Внесення плати за тимчасове користування місцями здійснюється розповсюджувачем: перший платіж - протягом п'яти робочих днів з дня укладення договору; наступні платежі - авансом до 10 числа місяця, що передує місяцю за який здійснюється оплата (п.3.7). Зобов'язання розповсюджувача щодо внесення плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів вважається виконаним у день зарахування коштів до міського бюджету м. Маріуполя (п.3.8). У випадку внесення змін до законодавства України або прийняття органами місцевого самоврядування м. Маріуполя рішення про зміну розміру або порядку внесення плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, розмір плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, передбачений цим договором, підлягає обов'язковому коригуванню з метою його приведення у відповідністю до зміненого тарифу. Коригування розміру та порядку внесення плати здійснюється шляхом укладання сторонами додаткової угоди до цього договору (п.3.10). Внесення плати здійснюється розповсюджувачем без отримання рахунку, шляхом перерахування грошових коштів до міського бюджету м. Маріуполя (п.3.13).

У розділі 4 договору сторони обумовили порядок повернення місць розташування рекламних засобів. Так, у випадку припинення цього договору розповсюджувач повертає місця розташування рекламних засобів виконкому на підставі акту приймання-передачі (п.4.1 договору). Місце розташування рекламного засобу вважається повернутим виконкому з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі (п.4.3 договору).

За умовами п. 5.1. - 5.4. договору, цей договір набирає чинності з моменту його укладання. Договір вважається укладеним з дня його підписання сторонами. Цей договір укладено на строк встановлення (продовження) пріоритету розповсюджувача на місця розташування рекламних засобів, надані йому в користування. У випадку отримання розповсюджувачем дозволу на розміщення зовнішньої реклами на місцях, наданий йому в користування на підставі цього договору, цей договір діє протягом строку, на який видано відповідний дозвіл, але не більше 5 років.

У додатку № 1 «Розрахунок плати до міського бюджету за тимчасове користування місцями розміщення рекламних засобів, на які встановлено пріоритет та які надаються у тимчасове платне користування після отримання ФОП Нетреба О.Ю. дозволу на розміщення зовнішньої реклами терміном на п'ять років» до договору від 14.09.2016 № 6 сторонами погоджено адресу розміщення рекламних засобів, їх габарити та розмір оплати відповідно, а саме: 1) пр. Мира, 124; № за схемою - 2063; габарити - 1,5м. х 8,94м., розмір оплати на місяць - 552,02 грн.; 2) пр. Мира, 124; № за схемою - 2064; габарити - 1,5м х 17,94м; розмір оплати на місяць - 1021,90 грн.; 3) пр. Мира, 124; № за схемою - 2065; габарити - 1,5м х 5,94м; розмір оплати на місяць - 395,51 грн. Разом за місяць - 1969,42 грн. Разом за рік - 23633,01 грн. Разом за п'ять років - 118165,05 грн.

Договір від 14.09.2016 № 6 з додатком № 1 до нього підписано обома сторонами без розбіжностей та скріплений їх печатками.

Ані виконкомом, ані розповсюджувачем не проставлено дату фактичного підписання договору № 6 від 14.09.2016 та додатку № 1 до нього.

Предметом спору у цій справі є визнання недійсним договору про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів від 14.09.2016 № 6 з підстав того, що договір не містить всіх суттєвих умов, а також не додержання положень ст. 648 Цивільного кодексу України при укладенні оскаржуваного договору.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача до відповідача про визнання договору недійсним такими, що не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Відносини, які виникають з тимчасового користування місцем розташування рекламних засобів не мають ознак, притаманних відносинам у сфері оренди комунального майна, відносини у сфері розміщення зовнішньої реклами регулюються спеціальними нормами Закону України "Про рекламу", постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами" від 29 грудня 2013 року N 2067, а питання щодо правових наслідків порушення зобов'язання та відповідальності за його порушення унормовано загальними положеннями цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 Закону України „Про рекламу" розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, та на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна норма також міститься у п. 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 2067 від 29.12.2003 р.

У п. 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами встановлено, що місце розташування рекламного засобу - площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надаються розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою).

Пунктом 24 Типових правил передбачено, що лише виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов'язаних з розташуванням рекламного засобу.

Згідно п. 32 Постанови Кабінету Міністрів України № 2067 від 29.12.2003 "Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами" плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою).

З аналізу вказаних норм суд дійшов висновку, що сам по собі дозвіл на розміщення реклами не породжує цивільно-правових зобов'язань для сторін, а надає лише право на розміщення зовнішньої реклами за умови укладення відповідного договору.

Отже, користування місцями для розміщення рекламних засобів є платним і повинно відбуватися на підставі договору, укладеного між особою, що розміщує рекламу, та власником місця розташування рекламних засобів.

Сторонами не оспорюються, що місця розташування рекламних засобів щодо яких позивачу видано дозволи для розміщення зовнішньої реклами, перебувають у комунальній власності.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами першою - третьою статті 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України (ч.8 ст.181 ГК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, стаття 203 ЦК України встановлює перелік вимог, яким повинен відповідати правочин для набрання їм чинності, тобто юридичної сили.

Загальні підстави недійсності правочину встановлені ст.215 Цивільного кодексу України.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто правомірність правочину презумується.

Як встановлено у ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що договір від 14.09.2016 № 6 з додатком № 1 до нього підписано обома сторонами без розбіжностей та скріплений їх печатками; сторони погодили предмет, ціну та строк дії договору; наявність повноважень у осіб, які підписали такий договір, сторонами не оспорюється. Сторони в договорі погодили, що договір діє до закінчення строку дозволу щодо кожного місця розташування реклами, що відповідає спеціальним нормам Закону України "Про рекламу", постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами" від 29 грудня 2013 року N 2067.

Сторонами також не оспорюються факт отримання позивачем дозволу на розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами (рекламні щити, розміром 1,5х8,94м (номер за схемою 2063), 1,5х17,94м (номер за схемою 2064), 1,5х5,94 (номер за схемою 2065) за адресою: пр. Мира, 124, доказів скасування таких дозволів сторонами не надано.

Суд зазначає, що дії позивача та відповідача призвели до виникнення взаємних прав та обов'язків, обумовлених договором від 14.09.2016 № 6, на підставі вільного волевиявлення і визначені на розсуд сторін та погоджені ними.

Суд також не приймає до уваги як підставу для визнання недійсним договору доводи відповідача про відсутність у параграфі 9 «Юридичні адреси та реквізити сторін» реквізитів розповсюджувача, оскільки такі доводи спростовуються самим текстом договору, наданим позивачем, який в параграфі 9 «Юридичні адреси та реквізити сторін» містить найменування розповсюджувача, підпис розповсюджувача та печатку розповсюджувача з зазначенням в ній ідентифікаційного номеру Фізичної особи-підприємця Нетреби Олексія Юрійовича.

Наведеним вище спростовуються доводи відповідача про те, що договір не містить всіх суттєвих умов.

Крім того, чинне законодавство з питань розміщення рекламних конструкцій не ставить у залежність дату укладення договору про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів від факту отримання розповсюджувачем дозволу на розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами.

Також, позивачем не доведено факту недодержання сторонами положень ст. 648 Цивільного кодексу України при укладенні оскаржуваного договору, якою передбачено, що зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на викладене, суд вважає позовні вимоги недоведеними та необґрунтованими, що вказує на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати у справі покладаються на позивача у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73-86, 91, 123, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня підписання повного тексту у порядку, передбаченому Розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 24.09.2018.

Суддя Н.В. Величко