ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2018 справа № 908/28/18

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів: при секретарі судового засідання:Зубченко І.В., Попков Д.О., Стойка О.В. Голембо І.В.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами", м.Київ
на рішення господарського суду Запорізької області
від04.05.2018р. (повний текст підписано 14.05.2018р.)
у справі№908/28/18 (суддя Дроздова С.С.)
за позовом організації, яка звертається за захистом порушених прав суб'єкта авторського права: Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами", м.Київ
в інтересах позивача до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна", м.Київ Фізичної особи-підприємця Волкової Ганни Анатоліївни, м.Кропивницький Кіровоградської області
простягнення 32000,00грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватна організація «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами», м.Київ (далі - організація, заявник) в інтересах позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна", м.Київ звернулася до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідача, Фізичної особи-підприємця Волкової Ганни Анатоліївни, м.Кропивницький Кіровоградської області про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав - використання без дозволу об'єктів - музичних творів "ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець - ІНФОРМАЦІЯ_2) та "ІНФОРМАЦІЯ_3" (виконавець - ІНФОРМАЦІЯ_4) у розмірі 32000,00грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 04.05.2018р. (повний текст підписано 14.05.2018р.) у справі №908/28/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено. В основу рішення покладено наступні твердження:

- заявник не підтвердив обсяг своїх повноважень на звернення з позовом до суду, а також не підтвердив право на стягнення компенсації на свою користь;

- заявником не доведено факту належності позивачу права на використання спірного твору, не надано правовстановлюючих документів на спірний твір;

- відеофіксація використання спірних творів не є достатнім доказом порушення майнових авторських прав, оскільки фіксація здійснена у скритий спосіб і на відео не зафіксовано, за допомогою якого саме джерела (пристрою) відбувалося публічне виконання спірних творів;

- з наданих суду доказів не вбачається, що пристрій як джерело походження звуку належав саме відповідачу;

- позивачем не доведено, що на момент складання акту фіксації господарську діяльність за адресою закладу здійснював лише відповідач.

Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" не погодилася з прийнятим рішенням та звернулася до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог скаржник посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Так, за твердженнями апелянта, підставами для скасування рішення є сукупність наступних обставин:

- посилання суду на недоведеність факту належності позивачу майнових авторських прав на спірні твори є хибним, оскільки ліцензійний договір №ВЧ--д від 01.11.2014р., укладений між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ворнер/Чаппел», є чинним, у судовому порядку недійсним не визнавався, а тому є належним доказом наявності у позивача прав на спірні музичні твори;

- твердження місцевого господарського суду про недоведеність факту використання відповідачем спірних музичних творів є помилковим, оскільки факт такого використання підтверджений сукупністю доказів, а саме: актом фіксації; відеозаписом; даними з куточку споживача, що зафіксовані на відеозаписі; попереднім рахунком та розрахунковим чеком з терміналу;

- суд першої інстанції приймаючи рішення не врахував, що відповідач не навів жодного доказу правомірності використання спірних музичних творів.

У відповідності до вимог ст.32 та ч.1 ст.260 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) за протоколом автоматизованого розподілу від 10.07.2018р. сформовано колегію суддів у складі: Зубченко І.В. (головуючий, суддя-доповідач), судді Попков Д.О., Чернота Л.Ф.

Ухвалою від 10.07.2018р. вказана колегія суддів відкрила апеляційне провадження у справі №908/28/18 та зобов'язала відповідача до 31.07.2018р. включно надати до суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання скаржнику.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 02.08.2018р. після проведення підготовчих дій судова колегія призначила розгляд апеляційної скарги Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" в порядку письмового провадження в світлі приписів ч.10 ст.270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, клопотання скаржника про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням сторін жодним чином не мотивоване, тоді як судова колегія з власною ініціативи не вбачає необхідності розгляду означеної апеляційної скарги з повідомленням учасників справи. Учасники справи були повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження належним чином.

З огляду на відкриття апеляційного провадження у справі №908/28/18 та призначення розгляду апеляційної скарги в порядку письмового провадження, клопотання відповідача про залишення апеляційної скарги без руху не підлягає розгляду.

На поштову адресу суду від Фізичної особи-підприємця Волкової Ганни Анатоліївни надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого відповідач наголошує, що апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, у зв'язку з чим просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Розглянувши клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву, судова колегія дійшла висновку про його обґрунтованість та, відповідно, про задоволення зазначеного клопотання.

На підставі розпорядження керівника апарату, за протоколом повторного автоматизованого розподілу від 10.09.2018р., у зв'язку з перебуванням у відпустці судді зі складу колегії Черноти Л.Ф., з метою дотримання передбаченого законом строку розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: Зубченко І.В. (головуючий, суддя-доповідач), судді Попков Д.О., Стойка О.В.

Згідно із вимогами ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах перегляду справи, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12.12.2016р. представником Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" - Завгородньою О.Г. за результатами проведеної фіксації фактів використання музичних творів в публічному закладі кафе "Espressio" за адресою: м.Запоріжжя, вул.Сталеварів, 23, в якому господарську діяльність здійснює Фізична особа-підприємець Волкова Ганна Анатоліївна, складено акт фіксації комерційного використання музичних творів способом публічного виконання №1/1212/2016 від 12.12.2016р. У названому акті (з додатком) відображено факт публічного виконання за допомогою обладнання, яким оснащений заклад, зокрема, музичних творів "ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець - ІНФОРМАЦІЯ_2) та "ІНФОРМАЦІЯ_3" (виконавець - ІНФОРМАЦІЯ_4). Акт підписаний представником організації - Завгородньою О.Г. У свою чергу, представником відповідача акт не підписаний, в акті зазначено, що представник закладу відмовився від підписання даного акту. До акту додано оптичний диск із відео-звукозаписом факту публічного виконання.

Причиною виникнення даного спору є питання щодо правомірності публічного виконання спірних музичних творів ("ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець - ІНФОРМАЦІЯ_2) та "ІНФОРМАЦІЯ_3" (виконавець - ІНФОРМАЦІЯ_4)) у приміщенні відповідача, наявності чи відсутності підстав для стягнення з останнього компенсації за порушення виключних майнових авторських прав позивача.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах перегляду справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) та Законом України від 23.12.1993р. №3792-XII "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон).

Згідно приписів статті 440 ЦК України та ч.3 ст.15 Закону, майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

За змістом статті 1 Закону, виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Частиною 3 статті 15 Закону передбачено, що виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів.

Статтею 1 Закону визначено наступні поняття:

публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час;

публічне сповіщення (доведення до загального відома) - це передача за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гама-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції правомірно визначив, що сповіщення спірних творів за допомогою технічних пристроїв для передачі звуку в місці здійснення господарської діяльності, де може бути присутнім невизначене коло осіб, є публічним виконанням твору.

Право на використання твору, за змістом статей 435, 440, 441, 443 ЦК України, статей 7, 15, 31-33 Закону, належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку (відповідно до договору або закону). Використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

Пунктом 3 ст.426 ЦК України передбачено, що використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Використання твору без дозволу уповноваженої особи та без сплати авторської винагороди є порушенням авторського права, передбаченим п. «а» ст.50 Закону.

Абзацем 1 ч.1 ст.52 Закону передбачено, що за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право подавати позови до суду про виплату компенсацій. Суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат замість відшкодування збитків або стягнення доходу (пп. "г" абз.1 ч.1 та пп. "г" абз.6 ч.2 ст.52 Закону). В абз.9 ч.2 ст.52 Закону зазначено, що при визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пп. «г» п.2 ст.52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Приймаючи до уваги зміст положень ст.4, 45 ГПК України, враховуючи зміст позовної заяви, зокрема, прохальної частини, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що заявник - Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" просить стягнути суму компенсації не на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна", а на власний поточний рахунок.

На підтвердження права на пред'явлення позову організація надала наступні документи: свідоцтво про облік організації колективного управління правами №18/2011 від 24.01.2011р.; договір №АВ-24012014/01 від 24.01.2014р. про управління майновими авторськими правами, укладений між Приватною організацією "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна"; ліцензійний договір №ВЧ-01112014/02-д від 01.11.2014р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ворнер/Чаппелл" (видавник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна" (субвидавник).

За умовами договору №АВ-24012014/01 від 24.01.2014р. про управління майновими авторськими правами (далі - договір), Товариство з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна" надає організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори та субвидані твори (далі - об'єкти авторського права), які належать або протягом дії цього договору будуть йому належати, а саме: дозволяти або забороняти використання об'єктів авторського права третіми особами відповідно до умов цього договору.

Пунктами 2.2, 2.3 договору роз'яснено, що надання повноважень на колективне управління правами передбачає укладення організацією договорів на право використання об'єктів авторського права третіми особами, збір винагороди, її розподіл та виплату. Організація не використовує будь-яким способом об'єкти авторського права, права на управління якими передаються видавником за цим договором.

Пунктом 2.4 договору передбачено, що видавник уповноважує організацію отримувати від третіх осіб, зокрема, від організацій колективного управління, винагороду, зібрану ними за використання об'єкта авторського права на території України способами, визначеними у пункті 5.1.1 договору, у тому числі впродовж періодів, передуючих укладенню цього договору.

Відповідно до п.5.1.1 до способів використання об'єктів авторського права віднесено публічне виконання об'єктів авторського права.

У додатку №1 до цього договору зазначено, що відповідно до п. 7.1 договору його дія поширюється на територію України.

Згідно з п.12.1 строк дії цього договору - з моменту підписання його сторонами безстроково.

Отже, на момент розгляду справи даний договір є чинним, сторонами доказів протилежного не надано.

Укладення договору №АВ-24012014/01 від 24.01.2014р. про управління майновими авторськими правами узгоджується з положеннями п."в" ч.1 ст.45 та ч.1 ст.47 Закону.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.48 Закону організації колективного управління діють на основі статутів, що затверджуються в установленому порядку і в межах повноважень, одержаних від суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав.

Зокрема, згідно з п."г" ч.1 ст.49 Закону організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень такі функції: вчиняти дії, передбачені чинним законодавством, необхідні для захисту прав, управління якими здійснює організація, в тому числі звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів.

У світлі приписів абз.2 п.49 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб'єктів авторського права суд повинен з'ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб'єктом авторського права. Якщо у організації колективного управління відсутні повноваження на управління майновими правами суб'єкта авторського права, зокрема, щодо конкретного твору, судам слід відмовляти у задоволенні позову цієї організації.

Організація колективного управління звертається до господарського суду як позивач за захистом прав особи, чиї майнові інтереси вона представляє, за наявності документів, що підтверджують її право на звернення до суду з таким позовом. Зокрема, повноваження на подачу позову мають підтверджуватися свідоцтвом про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління, статутними повноваженнями цієї організації, договором з особою, якій належать відповідні права та документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

Дійсно, за змістом п.4.3 статуту Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" до функцій організації відноситься вчинення дій, передбачених чинним законодавством, необхідних для захисту прав, управління якими здійснює організація, в тому числі звернення до суду за захистом прав суб'єктів авторського права.

Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, пунктом 9.1 договору №АВ-24012014/01 від 24.01.2014р. уповноважено організацію здійснювати відповідно до чинного законодавства України та цього договору будь-які юридичні дії, направлені на забезпечення та захист майнових прав видавника на об'єкти авторського права, повноваження на управління якими передані організації за цим договором, в порядку визначеному в цьому розділі.

Зокрема, у п.9.2 договору зазначено, що у випадку виявлення порушень прав, управління якими здійснює організація, остання з метою захисту прав видавника та реалізації своїх повноважень по управлінню цими правами, має право: пред'являти заяви, претензії, здійснювати фіксацію фактів використання об'єктів авторського права без дозволу організації (п.9.2.1); вчиняти будь-які інші дії (вживати заходи), направлені на захист авторських прав видавника за умов отримання попередньої згоди видавника (п.9.2.2).

При цьому, пунктом 9.5 договору передбачено, що дії, визначені в пункті 9.2.2 договору організація здійснює за умов отримання попередньо письмової згоди видавника.

Отже, оскільки в п.9.2.1 договору не зазначено пред'явлення позовів, то на подачу позову згідно умов п.9.2.2 договору необхідно отримати попередню письмову згоду видавника. Разом з тим, заявником не надано суду відповідних доказів на підтвердження права на поданя позову в даній справі в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна". До того ж, за змістом договору №АВ-24012014/01 від 24.01.2014р. організації не надано право стягувати компенсацію за незаконне використання твору, в тому числі на свою користь.

До того ж, як вірно зазначено судом першої інстанції, заявником не доведено факту належності позивачу права на використання спірного твору, не надано правовстановлюючих документів на спірний твір.

Відповідно до п.3.1 договору №АВ-24012014/01 від 24.01.2014р. видавник (позивач) зобов'язується задекларувати свої майнові права на об'єкти авторського права згідно з правилами, встановленими організацією відповідно до положень Статуту (надалі - "Правила декларування").

Пунктом 4.2 договору передбачено, що особливості декларування майнових прав на субвидані твори встановлюються Правилами декларування організації.

Відповідно до п.1.1.2 договору субвиданими творами є оприлюднені музичні твори (з текстом чи без тексту), майнові права на які передані видавнику від нерезидента України.

Як вбачається з матеріалів справи, заявником не надано Правила декларування організації, що виключає можливість встановлення особливостей декларування субвиданих творів.

За твердженнями заявника, права на спірні музичні твори передані позивачу за ліцензійним договором №ВЧ-01112014/02-д від 01.11.2014р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Ворнер/Чаппелл", який є нерезидентом. У зв'язку з наведеним, спірні твори є субвиданими творами в світлі умов п.1.1.2 договору №АВ-24012014/01 від 24.01.2014 р.

Умовами пунктів 1.9, 2.1 ліцензійного договору передбачено, що видавник (Товариство з обмеженою відповідальністю "Ворнер/Чаппелл") надає субвидавнику (Товариству з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна") право на використання протягом строку на території України способами, вказаними в договорі, всіх творів, які входять до каталогу видавника, за винятком продакшн музики.

Відповідно до п.1.6 ліцензійного договору продакшн музика - музикальні твори, створені для використання у фільмах, телебаченні, радіо або інших засобах аудіовізуальної інформації, які належать або підконтрольні компаніям НонСтопМьюзік Інк та Ворнер/ЧаппелЛайбраріМьюзік Лімітед.

Відповідно до п.11.1, 11.2 строк дії ліцензійного договору обчислюється з моменту його підписання та спливає 31.12.2014р. з подальшою пролонгацією до моменту його розірвання будь-якою із сторін. Договір в частині надання прав субвидавнику поширюється на період з 01.01.2014р. Матеріали справи не містять доказів припинення дії ліцензійного договору.

За умовами п.8.3 ліцензійного договору видавник у випадку необхідності зобов'язується надати субвидавнику належним чином засвідчені правовстановлюючі документи на той чи інший твір або інші документи, необхідні субвидавнику для захисту прав на твори.

Проте, матеріали справи не містять правовстановлюючих документів Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер/Чаппел" на спірні музичні твори. Каталог з переліком творів, який є додатком до ліцензійного договору, не є таким доказом.

Таким чином, як обґрунтовано зазначено в оскаржуваному рішенні, заявником та позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Ворнер/Чаппел" мало право використовувати спірні музичні твори та передавати це право третім особам, зокрема, позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна".

При цьому, судова колегія вважає доречним посилання скаржника на ту обставину, що ліцензійний договір №ВЧ--д, укладений між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ворнер/Чаппел», є чинним, у судовому порядку недійсним не визнавався. Разом з тим, такі доводи не спростовують висновку судів про недоведеність факту належності позивачу майнових авторських прав на спірні твори з огляду на ненадання правовстановлюючих документів. Судова колегія зауважує, що в силу приписів ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а заявником в свою чергу не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своєї позиції.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що кожен факт протиправного використання об'єктів авторського права та/або суміжних прав має бути доведений та підтверджений належними та допустимими доказами. Проте, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що в даному випадку подані заявником докази на підтвердження факту використання твору відповідачем є неналежними та не доводять факту використання спірних творів саме Фізичною особою - підприємцем Волковою Ганною Анатоліївною.

Як зазначалося раніше, наданий організацією акт фіксації порушення складений заявником в односторонньому порядку, відповідачем не підписаний, а факт використання спірного твору останнім не визнаний. При цьому, із наданого відеозапису вбачається, що фіксація проводилась у скритий спосіб і на відео не зафіксовано, за допомогою якого саме джерела (пристрою) відбувалося публічне виконання спірних творів. На відео відображені тільки аудіодинаміки в стелі, а не сам пристрій, який є джерелом походження звуку, в процесі його роботи. Безпосередньо в акті також не відображено, за допомогою якого пристрою відбувалось поширення звуку.

Крім того, з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається, що пристрій, як джерело походження звуку, належав саме відповідачу, оскільки до матеріалів справи доданий договір оренди №01-04/15 від 01.04.2015р. частини нежитлового приміщення з торгівельною площею 63,7кв.м., розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.Сталеварів, буд.23, прим.4, укладений з Фізичною особою підприємцем Волковим А.О. Заявником не доведено, що на момент складання акту фіксації 12.12.2016р. господарську діяльність за даною адресою здійснював лише відповідач, оскільки останнім в оренду взято лише частину нежитлового приміщення загальною площею 63,7 кв.м.

За таких обставин, надані заявником на підтвердження факту здійснення господарської діяльності у відповідному приміщенні саме Фізичною особою-підприємцем Волковою Ганною Анатоліївною, а саме, попередній рахунок та розрахунковий чек з терміналу, не підтверджують обставин, викладених заявником у позовній заяві та апеляційній скарзі.

Зазначені вище висновки господарського суду Запорізької області, а також висновки Донецького апеляційного господарського суду спростовують твердження апелянта про доведеність факту використання відповідачем спірних музичних творів сукупністю доказів - актом фіксації; відеозаписом; даними з куточку споживача, що зафіксовані на відеозаписі; попереднім рахунком та розрахунковим чеком з терміналу.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції приймаючи рішення не врахував, що відповідач не навів жодного доказу того, що він правомірно використовує спірний музичний твір, є безпідставним з огляду на недоведеність самого факту використання спірних музичних творів відповідачем.

Аргумент скаржника про неналежну оцінку фактичних обставин справи та неправильне застосування норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, відхиляється Донецьким апеляційним господарським судом, оскільки, як вбачається із оскаржуваного судового рішення, господарським судом Запорізької області повно з'ясовані обставини, які мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Зазначені висновки відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення та задоволення вимог апеляційної скарги за наведеними в ній мотивами не вбачається, що за змістом ст.129 ГПК України має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами", м.Київ на рішення господарського суду Запорізької області від 04.05.2018р. (повний текст підписано 14.05.2018р.) у справі №908/28/18 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 04.05.2018р. (повний текст підписано 14.05.2018р.) у справі №908/28/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 10.09.2018р.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Судді Д.О. Попков

О.В. Стойка

Надруковано 8 примірників: 1 - організації; 1 - позивачу; 3 - відповідачу; 1 - до справи; 1 - ДАГС; 1 - ГСЗО