ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/22146/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю.Я. - головуючого, Дроботової Т.Б., Пількова К.М.,

секретар судового засідання - Овчарик В.М.,

за участю представників:

позивача - Щеглова Д.М. (адвокат),

відповідача - Оксамитного М.М. (адвокат),

третьої особи-1 - не з'явилися,

третьої особи-2 - не з'явилися,

третьої особи-3 - не з'явилися,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне Логістичне Партнерство" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2018 (головуючий - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Чорногуз М.Г.) у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне Логістичне Партнерство"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "БАСФ Т.О.В.",

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) Товариство з обмеженою відповідальністю "СИНЄВИР",

2) Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша"

про відшкодування 902116,68 грн. шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У грудні 2017 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (далі - ПрАТ "СК "Уніка", Компанія) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне Логістичне Партнерство" (далі - ТОВ "АЛП", експедитор) про відшкодування шкоди в розмірі 902116,68 грн., посилаючись на статті 611, 929, 932, 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статтю 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" та статтю 27 Закону України "Про страхування".

Позовна заява обґрунтовується тим, що позивач на виконання умов договору добровільного страхування вантажів №001310/2701/0000041 від 01.01.2017, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "БАСФ Т.О.В." (далі - ТОВ "БАСФ Т.О.В.", постачальник), у зв'язку з настанням страхового випадку (викраденням вантажу), виплатив цьому товариству страхове відшкодування в розмірі 902116,68 грн., внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2018 (суддя Удалова О.Г.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тими обставинами, що, здійснивши виплату страхового відшкодування в розмірі 902116,68 грн. на користь страхувальника (ТОВ "БАСФ Т.О.В."), ПрАТ "СК "Уніка" набуло право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи, якою в силу умов договору транспортного експедирування №ЕІN-53 від 22.12.2015 є експедитор, проте, з огляду на приписи статті 979 ЦК України та статті 16 Закону України "Про страхування" правомірним буде звернення з вимогами про відшкодування здійсненої позивачем страхової виплати в порядку регресу саме до особи, яка застрахувала відповідальність відповідального за збереження вантажу експедитора, тобто до ПрАТ "СК "Перша".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2018 рішення скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Постанова мотивована статтями 614, 618, 623, 924, 932, 934, 993 ЦК України, статтями 8, 25, 27 Закону України "Про страхування", статтями 4, 13, 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" та статтями 269, 270, 277 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), з урахуванням яких апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на встановлену умовами договору транспортного експедирування №ЕІN-53 від 22.12.2015 відповідальність експедитора за збереження вантажу та за дії третіх осіб, які залучені ним до виконання договору транспортного експедирування, в тому ж порядку, як і за свої дії, внаслідок чого позивач реалізував своє право звернення до відповідальної особи шляхом подання позову саме до ТОВ "АЛП".

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з постановою апеляційної інстанції, відповідач звернувся з касаційною скаргою, у якій просить зазначену постанову скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на неправильне застосування і порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, зокрема, статей 623, 924, 979, 993, 1194 ЦК України, статті 314 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статей 16, 27 Закону України "Про страхування" та статей 86, 269 ГПК України, наголошуючи на тому, що: 1) апеляційним судом не враховано викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 по справі №755/18006/15-ц правову позицію про те, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, так як уклавши договір страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність; 2) судом апеляційної інстанції не досліджено тих обставин, що з дати виписки видаткової накладної № від 30.05.2017 право власності на вантаж, як і ризик його загибелі чи пошкодження, перейшло від продавця (ТОВ "БАСФ Т.О.В.") до покупця (Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізон-Імпорт"), у зв'язку з чим, Компанія здійснила безпідставну виплату страхового відшкодування особі, яка не було власником втраченого майна і не мала права на відповідне відшкодування; 3) ПрАТ "СК "Уніка" не довело як чинності договору добровільного страхування вантажів від 01.01.2017 №001310/2701/0000041 на момент настання страхового випадку, так і своєчасного направлення страхувальником (ТОВ "БАСФ Т.О.В.") на адресу позивача повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку, оскільки прострочення подання такого повідомлення є підставою для відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування; 4) особою, відповідальною за завдані збитки внаслідок втрати вантажу під час перевезення, є спеціалізований перевізник - Товариство з обмеженою відповідальністю "СИНЄВИР" (далі - ТОВ "СИНЄВИР", перевізник).

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи (доводи, викладені у відзивах та запереченнях на касаційну скаргу)

ПрАТ "СК "Уніка" у відзиві на касаційну скаргу просить оскаржувану постанову залишити без змін з мотивів, у ній викладених.

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, згідно з умовами договору транспортного експедирування №ЕІN-53 від 22.12.2015 (далі - договір транспортного експедирування) експедитор (ТОВ "АЛП") зобов'язувався за дорученням клієнта (ТОВ "БАСФ Т.О.В.") на підставі отриманих та погоджених заявок та за його рахунок організувати та надати транспортно-експедиторські послуги (а саме: послуги пов'язані з організацією та забезпеченням перевезень вантажу відповідно до цього договору).

Пунктами 2.5.7, 2.5.13 договору транспортного експедирування на експедитора покладено обов'язок відповідати, зокрема, за збереження вантажу в дорозі та нести відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених експедитором до виконання договору, в тому ж порядку, як і за власні дії.

Відповідно до пункту 4.2 договору транспортного експедирування експедитор несе відповідальність за повну або часткову втрату вантажу або за його пошкодження, що сталось в проміжок часу між прийняттям вантажу до перевезення та його здачею.

Згідно з пунктом 4.4 договору транспортного експедирування у разі втрати, пошкодження вантажу при перевезенні, експедитор відшкодовує клієнтові вартість втраченого або пошкодженого вантажу (в тому числі, втрату товарного виду). Вартість втраченого або пошкодженого вантажу визначається відповідно до сум, зазначених у видаткових накладних по відповідним договорам поставок, по яким здійснюється перевезення товарів (де вантаж купувався або продавався клієнтом).

Апеляційним господарським судом також встановлено, що 01.01.2017 між ТОВ "БАСФ Т.О.В." (страхувальником) та ПрАТ "СК "Уніка" (страховиком) укладено договір добровільного страхування вантажів №001310/2701/0000041 (далі - договір добровільного страхування №001310/2701/0000041), за умовами якого страховиком застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим вантажем, що належить страхувальнику або за який він несе відповідальність та що перевозиться всіма видами транспорту по всьому світу.

Пунктом 2.1.2 договору добровільного страхування №001310/2701/0000041 визначено найменування/назву застрахованого вантажу: всі товари, які застраховані згідно з законом або договором, по яким було здійснено страхування, в основному це: хімічні продукти, машини, апарати і запасні частини, упаковка та рекламні матеріали, демонстраційне обладнання, зразки у відповідній упаковці або без упаковки, якщо дозволено.

Страхове покриття за цим договором надається на умовах: "З відповідальністю за всі ризики". На цих умовах відшкодовуються збитки від знищення, пошкодження або втрати всього чи частини застрахованого вантажу внаслідок будь-яких причин, за винятком випадків, зазначених у розділі 7 цього договору (пункт 6.1 договору добровільного страхування №001310/2701/0000041).

Згідно з пунктом 3.4 договору добровільного страхування №001310/2701/0000041 безумовна франшиза по кожному страховому випадку становить 27957 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "БАСФ Т.О.В." (постачальник) на підставі договору поставки №11112017 від 09.11.2016, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізон-Імпорт" (далі - ТОВ "Бізон-Імпорт", покупець), зобов'язувалося поставити цьому товариству товар (іншур перформ, т.к.с.) у кількості 3000 літрів загальною вартістю 2632284 грн. за видатковою накладною № від 30.05.2017.

З метою виконання вищевказаної поставки товару, 30.05.2017 між ТОВ "БАСФ Т.О.В." та експедитором складено заявку №1562/МТ на надання транспортних послуг по Києву та території України до договору транспортного експедирування, згідно з якою сторонами визначено маршрут перевезення: м. Обухів - м. Пологи Запорізької області.

Місцевим господарським судом встановлено, що виконання перевезення товару, придбаного покупцем (ТОВ "Бізон-Імпорт"), доручено ТОВ "СИНЄВИР" на підставі додатку №44 від 30.05.2017 до договору №18 від 18.01.2016, укладеного між експедитором та ТОВ "СИНЄВИР".

В свою чергу, 18.04.2017 між ТОВ "СИНЄВИР" (замовник) та громадянином ОСОБА_8 (перевізник) укладено договір про виконання робіт, за умовами якого останній зобов'язувався виконати вантажне перевезення.

Прийняття товару до перевезення вказаними особами (ТОВ "СИНЄВИР", водій ОСОБА_8.) підтверджується товарно-транспортною накладною №1562 від 30.05.2017.

Як вбачається з листа Дніпровського районного відділу поліції Дніпропетровського відділу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №43/5225 від 13.10.2017 та акта про виявлення невідповідності товару за кількістю/якістю від 01.06.2017, під час виконання перевезення 31.05.2017 викрадено частину вантажу у кількості 1060 літрів загальною вартістю 930073,68 грн.

Згідно зі страховим актом №00226555 від 31.08.2017 зазначену обставину визнано страховим випадком, у зв'язку з чим, ПрАТ "СК "Уніка" прийнято рішення про здійснення страхової виплати в розмірі 902116,68 грн. (930073,68 грн.- 27957 грн. франшизи).

19.09.2017 Компанія виплатила на користь ТОВ "БАСФ Т.О.В." страхове відшкодування в розмірі 902116,68 грн., що підтверджується платіжним дорученням №038997.

При цьому, відповідачем (ТОВ "АЛП") було відшкодовано ТОВ "БАСФ Т.О.В." суму франшизи - 27957 грн., що підтверджується платіжним дорученням № від 16.11.2017.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що 27.04.2016 між ТОВ "АЛП" та ПрАТ "СК "Перша" укладено договір добровільного страхування відповідальності транспортного експедитора, який здійснює експедирування вантажів автомобільним транспортом №12-15.00.17.00010 (далі - договір добровільного страхування відповідальності №12-15.00.17.00010), за умовами якого було застраховано майнові інтереси, пов'язані з виникненням обов'язку страхувальника відшкодувати шкоду, що виникла по застрахованих ризиках внаслідок події, визначеної страховим випадком.

За умовами договору добровільного страхування відповідальності №12-15.00.17.00010 застраховано відповідальність експедитора за внутрішнім експедируванням.

Відповідно до пункту 1.1 Стандартних умов страхування до договору добровільного страхування відповідальності №12-15.00.17.00010 страховим випадком, зокрема, визнається крадіжка вантажу, прийнятого на експедирування, або інші протиправні діяння щодо нього.

Пунктом 6.1 Основної частини договору добровільного страхування відповідальності №12-15.00.17.00010 визначено строк дії договору - до 28.04.2018.

Таким чином, на момент викрадення вантажу відповідальність ТОВ "АЛП" за збереження вантажу була застрахована у ПрАТ "СК "Перша".

В основу оскаржуваної постанови покладено висновок апеляційного суду про встановлення умовами договору транспортного експедирування №ЕІN-53 від 22.12.2015 відповідальності експедитора за збереження вантажу та за дії третіх осіб, які залучені ним до виконання договору транспортного експедирування, в тому ж порядку, як і за свої дії. При цьому, стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування" передбачають право особи на відшкодування виплаченого страхового відшкодування та не встановлюють обов'язку звернення до конкретної відповідальної особи, якщо у виниклих правовідносинах відповідальних осіб є декілька, внаслідок чого позивач має право на свій розсуд визначити, хто з відповідальних осіб є відповідачем у справі, тому позивач реалізував своє право звернення до відповідальної особи шляхом подання даного позову саме до ТОВ "АЛП".

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування страховик зобов'язується, у разі настання певної події (страхового випадку), виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до статті 934 ЦК України за порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 618 ЦК України боржник відповідає за порушення зобов'язання іншими особами, на яких було покладено його виконання (стаття 528 цього Кодексу), якщо договором або законом не встановлено відповідальність безпосереднього виконавця.

Статтею 13 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" визначено, що експедитор здійснює страхування вантажу та своєї відповідальності згідно із законом та договором транспортного експедирування.

Статтями 618, 932 ЦК України та частиною 3 статті 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" передбачено відповідальність експедитора за збереження вантажу та за дії третіх осіб, які залучені ним до виконання договору транспортного експедирування, в тому ж порядку, як і за свої дії.

Відповідно до статті 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Таким чином, експедитор, прийнявши товар в пункті завантаження, без будь-яких зауважень в товарно-транспортних документах, в тому числі без зазначення недоліків, пов'язаних з порушенням умов завантаження продукції, несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу під час його транспортування до моменту його видачі.

Статтею 614 ЦК України та частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини. Боржник звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем порушено договірні зобов'язання, оскільки не забезпечено збереження вантажу та його видачу вантажоодержувачу в повному обсязі.

Таким чином, за умовами пунктів 2.5.7, 2.5.13, 4.2, 4.4 договору транспортного експедирування відповідальною особою за заподіяні збитки є експедитор - ТОВ "АЛП".

При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено той факт, що на момент настання страхової події (викрадення частини вантажу) цивільно-правова відповідальність ТОВ "АЛП" за збереження вказаного майна була застрахована у ПрАТ "СК "Перша".

Водночас, під час апеляційного розгляду справи представник відповідача пояснив, що звертався до ПрАТ "СК "Перша" із заявою про виплату страхового відшкодування, однак, доказів щодо прийнятого страховиком рішення до суду не надав. В свою чергу, ПрАТ "СК "Перша" в поданих до суду поясненнях не визнає подію, яка сталася (викрадення частини вантажу), страховим випадком.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. Тобто у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого деліктного зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.04.2018 по справі №910/3165/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 по справі №910/2603/17).

Статтею 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок визначено як подію, передбачену договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Отже, юридична особа-страхувальник під час укладення із суб'єктом страхової діяльності (страховиком) договору страхування цивільної відповідальності, що може настати під час здійснення нею підприємницької діяльності, розраховує на добросовісність страховика у разі настання страхового випадку щодо виконання ним обов'язку з виплати на користь страхувальника або на користь третьої особи-потерпілого (вигодонабувача) страхового відшкодування, яке повністю (частково) покриє збитки (шкоду), завдані настанням страхового випадку.

Згідно з частиною 1 статті 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Зазначеною статтею встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність страхувальника (ТОВ "АЛП") у розмірі, який перевищує суму виплаченого страховиком (ПрАТ "СК "Перша") потерпілому страхового відшкодування (ліміт відповідальності страховика) та становить різницю між фактично завданою шкодою і страховою виплатою.

Задовольняючи позовні вимоги ПрАТ "СК "Уніка" (страховика за договором добровільного страхування вантажів №001310/2701/0000041) до ТОВ "АЛП", суд апеляційної інстанцій не врахував правового статусу експедитора як особи, яка за договором добровільного страхування відповідальності №12-15.00.17.00010 застрахувала свою цивільну відповідальністю перед третіми особами на час здійснення нею транспортно-експедиторської діяльності у ПрАТ "СК "Перша", що обумовлює необхідність застосування до спірних правовідносин статті 1194 ЦК України для правильного визначення обсягу відповідальності експедитора за шкоду, завдану позивачу як новому кредитору у деліктному зобов'язанні, у зв'язку з частковою втратою вантажу під час його перевезення.

Виходячи з положень статті 1194 ЦК України експедитор як страхувальник несе цивільну відповідальність за завдану ним шкоду у зв'язку з викраденням переданого йому для перевезення вантажу в межах різниці між фактичним розміром завданої шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням.

З урахуванням приписів статті 1194 ЦК України та статей 13, 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" позивач має право на відшкодування виплаченого ТОВ "БАСФ Т.О.В." страхового відшкодування за рахунок страховика - ПрАТ "СК "Перша", з можливістю подальшого стягнення з ТОВ "АЛП" (експедитора) різниці між фактичним розміром завданої шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 по справі №910/1978/17).

Адже, покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, так як уклавши договір страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди, як наслідок, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 по справі №755/18006/15-ц).

Проте, з матеріалів справи не вбачається та учасниками справи не доведено звернення ПрАТ "СК "Уніка" до ПрАТ "СК "Перша" з вимогою про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації.

З огляду на викладене, апеляційний суд, задовольняючи позов про стягнення з експедитора повної суми страхового відшкодування позивача-страховика на користь ТОВ "БАСФ Т.О.В.", помилково не застосував до спірних правовідносин статтю 1194 ЦК України в аспекті застрахованої відповідальності ТОВ "АЛП", не встановивши обставин щодо можливого прийняття ПрАТ "СК "Перша", як страховиком відповідача, рішення про виплату в повному обсязі чи частково відповідачу (страхувальнику) чи іншій особі (вигодонабувачу) суми страхового відшкодування у зв'язку з частковою втратою вантажу, чи можливої правомірної відмови у такій виплаті, а, відтак, передчасно поклав весь обсяг цивільної відповідальності перед позивачем виключно на експедитора.

Отже, здійснивши виплату страхового відшкодування, позивач передусім набув право вимоги до страховика (ПрАТ "СК "Перша") як особи, відповідальної за завдані збитки, а не до експедитора, відповідальність якого в силу приписів статті 1194 ЦК України є субсидіарною.

Отже, висновок суду апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позову є таким, що не ґрунтується на вимогах законодавства та дослідженні усіх обставин і зібраних у справі доказів та доводів учасників справи.

За таких обставин, касаційна інстанція погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на передчасність їх заявлення до експедитора.

При цьому касаційна інстанція враховує, що саме по собі помилкове посилання суду першої інстанції на пред'явлення Компанією позовних вимог про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу не призвело до прийняття неправильного по суті рішення, а тому не може бути достатньою підставою для його скасування, оскільки згідно з частиною 2 статті 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу

Керуючись частинами 1, 4 статті 236 ГПК України, касаційна інстанція приймає до уваги вірне посилання скаржника в обґрунтування своїх заперечень на викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 по справі №755/18006/15-ц правову позицію про те, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Положеннями частини 4 статті 3 Закону України "Про страхування" страхувальникам надано право під час укладення договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, зокрема, договорів страхування відповідальності, призначати фізичних осіб або юридичних осіб - вигодонабувачів, які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування.

З огляду на це, колегія суддів також погоджується з доводами відповідача про помилкове неврахування апеляційним судом тих істотних обставин, що з дати виписки видаткової накладної № від 30.05.2017 право власності на вантаж, як і ризик його загибелі чи пошкодження, з урахуванням умов поставки товару "СІР" (Інкотермс 2010), визначених договором поставки №11112017 від 09.11.2016, перейшло від продавця (ТОВ "БАСФ Т.О.В.") до покупця як вигодонабувача (ТОВ "Бізон-Імпорт"), у зв'язку з чим, Компанія здійснила безпідставну виплату страхового відшкодування особі, яка станом на дату викрадення частини вантажу (31.05.2017) вже не була власником втраченого майна і не мала права на відповідне відшкодування, позаяк за змістом пункту 1.1 договору добровільного страхування №001310/2701/0000041 страховик зобов'язується в разі настання страхового випадку виплатити страхове відшкодування страхувальнику (ТОВ "БАСФ Т.О.В.") або вигодонабувачу, якщо останній призначений страхувальником та вказаний в цьому договорі.

Касаційна інстанція також погоджується з твердженням експедитора щодо недоведеності звернення ПрАТ "СК "Уніка" до ПрАТ "СК "Перша" з вимогою про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації, а викладені у відзиві на касаційну скаргу доводи позивача наведеного жодним чином не спростовують.

Разом з тим, не заслуговують на увагу аргументи скаржника про те, ПрАТ "СК "Уніка" не довело як чинності договору добровільного страхування вантажів №001310/2701/0000041 від 01.01.2017 на момент настання страхового випадку, так і своєчасного направлення страхувальником (ТОВ "БАСФ Т.О.В.") на адресу позивача повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку, тоді як прострочення подання такого повідомлення є підставою для відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування, оскільки, по-перше, за змістом статті 26 Закону України "Про страхування" відмова страховика у здійсненні страхових виплат з підстав несвоєчасного повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин є правом, а не обов'язком страховика. По-друге, ці аргументи експедитора зводяться до переоцінки доказів по справі, а в силу приписів частини 2 статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що особою, відповідальною за завдані збитки внаслідок втрати вантажу під час перевезення, є спеціалізований перевізник - ТОВ "СИНЄВИР", оскільки з урахуванням статей 618, 924, 932, 934 ЦК України та статті 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитор відповідає за збереження вантажу та за дії третіх осіб, які залучені ним до виконання договору транспортного експедирування, в тому ж порядку, як і за свої дії.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 312 ГПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За наведених обставин, висновки суду апеляційної інстанції не можна вважати такими, що відповідають приписам статей 74, 79, 86, 236, 269 ГПК України щодо всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, що свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови.

В свою чергу, надаючи правову кваліфікацію доказам, поданих сторонами з урахуванням фактичних і правових підстав позовних вимог і заперечень на них, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог у зв'язку з тим, що відповідальною за завдані збитки особою є страховик, у якого експедитор застрахував свою цивільно-правову відповідальність, тоді як експедитор може нести субсидіарну відповідальність у разі, якщо обсяг фактично завданої шкоди перевищує розмір страхової виплати, як наслідок, суд прийняв обґрунтоване і законне судове рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

З огляду на те, що касаційна скарга підлягає задоволенню, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, передбаченими статтею 129 ГПК України, колегія суддів вбачає підстави для розподілу судових витрат відповідача у вигляді сплаченого ним судового збору у сумі 27063,52 грн., понесених у зв'язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції, шляхом покладання обов'язку відшкодування цих витрат на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 312, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне Логістичне Партнерство" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2018 у справі №910/22146/17 скасувати.

Рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2018 у цій справі залишити в силі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 70-А, ідентифікаційний код 20033533) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне Логістичне Партнерство" (02092, м. Київ, вул. О.Довбуша, будинок 37, ідентифікаційний код 37292656) 27063 (двадцять сім тисяч шістдесят три) грн. 52 коп. витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції.

Наказ доручити видати Господарському суду міста Києва.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ю.Я. Чумак

Судді: Т.Б. Дроботова

К.М. Пільков