КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2018 р. Справа№ 910/2004/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання: Ярмак О.В.

За участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 06.09.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельрембуд"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 16.05.2018 (повне рішення складено 22.05.2018)

у справі №910/2004/18 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельрембуд"

до Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

1. Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк"

2. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання договорів такими, що припинили дію

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковельрембуд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" про визнання іпотечного договору № 08/01/і01/07-КЛТ від 04.01.2007 року та іпотечного договору № 08/01/і02/07-КЛТ від 04.01.2007 року такими, що припинили дію.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.05.2018 у справі № 910/2004/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до викладення висновків, які не відповідають обставинам справи, що відповідно до ст. 277 ГПК України є підставою для його скасування.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» перехід прав за іпотечними договорами №08/01/і01/07-КЛТ від 04 січня 2007 року та №08/01/і02/07-КЛТ від 04 січня 2007 року від первісного кредитора до нового кредитора мав би відбуватися з обов'язковим дотриманням передбаченої законом форми.

Апелянт зазначає, що між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Кредитпромбанк" не укладалося нотаріально посвідчених угод щодо заміни іпотекодержателя ПАТ "Кредитпромбанк" на ПАТ "Дельта Банк" ні до укладення Договору купівлі- продажу прав вимоги 27.09.2013 р., ні одночасно з ним, ні пізніше - протягом наступних 4-х років. Зазначена обставина встановлена постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.04.2017.

На думку апелянта, суб'єктний склад сторін в грошовому зобов'язанні змінився, але не змінився суб'єктний склад сторін в іпотечному зобов'язанні на протязі майже 4-х календарних років. У зв»язку із неукладенням окремих договорів про відступлення прав вимог по вищевказаних іпотечних договорах (внаслідок яких не відбулося передачі прав іпотечної вимоги, що належала первісному кредитору, новому кредитору), існують правові підстави для визнання вищевказаних іпотечних договорів такими, що припинили дію, оскільки вони забезпечують неіснуюче грошове зобов'язання апелянта перед первісним кредитором ПАТ «Кредитпромбанк», а не новим кредитором - ПАТ «Дельта Банк». У відповідності до постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 року була проведена заміна кредитора у справі №5004/407/12 про банкрутство ТОВ «Ковельрембуд»: ПАТ «Кредитпромбанк» замінено його правонаступником ПАТ «Дельта Банк» на суму 9 756 617,96 грн. з яких 9 318 133,97 грн. - четверта черга, 438 483,99 грн.- шоста черга; в задоволенні заяви ПАТ «Дельта банк» про заміну кредитора його правонаступником в частині заміни кредитора ПАТ «Кредитпромбанк» в сумі 11 025 649,85 грн. - перша черга (у відповідності до 2-х іпотечних договорів) з грошовими вимогами до боржника його правонаступником ПАТ «Дельта банк» було відмовлено.

02.07.2018 через відділ документального забезпечення суду від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

27.09.2013 між ПАТ «Кредитпромбанк» (Продавець) та ПАТ «Дельта Банк» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого права вимоги за кредитним договором, іпотечними договорами № 08/01/і01/07-КЛТ та № 08/01/і02/07-КЛТ перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

Згідно з додатком № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013 року (перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги), а також у відповідності з актом приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013 року з додатком, ПАТ "Дельта Банк" отримало право вимоги щодо декількох кредитних договорів, укладених між ПАТ "Кредитпромбанк" та ТОВ "Ковельрембуд", в тому числі, щодо Кредитного договору № 08/01/07КЛТ від 04.01.2007 року (з додатковими угодами до нього) та за іпотечними договорами № 08/01/і01/07-КЛТ та № 08/01/і02/07-КЛТ, укладеними між ПАТ "Кредитпромбанк" та ТОВ "Ковельрембуд".

Таким чином, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за іпотечними договорами № 08/01/і01/07-КЛТ та № 08/01/і02/07-КЛТ на підставі договору купівлі- продажу прав вимоги від 27.09.2013.

В судове засідання представники позивача та відповідача не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 ГПК України.

Відповідно до частини першої ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч.3 ст. 202 ГПК України).

Застосовуючи згідно статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представників третіх осіб, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників позивача та відповідача, які повідомлялися про час та місце розгляду справи, однак не скористалися своїм правом участі в судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників третіх осіб, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

04.01.2007 між Відкритим акціонерним товариством "Кредитпромбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковельрембуд" (позичальник) укладено кредитний договір № 08/01/07-КЛТ (надалі - кредитний договір), у відповідності до умов якого банк надає позичальнику кредити (транші) в межах загальної суми 2 000 000,00 доларів США забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності наданих грошових коштів.

04.07.2007 з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством "Кредитпромбанк" (іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковельрембуд" (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір № 08/01/і01/07-КЛТ, посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Козоріз Н.С. і зареєстрований в реєстрі за № 16.

Також з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 04.07.2007 між Відкритим акціонерним товариством "Кредитпромбанк" (іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковельрембуд" (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір № 08/01/і02/07-КЛТ, посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Козоріз Н.С. і зареєстрований в реєстрі за №14.

27.09.2013 між Публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк" (продавець) та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (покупець) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги.

Відповідно до п. 2.1. договору купівлі-продажу прав вимоги продавець погодився продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погодився купити права вимоги, прийняти їх та сплатити загальну купівельну ціну.

Відповідно до п.1.1. договору купівлі-продажу прав вимоги "Права вимоги" означає всі права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) продавця у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами, а також всі права вимоги продавця до осіб, що надали забезпечення, за договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні продавцю, щодо виконання позичальниками та/або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов'язків за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Згідно з додатком № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013 року (перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги), та у відповідності до Акту приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013 року з додатком, ПАТ "Дельта Банк" передано право вимоги щодо кредитних договорів, укладених між ПАТ "Кредитпромбанк" та ТОВ "Ковельрембуд", в тому числі, щодо кредитного договору №08/01/07КЛТ від 04.01.2007 року (з додатковими угодами до нього).

У відповідності до меморіального ордеру №66818687 від 27.09.2013 ПАТ "Дельта Банк" здійснено сплату на користь ПАТ "Кредитпромбанк" суму загальної купівельної ціни за договором купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013.

Спір у справі виник внаслідок того, що за переконанням позивача договір купівлі-продажу прав вимоги, укладений 27.09.2013 між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк"/, не передбачає переходу прав вимоги за іпотечними договорами № 08/01/і01 /07-КЛТ та № 08/01/і02/07-КЛТ, а основне зобов'язання за кредитним договором було у повному обсязі виконано Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" шляхом сплати останнім загальної купівельної ціни на виконання умов договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013, у зв'язку зі чим, іпотечні договори №08/01/і01/07-КЛТ від 04.01.2007 та № 08/01/і02/07-КЛТ від 04.01.2007 припинили свою дію.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов'язань - способи або види забезпечення виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором №08/01/07-КЛТ від 04.01.2007 між Відкритим акціонерним товариством "Кредитпромбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковельрембуд" було укладено наступні договори:

іпотечний договір № 08/01/і01/07-КЛТ від 04.07.2007, посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Козоріз Н.С. і зареєстрований в реєстрі за № 16.

іпотечний договір № 08/01/і02/07-КЛТ від 04.07.2007, посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Козоріз Н.С. і зареєстрований в реєстрі за №14.

Іпотека в силу ст. 575 ЦК України є окремим видом застави нерухомого майна.

Відповідно до ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" № 898-IV від 05.06.2003 визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі:

припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

визнання іпотечного договору недійсним;

знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

з інших підстав, передбачених цим Законом.

Згідно із ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивач стверджує, що основне зобов'язання за кредитним договором №08/01/07-КЛТ від 04.01.2007 було у повному обсязі виконано третьою особою - Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" шляхом сплати останнім купівельної ціни за договором купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013 у сумі 2 868 115 813,48 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк" та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013, у відповідності до умов якого Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" передано право вимоги до ТОВ "Ковельрембуд" по кредитному договору №08/01/07КЛТ від 04.01.2007 року з додатковими угодами до нього.

У відповідності до умов договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013 загальна купівельна ціна становить ,48 грн.

В додатку №1 сторонами визначено перелік договорів та купівельна ціна за правами вимоги.

Позивач зазначає, що до відповідача не перейшло право вимоги за іпотечними договорами №08/01/07КЛТ від 04.01.2007 року та №08/02/07КЛТ від 04.01.2007 року, оскільки в додатку до договору купівлі продажу прав вимоги не зазначені дані договори.

Зазначене твердження позивача судом апеляційної інстанції до уваги не приймається з огляду на те, що відповідно до додатку №1 до договору купівлі - продажу прав вимоги ПАТ "Дельта Банк" отримало право вимоги щодо декількох кредитних договорів, укладених між ПАТ "Кредитпромбанк" та ТОВ "Ковелрембуд", в тому числі щодо кредитного договору " 08/01/07КЛТ від 04.01.2007.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2017 у справі №910/13700/17 встановлено, що на виконання умов договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013, ПАТ "Дельта Банк" здійснено сплату на користь ПАТ "Кредитпромбанк" у розмірі 2 868 115 813,48 грн., що підтверджується меморіальним ордером №66818687 від 27.09.2013 з призначенням платежу: перерахування коштів згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013. Тобто сума коштів у розмірі 2 868 115 813,48 грн. була сплачена ПАТ "Дельта Банк" на користь ПАТ "Кредитпромбанк" саме на виконання договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013, а не в погашення зобов'язань ТОВ "Ковельрембуд" по кредитному договору №08/01/07КЛТ від 04.01.2007.

Докази погашення заборгованості та виконання зобов'язань позивачем за кредитним договором № 08/01/07КЛТ від 04.01.2007 в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене, не підлягає доказування обставина, що на виконання умов договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013, ПАТ "Дельта Банк" здійснено сплату на користь ПАТ "Кредитпромбанк" 2 868 115 813,48 грн., що підтверджується меморіальним ордером №66818687 від 27.09.2013 з призначенням платежу: перерахування коштів згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013. Сума коштів у розмірі 2 868 115 813,48 грн. була сплачена ПАТ "Дельта Банк" на користь ПАТ "Кредитпромбанк" саме на виконання договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013, а не в погашення зобов'язань ТОВ "Ковельрембуд" по кредитному договору №08/01/07КЛТ від 04.01.2007.

Позивачем не надано суду доказів того, що у нього відсутня заборгованість перед ПАТ "Дельта Банк" по кредитному договору № 08/01/07КЛТ від 04.01.2007.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладені обставини, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, колегія не приймає до уваги доводи позивача про те, що основне зобов'язання за кредитним договором №08/01/07КЛТ від 04.01.2007, яке забезпечувалось іпотечними договорами № 08/01/і01/07-КЛТ від 04.07.2007 та № 08/01/і02/07-КЛТ від 04.07.2007 було, виконане Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", оскільки зазначені доводи є необґрунтованими та не відповідають дійсним обставинам справи.

Підстави припинення зобов'язань встановлені главою 50 Цивільного кодексу України. Однак, заміна кредитора у зобов'язанні не призводить до припинення зобов'язання, а тому доводи позивача про те, що у зв'язку виконанням Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" обов'язків за договором купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013 у сумі 2 868 115 813,48 грн. в частині сплати купівельної ціни припинилося основне зобов'язання, забезпечене іпотекою, не ґрунтується на приписах норм чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Позивачем не надано суду доказів покладення на Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" виконання зобов'язань по кредитному договору №08/01/07КЛТ від 04.01.2007.

Відповідно до п. 2.1. іпотечних договорів № 08/01/і01/07-КЛТ від 04.07.2007 та № 08/01/і02/07-КЛТ від 04.07.2007 зазначені договори набувають чинності з моменту їх нотаріального посвідчення та діють до повного виконання іпотекодавцем зобов'язань перед іпотекодержателем за кредитним договором.

Встановленими судом обставинами справи підтверджено відсутність виконання зобов'язань за кредитним договором №08/01/07КЛТ від 04.01.2007, а отже, твердження позивача про те, що спірні договори припинили дію є безпідставними.

У відповідності до ст. 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Однак, відсутність в матеріалах справи відомостей щодо укладення ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Кредитпромбанк" окремих договорів про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами № 08/01/і01/07-КЛТ від 04.07.2007 та № 08/01/і02/07-КЛТ від 04.07.2007 не свідчить про наявність обставин щодо припинення зобов'язань за вказаними іпотечними договорами.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не спростовують викладених в рішенні обґрунтованих висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010).

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 267, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельрембуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 у справі №910/2004/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 у справі № 910/2004/18 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/2004/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

О.М. Гаврилюк