КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2018 р. Справа№ 911/267/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Оніщук В.М., довіреність № 1-74 від 14.06.2018;

від відповідача - Литвиненко О.П., довіреність № б/н від 27.02.2018,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Гленц" на рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2018 у справі №911/267/18 (суддя Мальована Л.Я., м. Київ, повний текст складено - 20.06.2018р.) за позовом публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів прикарпаттрансгаз" до товариства з обмеженою відповідальністю "Гленц" про стягнення 246 857 грн. 21 коп. та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Гленц" до публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів прикарпаттрансгаз" про стягнення 108 498 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ наступне.

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів прикарпаттрансгаз" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Гленц" 106 207 грн. 20 коп., з яких: 84 632 грн. 54 коп. - пеня; 21 574 грн. 66 коп. - штраф (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині виконання робіт, у встановлені договором строки.

В свою чергу, товариство з обмеженою відповідальністю "Гленц" звернулось до суду із зустрічним позовом про стягнення пені в сумі 108 498 грн. 00 коп. за порушення замовником грошового зобов'язання з оплати виконаних робіт.

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.06.2018 у справі №911/267/18 первісний позов задоволено частково, вирішено стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Гленц" на користь публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів Прикарпаттрансгаз" 84 632 грн. 54 коп. пені та 21 574 грн. 66 коп. штрафу; у задоволенні зустрічному позову відмовлено повністю.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення первісного позову виходив з того, що порушення відповідачем строків виконання робіт є підставою для застосування до нього відповідальності у вигляді стягнення пені та штрафу.

Відмова у задоволенні зустрічного позову мотивована відсутністю у договорі умови щодо нарахування пені за порушення грошового зобов'язання з оплати виконаних робіт.

Не погодившись, з прийнятим рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "Гленц" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення пені та штрафу та прийняти нове, яким зменшити розмір штрафних санкцій на 20 %.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що порушення строків виконання робіт підрядником сталося через прострочення позивачем оплати за виконані відповідачем роботи.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі філії Управління магістральних газопроводів "Прикарпаттрансгаз" (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Гленц" (підрядник) 01.08.2016 було укладено договір щодо закупівлі робіт № , відповідно до умов якого підрядник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, відповідно до договірної ціни (Додаток №1), яка є невід'ємною частиною даного Договору, на свій ризик виконати за завданням Замовника, а Замовник зобов'язується прийняти і оплатити роботи.

Відповідно до п. 2.1. договору загальна сума Договору становить 12 389 083,27 грн. (дванадцять мільйонів триста вісімдесят дев'ять тисяч вісімдесят три гривні 27 копійок), в т.ч. ПДВ 2 064 847,21 грн. (два мільйони шістдесят чотири тисячі вісімсот сорок сім грн. 21 коп.)

Пунктом 4.1. договору передбачено, що оплата за цим Договором здійснюється по факту виконаних робіт після підписання Акту виконаних робіт, або за фактом поставки обладнання шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Підрядника на підставі довідки КБ-3 та видаткових накладних за умови фінансової можливості Замовника.

Відповідно до п. 5.1. договору підрядник повинен приступити до виконання робіт з моменту підписання Договору і виконати роботи, передбачені п. 1.1 цього Договору протягом одного року з дати підписання Договору.

Згідно з п. 5.2. договору роботи виконуються відповідно до узгодженого Підрядником і Замовником календарного плану (Додаток №2).

Відповідачем виконано робіт на загальну суму 9 743 326,37 грн. (без ПДВ), про що свідчать акти виконаних робіт та видаткові накладні, копії яких містяться в матеріалах справи (т.1, а.с.59-68).

В свою чергу, роботи на суму 737,66 грн. (без ПДВ) були виконані відповідачем з порушенням календарного плану (Акт виконаних робіт №3 від 16.10.2017).

При цьому, сума невиконаних у встановлені строки робіт становить 691 392,01 грн.

Враховуючи те, що відповідачем не були виконані роботи, у встановлені договором строки, позивач звернувся до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Гленц" 106 207 грн. 20 коп., з яких: 84 632 грн. 54 коп. - пеня; 21 574 грн. 66 коп. - штраф (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Судом першої інстанції вказані вимоги задоволено.

Колегія суддів погоджується із задоволенням вказаних вимог, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5.1. договору підрядник повинен приступити до виконання робіт з моменту підписання Договору і виконати роботи, передбачені п. 1.1 цього Договору протягом одного року з дати підписання Договору.

Згідно з п. 5.2. договору роботи виконуються відповідно до узгодженого Підрядником і Замовником календарного плану (Додаток №2).

Як вже було зазначено, відповідачем зобов'язання з виконання робіт у встановлені договором строки, не було виконано належним чином.

Апелянт, в обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що порушення строків виконання робіт підрядником сталося через прострочення позивачем оплати за виконані відповідачем роботи.

Вказані доводи, на переконання колегії суддів, не можуть бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності у вигляді сплати пені та штрафу, з огляду на наступне.

Так, пунктом 4.1. договору передбачено, що оплата за цим Договором здійснюється по факту виконаних робіт після підписання Акту виконаних робіт, або за фактом поставки обладнання шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Підрядника на підставі довідки КБ-3 та видаткових накладних за умови фінансової можливості Замовника.

Відповідно до п. 5.1. договору підрядник повинен приступити до виконання робіт з моменту підписання Договору і виконати роботи, передбачені п. 1.1 цього Договору протягом одного року з дати підписання Договору.

Згідно з п. 5.2. договору роботи виконуються відповідно до узгодженого Підрядником і Замовником календарного плану (Додаток №2).

Таким чином, у договорі відсутні положення, які б ставили обов'язок підрядника виконати роботи у встановлений строк в залежність від виконання замовником своїх зобов'язань з оплати таких робіт.

Отже, строки виконання підрядником робіт не пов'язані із їх оплатою, яка в свою чергу, має здійснюватися замовником по факту виконаних робіт.

З огляду на наведене, вказані доводи апелянта відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 546 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, зазначені види штрафної договірної відповідальності мають подвійну правову природу, які одночасно з тим, що стимулюють сторони дотримуватися умов договору, ще й повинні мати компенсаційний характер за порушення господарсько-правових зобов'язань.

Відповідно до ч.1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з п. 7.4. договору за порушення строків виконання робіт або виконання робіт в менших обсягах, ніж передбачено цим Договором, відмову від виконаних робіт в обсягах та за ціною, що вказані в даному Договорі, Підрядник виплачує Замовникові пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, з яких допущено прострочення надання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Таким чином, умовами Договору передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов Договору у вигляді сплати штрафних санкцій.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічне застосування наведених норм міститься в постановах Верховного Суду України від 27.04.2012 р. у справі № 06/5026/1052/2011 та від 09.04.2012 р. у справі № 20/246-08, що згідно Господарського процесуального кодексу України є обов'язковим при розгляді інших справ.

Враховуючи те, що відповідачем було допущено порушення строку виконання робіт, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 84 632 грн. 54 коп. пені та 21 574 грн. 66 коп. штрафу.

Стосовно вимог апелянта про зменшення розміру, заявлених до стягнення, штрафних санкцій на 20 %, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У даному випадку, суд апеляційної інстанції, враховуючи недоведеність відповідачем поважності причин неналежного виконання перед позивачем зобов'язань за договором, а також винятковості обставин, дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Щодо вимог за зустрічним позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" 108 498 грн. 00 коп. пені, слід зазначити наступне.

Так, позивачем за зустрічним позовом було нараховано пеню за неналежне виконання замовником своїх грошових зобов'язань з оплати виконаних підрядником робіт.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (п.1). Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (п.2).

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом (п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 " Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

В свою чергу, сторонами, в укладеному договорі, не визначено розмір та базу нарахування.

При цьому, обов'язок та умови її сплати також не визначено певним законодавчим актом.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Гленц" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2018 у справі №911/267/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 13.09.2018 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко