ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" вересня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/705/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Карагяур В.М.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (представник за довіреністю), ОСОБА_2 (голова правління);

від відповідача: ОСОБА_3 (представник за довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Обєднання співвласників багатоквартирного будинку ВЕСНА 2016 (65123, Одеська обл., м. Одеса, вул. Висоцького, буд. 1);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" (04116, м. Київ, вул. Шулявська, буд. 5) в особі філії "Інфоксводоканал" (65039, м. Одеса, вул. Басейна, буд. 5);

про визнання договору укладеним

ВСТАНОВИВ:

СУТЬ СПОРУ: позивач - Обєднання співвласників багатоквартирного будинку „ВЕСНА 2016 (надалі ОСББ „ВЕСНА 2016) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Інфокс в особі філії „Інфоксводоканал (надалі - ТОВ „Інфокс в особі філії „Інфоксводоканал), в якій просив суд визнати укладеним з дня набрання чинності рішенням суду Типовий договір про надання послуг з централізованого постачання холодної і водовідведення між ОСББ „ВЕСНА 2016 та ТОВ „Інфокс в особі філії „Інфоксводоканал в редакції позивача, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неправомірну відмову відповідача про укладення типового договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення на підставі „Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. При цьому, зазначає, що згідно приписів Закону України „Про житлово-комунальні послуги, ОСББ „ВЕСНА 2016 є споживачем, а ТОВ „Інфокс в особі філії „Інфоксводоканал виконавцем послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, в звязку з чим, вказує на те, що відносини у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Водночас стверджує, що 23.01.2018 року, враховуючи положення ст. 16 Закону України „Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку та статуту ОСББ „ВЕСНА 2016, керуючись ст.ст. 641, 648 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 181, ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України, направив відповідачу проект Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 та необхідні додатки. Однак, як зазначає позивач, 12.02.2018 року відповідач надіслав лист у якому відмовився від укладення договору в редакції позивача та надав свій проект договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Отже, позивач, вважає вищезазначені дії відповідача такими, що порушують законні права та інтереси ОСББ „ВЕСНА 2016 в отриманні послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення на підставі типового договору, що стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Правовими підставами для звернення з даним позовом ОСББ „ВЕСНА 2016 визначено положення ст.ст. 20, 179, 181, 184, 187 Господарського кодексу України, ст.ст. 16, 641, 648 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 19, 20, 21, 26 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, ст.ст. 4, 16, 18 Закону України „Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630

Ухвалою суду від 16.05.2018р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/705/18 за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.

01.06.2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. ГСОО №10928/18), згідно якого ТОВ „Інфокс в особі філії „Інфоксводоканал не погоджується з позовними вимогами позивача, вважає їх незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке. Так, відповідач посилається, що діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення здійснюється у відповідності до „Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Мінжитокомунгоспу від 27.06.2008р. №190 (надалі Правила №190), у відповідності до яких зазначені правила є обовязковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні обєкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднанні до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод, тоді як „Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженні постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2005р. № 630 (надалі Правила № 630) регулюють відносини між субєктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Отже, відповідач вказує на те, що Правила № 630 застосовуються до відносин між виконавцем та мешканцями квартири, а не балансоутримувачем цілого житлового будинку, з урахуванням чого, як стверджує відповідач, 12.02.2018 року ТОВ „Інфокс в особі філії „Інфоксводоканал, в порядку ст. 181 Господарського кодексу України було надіслано позивачу проект договору про надання відповідних послуг згідно Правил № 190.

18.06.2018 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (вх. ГСОО №12120/18), згідно якої ОСББ „ВЕСНА 2016 проти доводів відповідача заперечує та зазначає, що відносини між сторонами у справі виникають в процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг у розумінні п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, отже, до вказаних правовідносин підлягають застосуванню Правила №630. При цьому, також зазначає, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки відповідач займає монопольне становище на ринку послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення, а будинок позивача приєднаний до мереж відповідача, останній не має права відмовити позивачу, як споживачу житлово-комунальних послуг в укладенні договору на послуги з централізованого водопостачання і водовідведення.

10.07.2018 року від відповідача надійшли до суду заперечення на відповідь на відзив (вх. ГСОО №13832/18), відповідно до яких з позицією позивача не погоджується та вказує на те, що Правилами №630, на які посилається ОСББ „ВЕСНА 2016, містять типовий договір, в звязку з чим відступ від умов типового договору при його укладенні не допускається, що не дотримано позивачем. При цьому посилається на те, що інші договори між учасниками організаційних та господарських відносин у сфері послуг укладаються відповідно до норм Цивільного кодексу України та іншого законодавства та зазначає про зміну законодавства у сфері надання житлово-комунальних послуг. Водночас, відповідач не погоджується з укладенням типового договору, оскільки водоканалом ОСББ „ВЕСНА 2016 надаються послуги з централізованого водопостачання та водовідведення на власні потреби (полив при будинкової території, прибирання місць загального користування, спорожнення, промивання внутрішньо будинкових систем тощо), прилади розподільного обліку на ці потреби не встановлені, затвердженої типової форми для надання таких послуг не існує, тому укладання запропонованого позивачем договору, як обовязкового, суперечить законодавству України.

Ухвалою господарського суду від 16.07.2018 року, в порядку ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, строк підготовчого провадження у справі № 916/705/18 було продовжено до 14.08.2018 року.

16.07.2018 року до суду від позивача надійшла заява (вх. ГСОО №14261/18) про уточнення позовних вимог, у відповідності до якої останній просить суд пункт 1 позовних вимог викласти в редакції, а саме: „Визнати укладеним з дня набрання чинності рішенням суду Договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення між Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку ВЕСНА 2016 та ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" в редакції позивача.

Водночас, звертаючись з відповідною заявою в порядку ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України позивач вказує на те, що уточнення позовних вимог спричинено тим, що ОСББ „ВЕСНА 2016 не має на меті укладення спірного договору, як „типового, а наголошує на тому, що зміст проекту договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення від 23.01.2018р. визначений на підставі Типового договору.

Частиною 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. З урахуванням вищезазначеного суд дійшов висновку, що подана позивачем заява за своєю суттю є заявою про зміну предмету позову, яка подана ОСББ „ВЕСНА 2016 з дотриманням строків, визначених ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні від 01.08.2018р. судом було повідомлено сторонам про прийняття до розгляду позовних вимог в редакції викладеній позивачем в заяві про уточнення позовних вимог (вх. ГСОО №14261/18 від 16.07.2018р.).

У судовому засіданні від 01.08.2018 року було оголошено перерву до 06.08.2018 року.

У судовому засіданні від 06.08.2018р., представником відповідача, подано до суду заперечення (вх. ГСОО №15846/18), в яких відповідач виклав свою позицію щодо заяви позивача про уточнення позовних вимог та зазначив, що позивачем порушено загальний порядок укладення господарських договорів, що за думкою відповідача, є підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того, відповідач стверджує, що з огляду на зміни у законодавстві про надання житлово-комунальних послуг, позовні вимоги ОСББ „ВЕСНА 2016 викладені в редакції заяви про уточнення позовних вимог суперечать ст. 7, 8 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, з огляду на наявність різних моделей організації договірних відносин та категорій споживачів.

У судовому засіданні від 06.08.2018 року представниками сторін зазначено, що ними надано усі докази та повідомлено про всі відомі їм обставини щодо справи.

Судом в рамках підготовчого провадження було з'ясовано відсутність будь-яких заяв чи клопотань, передбачених положеннями ст.182 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суд від 06.08.2018 року, в порядку ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 14.08.2018 року.

У судовому засіданні від 14.08.2018 року судом було оголошено перерву до 11.09.2018 року.

Представник позивача у судовому засіданні 11.09.2018 року заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити, при цьому звертав увагу суду на те, що проект договору, який позивач просить суд визнати укладеним, складено на підставі положень типового договору, у відповідності до Правил №630 та умови якого конкретизовано у відповідності до особливостей потреб споживача.

Представник відповідача у судовому засіданні від 11.09.2018 року проти позову заперечував з підстав викладених у відповідних заявах по суті спору та просив суд у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні 11.09.2018 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду та повідомлено сторонам, що повне рішення буде складено 21.09.2018 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і обєктивно зясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків:

Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003р.)

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, забезпечення гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів кожного.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

При цьому, суд зазначає, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, тоді як підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Так, відповідно до змісту позовної заяви ОСББ „ВЕСНА 2016 підставами звернення з даним позовом є неправомірна відмова відповідача від укладення типового договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення на підставі „Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, а предметом позову, згідно заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 116), яка прийнята судом до розгляду за своєю суттю, як заява про зміну предмету позову, - визнання укладеним з дня набрання чинності рішенням суду договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення між сторонами у справі в редакції позивача.

Як встановлено матеріалами справи, 30.06.2016 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про державну реєстрацію ОСББ „ВЕСНА 2016, метою створення якого відповідно до статуту обєднання (нова редакція), затвердженого рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку №1 по вул. Висоцького в місті Одеса від 21.11.2016 року, є забезпечення і захист прав співвласників, щодо користування, володіння і розпорядження спільним майном будинку, збереження і поліпшення техніко-економічних характеристик будинку з метою комфортного проживання (перебування) користувачів житлових та нежитлових приміщень, зниження витрат і втрат ресурсів на утримання спільного майна і на споживання житлово-комунальних послуг, благоустрою прибудинкової території та побутового обслуговування населення.

01.06.2017 ОСББ „ВЕСНА 2016 було прийнято на баланс багатоквартирний будинок, розташований по вул. Володимира Висоцького, 1.

Приписи Закону України „Про житлово-комунальні послуги (в редакції закону, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначають основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Згідно з ст. 4 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Положеннями ч.1 ст. 13 Закону України „Про житлово-комунальні послуги передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

У відповідності до ч.5 ст. 19 цього закону, виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

При цьому, ч. 6 ст. 19 Закону України „Про житлово-комунальні послуги визначено, що особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Як встановлено матеріалами справи, 22.01.2018 року позивач звернувся до відповідача з листом №65/22 (а.с. 31), в якому просив підписати, скріпити печаткою та повернути проект Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. При цьому, позивачем було повідомлено відповідача, що всі власники квартир будинку №1 по вул. Висоцького споживачі холодної води на прямих договорах. Зазначений лист був отриманий відповідачем 23.01.2018 року про що свідчить відповідна відмітка про реєстрацію зазначеного листа ТОВ „Інфокс в особі філії „Інфоксводоканал.

Відповідно до змісту договору доданого до листа №65/22 від 22.01.2018 року, позивач просив відповідача укласти договір для використання води для виконання своїх обовязків на санітарно-технічні потреби на умовах, викладених у договорі (а.с.32-37), при цьому, як вбачається із змісту цього договору та не заперечується позивачем даний проект договору має відступи від положень типового договору, затвердженого Правилами №630 і врегульовує відносини сторін на розсуд позивача.

Відповідно до умов договору, запропонованого ОСББ „ВЕСНА 2016 його предметом є надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення споживачу - ОСББ „ВЕСНА 2016.

Пунктами 1, 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630 (надалі Правила №630), які регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, встановлено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір).

При цьому, централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання.

Водночас, суд зазначає, що послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку не відокремлюють постачання води у відповідності до роду потреби (мети її використання), тоді як позивач визначив предмет спірного договору саме щодо надання послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення.

Отже, виходячи із предмету даного договору, відносини щодо надання споживачу послуг з постачання холодної та гарячої води і водовідведення регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N630 від 21.07.2005 року, що оформлюється відповідним договором на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пунктом 2 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України, правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених частиною 1 статті 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642 - 643 Цивільного кодексу України.

Частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. 6 та ст. 627 Цивільний кодекс України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, Цивільний кодекс України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 630 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій".

Умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Як встановлено судом, умови спірного договору не відповідають умовам типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 630 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій", а саме: п.16 (у позивача це п.13 п.п. 6, 7, 9, 10, 14) відсутні; п.17 (у позивача це п.14): п.17 п.п.2 викреслено з тексту договору обов'язок споживача щодо повідомлення виконавця про осіб, тимчасово мешкаючих у квартирі, п.17 п.п. 3 - викреслено слово квартирних в контексті квартирних засобів обліку води, п.17 п.п.5 - викреслено слово квартирних в контексті квартирних засобів обліку води, п. 17 п.п. 7 не містить положень щодо обов'язку споживача про повідомлення у десятиденний строк виконавця про втрату права на пільги; п. 17 п.п. 10 - змінено підготовку квартири на будинок; п.18 (у позивача це п. 15): п.18 п.п.5 - викреслено слово квартирних в контексті квартирних засобів обліку води, п.18 п.п.6 - викреслено слово квартирних в контексті квартирних засобів обліку води, п. 18 п.п.6-1 - викреслено з тексту договору право виконавця щодо здійснення перевірки показань квартирних засобів обліку води; п. 19 договору (у позивача це п. 16): п. 19 п.п. 2-1 - викреслено з тексту договору обов'язок виконавця щодо коригування показань квартирних засобів обліку у разі, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкового лічильника, п.19 п.п.2 - викреслено з тексту договору перше речення даного пункту стосовно обов'язку виконавця щодо інформування споживача про здійснення перевірки квартирних засобів обліку; п. 19 п.п.2-1 - викреслено з тексту договору, п. 19 п.п. 4 - з тексту договору виключено друге речення стосовно зобовязання виконавця щодо проведення періодичної повірки квартирних засобів їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж, п.19 п.п. 6 - виключено з тексту договору стосовно обов'язку виконавця узгодити із споживачем не пізніше ніж за три робочих дні до проведення планових робіт всередині житлового приміщення час доступу до такого приміщення з наданням йому відповідного письмового повідомлення, п. 19 п.п.8 - в контексті змінено слово у квартирі (будинку садибного типу) на будинок, п. 19 п.п. 9 - викреслено слово квартирних в контексті квартирних засобів обліку, п.19 п.п. 14 - викреслено з тексту договору стосовно обов'язку виконавця щодо зменшення розміру плати за послугу у разі відсутності споживача або членів його сім'ї.

Крім того, за типовим договором встановлено точку розподілу, в якій здійснюється передача послуг від виконавця споживачу у багатоквартирному будинку послуги з постачання холодної води від першої водозапірної арматури на відгалужені від стояка квартири споживача, з водовідведення зливний отвір санітарно-технічних приладів, однак позивачем у спірному договорі визначено точкою розподілу - стіна будинку. Разом з тим, типовим договором передбачено можливість його розірвання у разі переходу прав власності (користування) на квартиру до іншої особи, тоді як позивачем зазначено у договорі переходу права управління (балансоутримування) будинком до іншої особи.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що даний договір не відповідає змісту (умовам) типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 630, тоді як матеріально-правовими підставами звернення з даним позовом позивачем визначено, саме застосування Правил №630.

Як вже зазначалось судом, ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному пунктом 3 частини 2 статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Як встановлено матеріалами справи, 12.02.2018 року ТОВ „Інфокс в особі філії „Інфоксводоканал листом за № 588-04/575 (а.с. 40-41) надало відповідь позивачу, в якому повідомило останнього про необхідність встановлення розподільного приладу обліку води та про неможливість укладення типового договору на підставі Правил №630, оскільки останній укладається з фізичною або юридичною особою, які є власником (наймачем, орендарем) житлового чи нежитлового приміщення, однак ОСББ „ВЕСНА 2016 є балансоутримувачем житлового будинку, то, відповідно, виступати стороною такого договору не може.

При цьому, відповідач також повідомив ОСББ „ВЕСНА 2016, що типова форма за якою укладаються договори між водоканалом та ОСББ законодавством не передбачена, однак, враховуючи положення ст. 21 Закону України „Про житлово-комунальні послуги ТОВ „Інфокс в особі філії „Інфоксводоканал надало до вказаного листа проект договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, оформленого та скріпленого печаткою відповідного товариства, який просило оформити з боку ОСББ „ВЕСНА 2016.

Між тим, ОСББ "ВЕСНА 2016" проект договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, який було надано відповідачем, не розглянуло, будь яких заперечень не внесло, протоколу розбіжностей не склало та вирішило звернутися до суду з даним позовом.

У відповідності до ст. 5 Закон України „Про природні монополії діяльність суб'єктів природних монополій регулюється у таких сферах, зокрема, у сфері централізованого водопостачання та водовідведення.

Положеннями ст. 10 Закон України „Про природні монополії встановлено, що суб'єкти природних монополій зобов'язані, зокрема, забезпечувати на недискримінаційних умовах реалізацію вироблених ними товарів споживачам, а також не чинити перешкод для реалізації угод між виробниками, що здійснюють діяльність на суміжних ринках, та споживачами.

При цьому, суд зазначає, що дискримінація - це ситуація, за якою особа або група осіб зазнає обмежень у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивну обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Пряма дискримінація полягає у застосуванні без об'єктивного й розумного обґрунтування різного поводження щодо осіб, які перебувають в однаковій ситуації, тобто йдеться про незаконну відмінність у поводженні з особами, що перебувають у схожій ситуації.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Пічкур проти України» від 07.11.2013 (заява № 10441/06) (пункти 48-49) зазначив, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування (рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства» (Willis v. the United Kingdom), заява № 36042/97)

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об'єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (рішення від 21.02.1997 у справі «ОСОБА_4 проти Нідерландів» (Van Raalte v. the Netherlands), п. 39, Reports 1997-I).

Позивачем неодноразово зазначалося при розгляді справи, що в силу положень Закону України „Про житлово-комунальні послуги та ст. 179 Господарського кодексу України саме на відповідача покладено обов'язок надати споживачеві послуг проект договору для його укладення, між тим, відповідний проект договору ТОВ „Інфокс в особі філії „Інфоксводоканал було надіслано (а.с. 42-44), в звязку з чим суд вважає що відсутні ознаки дискримінаційності дій відповідача, як монополіста у сфері надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, стосовно прав та інтересів позивача на укладення спірного договору.

Водночас, суд зазначає, що порядок укладення договорів визначений у статтях 179-188 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування; при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначений загальний порядок укладення господарських договорів. Особливості укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів передбачені статтею 184 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 Господарського кодексу України, укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

При цьому, примусовий порядок укладання господарських договорів за рішенням суду регулюється статтею 187 Господарського кодексу України та статтею 648 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що переддоговірним є спір, який виникає у разі, якщо сторона ухиляється або відмовляється від укладення договору в цілому або не погоджує окремі його умови. При цьому передати переддоговірний спір на вирішення суду можливо лише тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов'язаною його укласти через пряму вказівку закону, або на підставі обов'язкового для виконання акта планування. В інших випадках спір про укладення договору чи з умов договору може бути розглянутий господарським судом тільки за взаємною згодою сторін або якщо сторони зв'язані зобов'язанням укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання правової оцінки положенням проекту договору, надісланого ТОВ „Інфокс в особі філії „Інфоксводоканал, як особою на яку покладено обовязок щодо його розроблення, згідно приписів ст. 21 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, оскільки зазначений проект договору не є предметом розгляду даної справи, тоді як позивач не скористався своїм правом на передачу спору щодо вирішення питання у судовому порядку з приводу запропонованого відповідачем договору.

При цьому, суд зазначає, що за приписами ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, при ухваленні рішення, суд обмежений межами позовних вимог.

Приймаючи до уваги вищевикладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСББ „ВЕСНА 2016 про визнання укладеним з дня набрання чинності рішенням суду договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення між Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку ВЕСНА 2016 та ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" в редакції позивача.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн. в звязку з відмовою у позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.В позові відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21 вересня 2018 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська