РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.09.2018Справа № 910/5281/18

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України"

до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кукота О.Ю.

Представники сторін:

від позивача Філімонова Г.Б. (представник за довіреністю);

від відповідача Дубчак С.Є. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 06 вересня 2018 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників сторін, що повне рішення буде складено 20.09.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

27 квітня 2018 року до Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" (позивач) надійшла позовна заява № 683/2/13 від 24.04.2018 року до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (відповідач) про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/8256/15-г від 26.05.2015 року в сумі 41 647,83 грн. з них: 3% річних - 8355,08 грн. (вісім тисяч триста п'ятдесят п'ять гривень 08 копійок) та інфляційних збитків - 33 292,75 грн. (тридцять три тисячі двісті дев'яносто дві гривні 75 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/8256/15-г від 26.05.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.05.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/5281/18 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання у справі призначено на 05.06.2018 року.

17.05.2018 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов №01/01/07/1626 від 16.05.2018 року, в якому останній проти позову заперечує в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до платіжної вимоги від 31.10.2016р. №227/2 виконавчою службою було стягнуто 11.11.2016 р. згідно з меморіальним ордером № 227/12 грошові кошти в сумі 5 449 542,31 грн., в тому числі і на виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/8256/15, про що прямо зазначено у призначені платежу вказаної платіжної вимоги. Відповідач також зазначив, що йому невідомо чому вказані кошти були перераховані на користь позивача 20.11.2017 р.

В судовому засіданні 05.06.2018 року судом оголошувалася перерва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 року ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.07.2018 року.

В підготовчому засіданні 10.07.2018 року судом оголошувалася перерва.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 31.07.2018 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/5281/18 до судового розгляду по суті на 06.09.2018 року, про що сторін було повідомлено під розписку.

В судовому засіданні 06.09.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача проти позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в позові.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Надра України" (позивач, виконавець) та Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (відповідач, замовник) укладено договір про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування № 7/3008-Р-88М/13.

На виконання умов договору, позивач виконав роботи, вартість яких у строки, обумовлені сторонами у договорі, відповідачем не була оплачена.

Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовними заявами про стягнення з відповідача наявної заборгованості та нарахованих інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2015 року по справі № 910/8256/15-г позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" задоволено повністю; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Надра України" 89 093 грн. 98 коп. заборгованості, 10 832 грн. 85 коп. пені, 10 532 грн. 00 коп. інфляційних втрат, 893 грн. 38 коп. трьох процентів річних та 2 227 грн. 04 коп. судового збору.

За твердженнями позивача, відповідач в добровільному порядку рішення Господарського суду міста Києва не виконав, заборгованість встановлену рішенням суду було погашено внаслідок примусового списання грошових коштів державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві в рамках виконавчого провадження 20.11.2017 р.

Оскільки мало місце несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань, які виникли на підставі договору про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування № 7/3008-Р-88М/13від 19.12.2013 року та яке встановлене рішенням господарського суду, позивач, з посиланням на приписи статті 625 Цивільного кодексу України, звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 8355,08 грн. 3% річних та 33 292,75 грн. інфляційних збитків.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/8256/15-г було виконане ще 11.11.2016р., в той момент, коли відповідно до меморіального ордеру № 227/12 від 11.11.2016р. Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві в рамках виконавчого провадження було стягнуто з відповідача грошові кошти, а тому, нарахування 3% річних та інфляційних втрат після примусового стягнення грошових коштів є незаконним.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та зазначалось раніше, рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2015 року по справі № 910/8256/15-г було встановлено наявну заборгованість відповідача перед позивачем за виконані роботи.

В силу положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за виконані роботи має преюдиційне значення та не підлягає доказуванню в силу положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В ст. 599 Цивільного кодексу України встановлено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Так, в абзаці 1 пункту 9 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов'язання" від 29.04.2013 р. N 01-06/767/2013 зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України (постанова Вищого господарського суду України від 01.11.2012 р. № 5011-32/5219-2012).

Отже, за змістом статей 598-609 Цивільного кодексу України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

За таких обставин, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору

В постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року по справі № 686/21962/15-ц Великою Палатою викладено правову позицію щодо того, що є не вірним висновок Верховного Суду України про неможливість застосування норм, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦКУ) до правовідносин, які виникають з приводу виконання судових рішень.

Відтак, твердження відповідача про неможливість застосування приписів статті 625 Цивільного кодексу України до правовідносин, що виникають з приводу виконання судових рішень є безпідставними.

У відповідності до банківської виписки з особового рахунку, стягнуту рішенням господарського суду суму зараховано на рахунок позивача 20.11.2017р. (копія міститься в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведена норма встановлює право кредитора вимагати сплати суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних протягом усього періоду прострочення до моменту повного виконання боржником своїх грошових зобов'язань перед кредитором.

При цьому, обов'язок сплатити суму неустойки (пені), інфляційних втрат та 3% річних за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, а отже відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин ст. 625 Цивільного кодексу України.

За розрахунками позивача, що містяться у матеріалах справи, за період з 10.06.2015 року по 20.11.2017 року сума 3% річних становить 8355,08 грн., сума інфляційних збитків - 33 292,75 грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, суд встановив, що загальна сума інфляційних втрат та 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь відповідача становить 8345,74 грн. -3% річних та 33 292,75 грн. - інфляційних збитків, з огляду на те, що день фактичного виконання грошового зобов'язання (20.11.2017 року - зарахування коштів на рахунок позивача) не включається у період, за який може бути здійснено нарахування 3% річних та інфляційних збитків, тому суд дійшов висновку, що позивачем допущено помилку у визначенні періоду прострочення.

Доводи відповідача щодо необхідності визнання належним виконанням зобов'язання надходження коштів від відповідача на рахунок органу державної виконавчої служби судом не приймаються до уваги, з огляду на те, що відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок саме кредитора, тобто позивача, або видачі їх йому готівкою.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково про стягнення 3% річних - 8345,74 грн. та інфляційних збитків - 33 292,75 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1761,60 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (; адреса: 04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" (; адреса: 03151, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 54), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: 3% річних - 8345,74 грн. (вісім тисяч триста сорок п'ять гривень 74 копійки) та інфляційних збитків - 33 292,75 грн. (тридцять три тисячі двісті дев'яносто дві гривні 75 копійок) та судовий збір - 1761,60 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят одна гривня 60 копійок).

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.09.2018р.

Суддя О.В. Котков