донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

10.09.2018 року справа №905/368/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді: при секретарі судового засідання: За участю представників сторін: від позивача від відповідача від ДВС Мартюхіна Н.О., Геза Т.Д., Дучал Н.М., Єлфімовій Ю.О. Ручка О.А. (адвокат) - на підставі ордеру КВ №288810 від 10.09.2018 року; не з'явились; не з'явились;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "В.М.", м. Київ
на ухвалу Господарського суду Донецької області
від21.06.2018 року
у справі№ 905/368/17 (суддя Левшина Г.В.)
за позовом до відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю "В.М.", м. Київ Державного підприємства "Донецька залізниця", м. Донецьк
про за скаргою на бездіяльністьстягнення заборгованості в сумі 489664,61 грн. Товариства з обмеженою відповідальністю "В.М.", м. Київ бездіяльність Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області при виконанні рішення від 05.04.2017 по справі №905/368/17

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 21.06.2018 року у справі №905/368/17 відмовлено у задоволенні скарги (вих.№595/01-3 від 27.04.2018р.) Товариства з обмеженою відповідальністю "В.М." (далі за текстом - ТОВ "В.М.") на бездіяльність Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі за текстом - Словянський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Донецькій області) при виконанні рішення від 05.04.2017 року по справі №905/368/17.

Не погодившись з ухвалою, постановленою господарським судом першої інстанції, до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось ТОВ "В.М.", в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 21.06.2018 року у справі №905/368/17 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити скаргу стягувача (№595/01-3 від 27.04.2018р.), а саме:

- визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Слов'янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області щодо невиконання ч. 2 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" та зобов'язання державного виконавця скласти акт про наявність підстав для повернення ТОВ "В.М." наказу Господарського суду Донецької області у справі №905/368/17 від 20.04.2017 року відповідно до п.п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження";

- визнати неправомірною бездіяльність в.о. начальника Слов'янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області щодо незастосування Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та зобов'язати керівника Слов'янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області протягом 10 днів з дня складання державним виконавцем акту про наявність підстав для повернення ТОВ "В.М." наказу від 20.04.2017 року по справі №905/368/17 підготувати та подати до Державної казначейської служби України оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному судовому акті, обставинам справи. Зазначає про наступні порушення:

- суд постановив ухвалу не дослідивши матеріали виконавчого провадження ВП №54015476 та зведеного виконавчого провадження ЗВП №513477254 у зв'язку з чим зробив помилковий висновок, що у ДП "Донецька залізниця" наявне майно на яке можливо звернути стягнення;

- в оскаржуваній ухвалі від 21.06.2018 року суд посилається на наказ Міністерства Фінансів України від 31.03.1999 року №87 (з подальшими змінами та доповненнями), однак даний наказ втратив чинність ще 19.03.2013 року; на час виникнення спірних правовідносин є чинним наказ Міністерства Фінансів України №73 від 07.02.2013 року "Про затвердження Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку" 1 "Загальні вимоги фінансової звітності", відповідно до п. 3 якого визначено поняття оборотні активи, однак виявлені державним виконавцем нерухоме майно, 18 транспортних засобів (зареєстрованих за боржником), а також 1223 одиниць рухомого майна не є оборотними активами на яке можливо звернути стягнення; з цих підстав стягувач вважає, що судом постановлено ухвалу, не дослідивши всіх обставин справи та не врахувавши доводів скаржника;

- на думку апелянта наявність у ДП "Донецька залізниця" рухомого майна, яке є оборотними активами та на яке може бути звернено стягнення не підтверджується доказами в матеріалах справи, у зв'язку з цим державним виконавцем повинні бути виконані вимоги п.п. 2, 9 ч. 1, ч. 2 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників".

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2018 року для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у наступному складі: Мартюхіна Н.О. - головуючий, судді Дучал Н.М., Геза Т.Д.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 16.07.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "В.М." на ухвалу Господарського суду Донецької області від 21.06.2018 року у справі №905/368/17; встановлено сторонам строк для подання відзиву з доказами його надсилання апелянту в порядку ст. 263 ГПК України до 27.07.2018 року; зобов'язано Слов'янський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Донецькій області до 27.07.2018 року надати до Донецького апеляційного господарського суду копії матеріалів виконавчого провадження ВП №54015476 та зведеного виконавчого провадження ЗВП №51347254.

Розпорядженням керівника апарату суду №654/2018 від 27.07.2018 року, у зв'язку з перебуванням судді члена-колегії Геза Т.Д. у відпустці, з метою призначення справи до розгляду призначено повторний автоматизований розподіл справи №905/368/17 між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2018 року визначено наступний склад колегії суддів: Мартюхіна Н.О. - головуючий, судді Дучал Н.М., Склярук О.І.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27.07.2018 розгляд апеляційної скарги ТОВ "В.М." на ухвалу Господарського суду Донецької області від 21.06.2018 року у справі №905/368/17 призначено на 27.08.2018 року о 14 год. 30 хв.

У зв'язку із перебуванням головуючого судді Мартюхіної Н.О. у відпустці на дату розгляду справи, на підставі ст. 32 ГПК України, судове засідання 27.08.2018 року о 14 год. 30 хв. у справі №905/368/17 не проводилося.

Розпорядженням керівника апарату суду №1027/2018 від 28.08.2018 року, у зв'язку з перебуванням судді члена-колегії Склярук О.І. у відпустці, з метою призначення справи до розгляду призначено повторний автоматизований розподіл справи №905/368/17 між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2018 року визначено наступний склад колегії суддів: Мартюхіна Н.О. - головуючий, судді Дучал Н.М., Геза Т.Д.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 28.08.2018 року розгляд апеляційної скарги ТОВ "В.М." на ухвалу Господарського суду Донецької області від 21.06.2018 року у справі №905/368/17 призначено на 10.09.2018 року о 14 год. 45 хв.; повторно зобов'язано Слов'янський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Донецькій області копії матеріалів виконавчого провадження ВП №54015476 та зведеного виконавчого провадження ЗВП №51347254.

10.09.2018 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання Слов'янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області про розгляд справи за відсутності представника органу виконання, а також надійшли копії витребуваних судом матеріалів виконавчого провадження.

До початку розгляду апеляційної скарги по суті відповідач та ДВС не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу та не надали його до апеляційного суду.

10.09.2018 року у судовому засіданні апеляційної інстанції був присутній представник апелянта - ТОВ "В.М.", який наполягав на доводах апеляційної скарги та просив суд її задовольнити, ухвалу Господарського суду Донецької області від 21.06.2018 року у справі №905/368/17 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги скарги стягувача.

Уповноважені представники відповідача та ДВС у судове засідання апеляційної інстанції призначене на 10.09.2018 року не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористались.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності вказаних сторін у справі, у звязку з чим переходить до її розгляду по суті.

Межі перегляду справи в апеляційній інстанції, згідно ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України, полягають в тому, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, не оспорюється сторонами, та підтверджується матеріалами справи, дослідженими судом апеляційної інстанції:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 05.04.2017 року у справі №905/368/17 позовні вимоги ТОВ "В.М." задоволено частково, стягнуто з ДП "Донецька залізниця" основний борг в сумі 297697,68 грн., три проценти річних в сумі 18262,91 грн. та інфляцію в сумі 142071,99 грн., всього заборгованість в сумі 458032,58 грн., судовий збір у розмірі 6870,93 грн.

20.04.2017 року на виконання вищевказаного рішення Господарським судом Донецької області видано відповідний наказ.

30.05.2017 року старшим державним виконавцем Слов'янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№54015476 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 20.04.2017 року №905/368/17.

На заяву стягувача щодо застосування положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" під час виконання наказу від 20.04.2017 року по справі №905/368/17, державним виконавцем повідомлено, що у боржника є майно, на яке накладено арешт та оголошено у розшук, у зв'язку з чим, застосування вказаного Закону є безпідставним.

Стягувач не погодився з такою відповіддю державного виконавця, оскільки вбачає його бездіяльність під час виконання рішення по справі №905/368/17 неправомірною, у зв'язку з чим звернувся до Господарського суду Донецької області зі скаргою на бездіяльність Слов'янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області при виконанні рішення від 05.04.2017 року по справі №905/368/17, в якій скаржник просив:

- визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця щодо невиконання ч. 2 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" та зобов'язати державного виконавця скласти акт про наявність підстав для повернення ТОВ "В.М." наказу Господарського суду Донецької області у справі №905/368/17 від 20.04.2017 року відповідно до п.п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження";

- визнати неправомірною бездіяльність в.о. начальника Слов'янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області щодо незастосування Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та зобов'язати керівника Слов'янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області протягом 10 днів з дня складання державним виконавцем акту про наявність підстав для повернення ТОВ "В.М." наказу від 20.04.2017 року по справі №905/368/17 підготувати та подати до Державної казначейської служби України оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

За змістом поданої скарги, стягувач, посилаючись на вимоги Закону України "Про введенню мораторію на реалізацію майна", стверджує про те, що наказ Господарського суду Донецької області у справі №905/368/17 від 20.04.2017 року повинен бути повернутий постановою державного виконавця стягувачу на підставі п.п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", та надалі зазначений наказ підлягає виконанню Державною казначейською службою України в порядку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Відмовляючи у задоволенні вищенаведених вимог скарги, суд першої інстанції, в оскаржуваній ухвалі від 21.06.2018 року, виходив з того, що обов'язок органу ДВС здійснювати дії, передбачені ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 року, пов'язується із встановленням підстав, визначених положеннями п.п. 2 - 4, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" для повернення виконавчого документа стягувачу (крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій), однак оскільки таких передумов за наявних в матеріалах виконавчого провадження не встановлено, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для виконання наказу від 20.04.2017 року у справі №905/368/17 Державною казначейською службою в порядку передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, переглянувши справу з урахуванням меж перегляду визначених в ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Згідно до ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання. Однією з засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

За змістом ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 6 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження", під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець, зобов'язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначені права, якими може користуватися державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження, перелік яких не є вичерпним.

Згідно зі ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи встановлено ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", за приписами п. 1 якого виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

Відповідно до п.п. 2, 3 ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п.п. 2 - 4, 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 року.

Пунктом 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 року визначено, що у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Отже, обов'язок органу ДВС здійснювати дії, передбачені ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 року, пов'язується із встановленням підстав, визначених положеннями п.п. 2 - 4, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" для повернення виконавчого документа стягувачу (крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій) (аналогічного висновку дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 01.03.2018 року у справі №913/1147/16).

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов'язань боржника з перерахування фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

У пункті 5 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.02.2002 року №01-8/152 "Про Закон України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" роз'яснено, що згідно зі ст. 2 Закону мораторій поширюється, зокрема, на звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою. Вичерпний перелік таких рішень визначено ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження". Отже мораторій поширюється на усі випадки звернення стягнення на майно підприємств, зазначених у ст. 1 Закону, за рішеннями, ухвалами та постановами господарських судів.

Згідно пункту 4 цього Інформаційного листа під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств.

До об'єктів нерухомого майна слід відносити майно, пов'язане із землею - будівлі, споруди, квартири, підприємства (їх структурні підрозділи) як цілісні майнові комплекси, а також інше майно, віднесене законодавством до нерухомого.

До інших засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності підприємства, слід відносити лише ті майнові активи, які обліковуються як необоротні згідно з положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 2 "Баланс", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 року №87 (з подальшими змінами і доповненнями).

Водночас дія мораторію не поширюється на ту частину майнових активів підприємства, що обліковуються як оборотні активи, а саме грошові кошти та їх еквіваленти, що не обмежені у використанні, а також інші активи, призначені для реалізації чи споживання протягом операційного циклу або протягом дванадцяти місяців з дати складання балансу. Отже оборотні активи підприємств може бути примусово реалізовано для задоволення вимог кредиторів.

В апеляційній скарзі стягувач наголошує, що судом першої інстанції помилково було взято до уваги наказ Міністерства фінансів України від 31.03.1999 року №87, який втратив чинність 19.03.2013 року на підставі наказу Міністерства фінансів України №73 від 07.02.2013 року "Про затвердження Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності".

Колегія суддів, дослідивши наведені в апеляційній скарзі аргументи ТОВ "В.М." вважає, що вони не впливають на правильність прийнятого рішення про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність ДВС, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 Загальних положень бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" передбачено, що:

необоротні активи - всі активи, що не є оборотними;

оборотні активи - гроші та їх еквіваленти, що не обмежені у використанні, а також інші активи, призначені для реалізації чи використання протягом операційного циклу чи протягом дванадцяти місяців з дати балансу;

Ухвалами Донецького апеляційного господарського суду від 16.07.2018 року та від 28.08.2018 року зобов'язано Слов'янський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Донецькій області надати копії матеріалів виконавчого провадження ВП №54015476 та зведеного виконавчого провадження ЗВП №51347254.

Дослідивши наявні в матеріалах виконавчого провадження доказами, судом встановлено наступне.

Листом Слов'янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області від 07.02.2018 року (вих.№14.19.21/130), надісланого у відповідь на запит стягувача про хід виконавчого провадження, повідомлено, що 04.08.2017 року виконавче провадження ВП №54015476 приєднано до зведеного виконавчого провадження, до якого входять 364 ВП про стягнення з ДП "Донецька залізниця" загальної суми боргу в сумі 6806282,00 грн.

В матеріалах зведеного виконавчого провадження містяться копії листа державного виконавця від 07.02.2018 року (вих.№14.19.21/130), де зазначено, що постановою від 28.04.2016 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

24.03.2016 року державним виконавцем направлено запит до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про наявність зареєстрованого права власності (користування) на земельну ділянку боржника ДП "Донецька залізниця".

У відповідь на вказаний запит Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області в повідомленні від 05.04.2016 року зазначило, що за боржником зареєстровані земельні ділянки, на які 04.05.2016 року накладено арешт.

Згідно відповіді Державної інспекції сільського господарства України на запит державного виконавця від 24.03.2016 року №1-422/7776 за боржником зареєстровані транспортні засоби (18 одиниць), на які 04.05.2016 року було накладено арешт та оголошено у розшук майно боржника.

За банківськими повідомленнями грошові кошти на арештованих рахунках відсутні.

Також, як встановлено з матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем було направлено платіжні вимоги, які повернулися без виконання у зв'язку з відсутністю грошових коштів.

Управління державної автоінспекції Центр 1443 (ТСЦ 1443 м. Краматорськ) на запит державного виконавця повідомило, що за боржником зареєстровано 1223 одиниці рухомого майна, на які державним виконавцем накладено арешт та внесено відповідний запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

За боржником зареєстровано нерухоме майно на яке державним виконавцем накладений арешт та внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна.

Разом з цим, за матеріалами виконавчого провадження встановлено наявність майна у боржника, а не його відсутність.

Вищенаведеним підтверджується, що у боржника є наявним, а не відсутнім, майно та активи, які можуть бути реалізовані в рахунок погашення стягнутої заборгованості за рішенням суду. Для того щоб встановити можливість його продажу без порушень Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" виконавча служба повинна здійснити обстеження, виявлення, а також дослідити на предмет віднесення такого майна до оборотних чи не оборотних активів.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" за державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб'єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місцезнаходження боржника - юридичної особи - вул. Артема, 98 м. Донецьк, що є територією тимчасово непідконтрольною Україні, доступ до якої обмежено відповідно до Заокну України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", що унеможливлює здійснення ДВС перевірки фактичного майнового стану боржника за місцем знаходження та як наслідок неможливість складення відповідного акту про відсутність майна у боржника.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що у боржника наявне майно, яке може бути примусово реалізовано державним виконавцем під час виконавчого провадження шляхом звернення стягнення на активи, але встановити їх наявність у боржника та віднести до оборотних чи не оборотних, які безперешкодно можуть бути продані для задоволення вимог стягувача, тимчасово не передбачається можливим в силу вищенаведених обставин окупації території м. Донецьк.

Відповідно п.п. 2 - 4, 9 ч. 1 до ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, якщо:

п. 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними ;

п. 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

п. 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене ст. 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

п. 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

В обгрунтування скарги стягувач посилається на бездіяльність ДВС у зв'язку з наявністю підстав для повернення наказу, визначених саме пунктами 2 і 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", якими передбачено відсутність майна у боржника на яке можливо звернути стягнення, що в даному випадку не відповідає фаткичним обставинам справи, оскільки у боржника майно є. З огляду на викладене, вимога стягувача про зобов'язання державного виконавця скласти такий акт - про відсутність майна у боржника не може бути задоволена, оскільки не відповідає дійсності, адже не можливо зобов'язати ДВС скласти акт про відсутність майна, за умови його наявності.

Оскільки державним виконавцем не було встановлено підстав для повернення виконавчого документу стягувачу, передбачених п. 2 - 4, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду, що виконання наказу Господарського суду Донецької області №905/368/17 від 20.04.2017 року за рахунок державних коштів, відповідно до положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" є передчасним.

При цьому, вказаний п. 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 року, передбачає необхідність складення державним виконавцем відповідного акта, який засвідчує наявність підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, що відповідає положенням ч. 3 ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". Однак, наявність спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч. 2 ст. 4 цього Закону) як підстава для передачі виконавчого документа до Державної казначейської служби для виконання рішення за рахунок Державного бюджету будь-якими актами не посвідчується та обов'язок складання акту у державного виконавця з цих підстав відсутній.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що ані положеннями Закону України "Про виконавче провадження", ані Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не визначено, що кожний випадок спливу шестимісячного строку при виконанні ДВС судового наказу, за яким боржником є державне підприємство, викликає безумовний обов'язок у державного виконавця скласти акт про відсутність майна у боржника та передати виконавчий документ до Державної казначейської служби для виконання рішення за рахунок державних коштів, та це свідчить про обов'язок Держави виконати таке рішення за боржника. На даний час покладення обов'язку на Державний бюджет України здійснити виконання судового рішення на користь іншого суб'єкта господарювання замість боржника за вищенаведених обставин наявності у такого боржника - державного підприємства власного майна, за рахунок якого можливе виконання рішення, є безпідставним, не справедливим, та не відповідає меті Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Ані Законом України "Про тимчасові заходи на проведення антитерористичної операції", ані Законом України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" та Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не передбачено покладення обов'язку на Державний бюджет України виконання рішень по зобов'язанням підприємств державної форми власності, активи яких знаходяться на тимчасово не підконтрольній території України.

Висновки в рішеннях Європейського суду з прав людини, на які посилається апелянт щодо тривалого невиконання остаточних рішень, не можуть у даному випадку братись до уваги в повній мірі, оскільки ці рішення ухвалювались проти України без врахування обставин неможливості органом примусового виконання виявити та реалізувати активи боржника, які знаходиться на території, на якій тимчасово не функціонують державні органи України.

В свою чергу заявником - ТОВ "В.М." не надало жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України, які б свідчили про можливість повернення виконавчого документу стягувачу, передбачених п. 2 - 4, 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, посилання скаржника на те, що ухвала суду першої інстанції винесена з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваній судовій ухвалі висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга ТОВ "В.М." не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Донецької області від 21.06.2018 року у справі №905/368/17 підлягає залишенню без змін.

У зв'язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України судововий збір за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "В.М." на ухвалу Господарського суду Донецької області від 21.06.2018 року у справі №905/368/17 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Донецької області від 21.06.2018 року у справі №905/368/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Судді Т.Д. Геза

Н.М. Дучал

(У судовому засіданні 10.09.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено 10.09.2018 року).