КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2018 р. Справа№ 910/23238/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 12.09.2018 року

розглянувши в приміщенні суду апеляційну скаргу Науково-технічного комплексу "Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона" НАН України на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 року (повний текст підписано 03.07.2018 року) у справі №910/23238/17 (суддя Котков О.В.)

за позовом Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України

до Науково-технічного комплексу "Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона" Національної академії наук України

про стягнення 159 980,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі № 910/23238/17 позов задоволено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 та прийняти нове про стягнення з НТК "ІЕЗ ім. Є.О. Патона" НАН України штрафних санкцій в межах суми узгодженої Актом звіряння розрахунків.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що Науково-технічного комплексу "Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона" НАН України вважає Рішення Господарського суду міста Києва по справі №910/23238/17 незаконним і необгрунтованим через неповноту та неправильність установлення обставин, що мають значення для справи.

Апелянт зазначив, що додатки до Акту звіряння розрахунків містять обґрунтовані розрахунки штрафних санкцій із зазначення дати виникнення та припинення зобов'язання, суми на яку нараховується пеня та 3 %, порядку здійснення розрахунку .

Виносячи Рішення по справі №910/23238/17 суд першої інстанції, у відповідь на заяву позивача про збільшення позовних вимог, стягнув з НТК «ІЕЗ ім. Є О Патона» НАН України інфляційні витрати у розмірі 29 275,43 грн. До заяви про збільшення позовних вимог Позивач додав примірні розрахунки індексу інфляції, що були подані Відповідачем 13 березня 2018 року разом із заявою про відкладення розгляду справи, де останній зазначав, що вони не узгоджені з економістом. Якщо здійснити аналіз додатків затвердженого сторонами Акту звіряння розрахунків та розрахунків індексу інфляції, то буде виявлено невідповідність періодів прострочення та сум. Відтак, Позивач при подачі заяви про збільшення позовних вимог надав недостовірний та необгрунтований розрахунок індексу інфляції. Такий розрахунок був недостатнім та недостовірним доказом, який суд першої інстанції не повинен був враховувати при винесенні рішення по справі №910/23238/17.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу позивача 19.07.2018 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Гончарову С.А., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В.,

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.07.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Науково-технічного комплексу "Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона" НАН України на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 року у справі № 910/23238/17 та розгляд справи № 910/23238/17 призначено на 22.08.2018 року.

У зв'язку з перебуванням у відпустці судді Тищенко О.В., та відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.08.2018 року для розгляду апеляційної скарги у даній справі було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді: Яковлев М.Л., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.08.2018 було прийнято апеляційну скаргу Науково-технічного комплексу "Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона" НАН України до свого провадження, розгляд справи призначено на 12.09.2018 року.

У зв'язку з перебуванням у відрядженні судді Яковлєва М.Л. та у відпустці судді Шаптали Є.Ю., відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 11.09.2018 року для розгляду апеляційної скарги у даній справі було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді: Скрипка І.М., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 року прийнято апеляційну скаргу Науково-технічного комплексу "Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона" НАН України на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 року у справі №910/23238/17 до провадження у визначеному складі суду.

Позивач, згідно з поданим до суду 10.09.2018 року відзивом, проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечив зазначивши, що Рішення господарського суду м. Києва по справі № 910/23238/17 є законним, обґрунтованим, прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідач у своєму відзиві зазначає, що нарахування 3% річних у сумі 17500.87 грн. та інфляційних втрат в сумі 29275.43 грн. здійснювалось відповідно до вимог чинного законодавства України є обґрунтованим та просить апеляційний суд залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

01.01.2017 року між Інститутом електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України (надалі - позивач, ІЕЗ) та Науково-технологічний комплекс "Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона" (надалі - відповідач, НТК) було укладено договір про надання послуг з інженерно-технічного забезпечення Інститутом електрозварювання ім. Є.О. Патона №1059 (надалі - договір), відповідно до п. 1. якого ІЕЗ надає НТК послуги з інженерно-технічного забезпечення корпусів № 4, 5, 7, 13, 13а, частини площі корпусу ФЕК, інші допоміжні приміщення.

За умовами п. 2.2. договору, НТК зобов'язується своєчасно сплачувати відшкодування вартості спожитих енергоресурсів, користування засобами зв'язку та відшкодування податку на землю (додатки №1, 2/1, 2/2 до договору).

Згідно з п. 2 розділу 3 договору НТК перераховує ІЕЗ платежі п. 1 до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно одержаного рахунку.

В п. 3 розділу 3 договору встановлено, що відшкодування НТК витрат за інженерно-технічне забезпечення, згідно з додатком № 1, проводиться по тарифу у відповідності до фактичного використання з представленням розшифровки витрат та відшкодування податку на землю (додаток № 2).

Пунктом 1 розділу 4 договору сторонами встановлено, що договір набуває чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2007 року.

Додатковими угодами від 27.12.2007р., 25.12.2008 р., 18.12.2009 р., 01.12.2010 р., 12.12.2012 р., 12.12.2013 р., 18.12.2014 р., 24.12.2015 р., 27.12.2016 року строк дії договору про надання послуг з інженерно-технічного забезпечення Інститутом електрозварювання ім. Є.О.Патона № 1059 від 01.01.2007 року продовжувався до 31 грудня 2017 року.

Позивач зазначає, що відповідач вчасно не виконував взяті на себе за договором про надання послуг з інженерно-технічного забезпечення Інститутом електрозварювання ім. Є.О.Патона № 1059 від 01.01.2007 року в частині сплати комунальних послуг та земельного податку, у зв'язку з чим позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями (від 09.04.2015р. №67/587, від 31.07.2015р. № 67/1187, від 03.12.2015 р. №1803, від 07.12.2016р. № 67/1427) про відшкодування комунальних платежів та земельного податку, а також штрафних санкцій (копії містяться в матеріалах справи).

Звертаючись до суду позивач вказвав, що оскільки відповідач несвоєчасно здійснював оплату комунальних платежів та земельного податку, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення з відповідача штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов договору про надання послуг з інженерно-технічного забезпечення Інститутом електрозварювання ім. Є.О.Патона Національної № 1059 від 01.01.2007 року.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є стягнути з відповідача штрафних санкцій в сумі 236 675,29 грн. з них: пені - 189 898,99 грн., 3% річних - 17 500,87 грн. та інфляційних втрат - 29 275,43 грн. (відповідно до заяви б/н від 30.03.2018 року про збільшення розміру позовних вимог).

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачем неналежним чином виконувались взяті на себе зобов'язань за договором про надання послуг з інженерно-технічного забезпечення Інститутом електрозварювання ім. Є.О.Патона № 1059 від 01.01.2007 року в частині сплати комунальних послуг та земельного податку, що стало підставою для нарахування штрафних санкцій.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, розмір пені, що обчислюється від суми простроченого платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до п. 2 розділу 5 договору НТК за несвоєчасне внесення плати згідно гл. 3 "Плата та порядок розрахунків" сплачує пеню в розмірі двох облікових ставок НБУ від суми боргу за кожний день прострочення платежу, враховуючи день платежу.

За результатом перевірки наданого позивачем до заяви про збільшення позовних вимог розрахунку пені, суд дійшов висновку, що він здійснений позивачем арифметично вірно, а тому стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 189 898,99 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати вартості виконаних робіт, є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Зокрема, рекомендації Верховного Суду України, викладені в листі № 62-97р від 03.04.1997 року щодо порядку нарахування індексів інфляції при розгляді судових справ передбачають, що сума, яка внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з розрахунком травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року № 14 визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

За умовами пункту 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року № 14, сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) також не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем до заяви про збільшення позовних вимог розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суди встановили, що позивач здійснив нарахування 3% річних та інфляційних втрат у відповідності до вимог чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 17 500,87 грн. та інфляційних втрат в сумі 29 275,43 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю за розрахунками позивача.

Щодо заяви відповідача про зменшення штрафних санкцій суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналогічні положення закріплені також у ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, згідно з якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

З наведених вище приписів законодавства вбачається, що зменшенню підлягає у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), в той час як інфляційні нарахування на суму боргу та 3% річних, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Наведене узгоджується із роз'ясненнями Пленуму Вищого господарського суду України, наведеними у п.п. 3.1., 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

З урахуванням наведеного, підстави для зменшення штрафних санкцій до розміру заявленого в позовній заяві - до 159 980,32 грн. (пеня - 141 482,76 грн. + 3% річних - 18 497,56 грн.) відсутні, тому заява відповідача про зменшення штрафних санкцій задоволенню не підлягає.

Заперечення відповідача до уваги судом не приймається з підстав їх недоведеності та невідповідності фактичним обставинам справи і вимогам закону.

З огляду на викладене позовні вимоги Науково-технічного комплексу "Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона" НАН України є обґрунтованими та такими, що вірно задоволені судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 14.06.2018 року у справі № 910/23238/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Науково-технічного комплексу "Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона" НАН України, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Науково-технічного комплексу "Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона" НАН України на рішення господарського суду міста Києва від 14.06.2018 року у справі № 910/23238/17 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 ГПК України покласти на Науково-технічного комплексу "Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона" НАН України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Науково-технічного комплексу "Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона" НАН України на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 року у справі № 910/23238/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва 14.06.2018 року у справі № 910/23238/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/23238/17 повернути до суду першої інстанції.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка

повний текст складено 19.09.2018 року.