ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року

м. Київ

Справа № 917/865/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації

"Лубнигаз" - Мельника О.С.,

Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління - Васенка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 (у складі колегії суддів: Медуниця О.Є. (головуючий), Білецька А.М., Гребенюк Н.В.)

та рішення Господарського суду Полтавської області від 07.09.2017 (суддя Кульбако М.М.)

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз"

до Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління

про визнання договору укладеним,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" (далі - ПАТ "Лубнигаз") звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління (далі - ЛК ЖЕУ) про визнання укладеним договору на експлуатацію складових газорозподільної системи в редакції, викладеній позивачем в позовній заяві.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач зобов'язаний укласти з ПАТ "Лубнигаз" договір на експлуатацію складових газорозподільної системи, оскільки ПАТ "Лубнигаз" є оператором газорозподільної системи, до якої підключені будинки, що перебувають на балансі відповідача.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 07.09.2017 позов задоволено. Визнано укладеним договір на експлуатацію складових газорозподільної системи між ЛК ЖЕУ та ПАТ "Лубнигаз" у редакції, запропонованій позивачем.

Рішення суду мотивовано тим, що за наявності підписаних між позивачем та відповідачем актів встановлення межі розподілу газопроводу та його обслуговування, укладення договору на експлуатацію складових газорозподільної системи є обов'язком відповідача як балансоутримувача відповідних будинків.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 рішення Господарського суду Полтавської області від 07.09.2017 змінено. Виключено із резолютивної частини рішення Господарського суду Полтавської області від 07.09.2017, а саме додатку 1 до договору на експлуатацію складових газорозподільної системи "Інформація про об'єкти газопостачання, надані ЛК ЖЕУ (замовником) для експлуатації ПАТ "Лубнигаз" (виконавцю)" наступні об'єкти: м. Лубни, вул. Бульварна, 22; м. Лубни, вул. Залізнична, 63; м. Лубни, вул. Затишна, 24; м. Лубни, вул. Інститутська, 64; м. Лубни, проспект Володимирський, 117; м. Лубни, проспект Володимирський, 57; м. Лубни, вул. Метеорологічна, 17; м. Лубни, вул. Монастирська, 7; м. Лубни, вул. Олександрівська, 51; м. Лубни, вул. Олійниці, 32; м. Лубни, вул. Першотравнева, 24; м. Лубни, вул. Рєпіна, 8; м. Лубни, вул. Рєпіна, 9; м. Лубни, вул. Рєпіна, 20; м. Лубни, вул. Садова, 24; м. Лубни, вул. Халявицького,7; м. Лубни, вул. Халявицького, 9; м. Лубни, вул. Щелканова, 22. В іншій частині резолютивну частину рішення господарського суду Полтавської області від 07.09.2017 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач вже не є балансоутримувачем вказаних вище будинків, а тому у нього відсутній обов'язок укладати з позивачем договір на експлуатацію складових газорозподільних систем за вказаними об'єктами.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, 07.06.2018 ЛК ЖЕУ звернулось з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим та апеляційним судами норм матеріального та процесуального права, просить постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 та рішення Господарського суду Полтавської області від 07.09.2017 скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Вимоги касаційної скарги обґрунтовані тим, що суди попередніх інстанцій: дійшли помилкового висновку щодо наявності у відповідача обов'язку укладати договір на експлуатацію складових газорозподільних систем; акти встановлення межі розподілу газопроводу та його обслуговування були укладені на підставі нормативно-правового акту, який втратив чинність, не засвідчують право власності відповідача на внутрішньобудинкові газові мережі; відповідач не є власником газорозподільних систем у багатоквартирних житлових будинках, оскільки право власності на вказані об'єкти належить виключно співвласникам квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ПАТ "Лубнигаз" є газорозподільним підприємством, яке здійснює діяльність з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території міста Лубни, на підставі ліцензії №642481 від 29.04.2015, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зі строком дії з 21.04.2015 по 20.04.2020.

Листом №678 від 05.04.2017 позивач звернувся до відповідача із пропозицією укласти договір на експлуатацію складових газорозподільної системи, до якого було додано проект відповідного договору у двох примірниках.

У відповідь відповідач листом №01-02/202 від 21.04.2017 повідомив позивача про відмову в підписанні договору з тих підстав, що ЛК ЖЕУ не є власником газорозподільних мереж у багатоквартирних житлових будинках.

За змістом ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту (ч. 4 ст. 179 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 38 Закону України "Про ринок природного газу" права та обов'язки оператора газорозподільної системи визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу.

Кодекс газорозподільних систем, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 (далі - Кодекс ГРМ).

Відповідно до п.п. 1, 2 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГРМ експлуатацію газорозподільних систем здійснюють виключно оператори газорозподільної системи (далі - оператор ГРМ).

Оператор ГРМ - суб'єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Власники газової мережі, яка згідно з розділом II цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є операторами ГРМ (газорозподільної системи), та оператор ГРМ (газорозподільної системи), до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов'язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс оператору ГРМ (газорозподільної системи), або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному оператору ГРМ (газорозподільної системи) (у тому числі шляхом купівлі-продажу).

Для внутрішньобудинкових газових мереж, які є ГРМ, взаємовідносини між їх власником (балансоутримувачем, управителем) і оператором ГРМ здійснюються виключно на умовах договору на експлуатацію складових газорозподільної системи за формою, визначеною у додатку 3 до цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи приписи п. 2 Глави І Розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, з урахуванням ч. 3 ст. 179 ГК України, укладення договору на експлуатацію складових газорозподільної системи є обов'язковим між власником, або балансоутримувачем, або управителем внутрішньобудинкових газових мереж та оператором ГРМ.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 02.05.2018 у справі №917/535/17.

Відповідно до абзацу 4 п. 1 глави 5 розділу III Кодексу ГРМ власники (балансоутримувачі, управителі, інші особи), на балансі чи в управлінні яких знаходяться багатоквартирні будинки чи гуртожитки (незалежно від того, є вони споживачами природного газу чи ні), укладають з оператором газорозподільної системи, до об'єктів газорозподільної системи якого підключені зазначені будинки/гуртожитки, акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно їх внутрішньобудинкових систем газопостачання.

Надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, зокрема, підписаним відповідачем з ПАТ "Лубнигаз" (як з оператором ГРМ) актам встановлення межі розподілу газопроводу та його обслуговування, суди встановили, що позивачем доведено факт перебування на балансі відповідача внутрішньобудинкових газорозподільних мереж за відповідними об'єктами, вказаними в актах.

Згідно зі ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги про те, що акти встановлення межі розподілу газопроводу та його обслуговування були укладені на підставі Правил безпеки систем газопостачання України (затверджених наказом Держнаглядохоронпраці від 01.10.1997 №254), які втратили чинність, відхиляються судом касаційної інстанції, оскільки втрата чинності нормативного документу, на підставі якого складались спірні акти, не свідчить про їх недійсність та не спростовує існування обставин, зафіксованих в цих актах.

Крім того, апеляційний суд надавши оцінку договору на виконання робіт №24-04/01/2018 від 24.04.2018, підписаний між ЛК ЖЕУ як управителем та ПАТ "Лубнигаз" як виконавцем та уповноваженою особою співвласників багатоквартирного будинку за адресою: м. Лубни, вул. Ярослава Мудрого, 50, встановив, що з 24.04.2018 відповідач набув статусу управителя багатоквартирного будинку у м. Лубни, по вул. Ярослава Мудрого, 50, а об'єкти газопостачання за вказаною адресою входять до переліку, який вказано позивачем в додатку 1 до спірного договору.

Таким чином, оскільки відповідно до положень абз. 4 пп. 1 глави 5 розділу III Кодексу ГРМ укладення договору на експлуатацію складових газорозподільної системи є обов'язковим і для балансоутримувача та управителя багатоквартирного будинку, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про те, що укладення спірного договору на обслуговування об'єктів газопостачання, до яких підключені будинки, які перебувають на балансі (управлінні) відповідача, є обов'язковим для відповідача.

Водночас встановивши, що відповідно до рішення Лубенської міської ради від 25.07.2017 "Про списання з балансу багатоквартирних будинків" та додатку №1 до нього вирішено списати з балансу відповідача будинки за наступними адресами: м. Лубни, вул. Бульварна, 22; м. Лубни, вул. Залізнична, 63; м. Лубни, вул. Затишна, 24; м. Лубни, вул. Інститутська, 64; м. Лубни, проспект Володимирський, 117; м. Лубни, проспект Володимирський, 57; м. Лубни, вул. Метеорологічна,1 7; м. Лубни, вул. Монастирська, 7; м. Лубни, вул. Олександрівська, 51; м. Лубни, вул. Олійниці, 32; м. Лубни, вул. Першотравнева, 24; м. Лубни, вул. Рєпіна, 8; м. Лубни, вул. Рєпіна, 9; м. Лубни, вул. Рєпіна, 20; м. Лубни, вул. Садова, 24; м. Лубни, вул. Халявицького, 7; м. Лубни, вул. Халявицького, 9; м. Лубни, вул. Щелканова, 22, суд апеляційної інстанції, дійшов правомірного висновку про відсутність у відповідача обов'язку укладати з позивачем договір на експлуатацію складових газорозподільних систем за вказаними об'єктами, у зв'язку з чим правомірно змінив рішення місцевого суду у вказаній частині.

Врахувавши, що договір на експлуатацію складових газорозподільної системи, наведений у додатку №3 до Кодексу ГРМ, не визначений як типовий або примірний, а тому, суди дійшли правомірного висновку про те, що сторони при укладенні такого договору можуть відступити від дотримання його форми та визначити умови такого договору за взаємною згодою і узгодження всіх істотних умов.

Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що обов'язок укладати спірний договір належить виключно співвласникам квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, оскільки відповідно до п. 2 Глави І Розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем передбачено обов'язковість укладення договору на експлуатацію складових газорозподільної системи не виключно з власниками внутрішньобудинкових газових мереж, а, зокрема, і з їх балансоутримувачами.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 02.05.2018 у справі № 917/535/17.

Встановивши, що матеріали справи не містять доказів укладення договорів на експлуатацію складових газорозподільної системи з власниками або управителями внутрішньобудинкових газових мереж, суди дійшли правомірного висновку те, що укладення спірного договору з відповідачем, як балансоутримувачем, відповідає нормам чинного законодавства.

Згідно з ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правомірності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального законодавства при прийнятті оскаржуваних судових актів, Верховний Суд не вбачає підстав для зміни чи скасування законних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку ст. 129 ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017) покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління

залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 у справі №917/865/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді І.С. Міщенко

В.Г. Суховий