ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 905/64/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко І.М.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь",

представник позивача - не з'явився,

відповідач - публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця",

представник відповідача - Багнич О.А., адвокат (довіреність від 16.03.2018 № Ц/З-04/128-18,

розглянув касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"

на рішення господарського суду міста Києва від 19.04.2018 (головуючий суддя Шкурдова Л.М.)

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2018 (головуючий Власов Ю.Л., судді: Андрієнко В.В. і Буравльов С.І.)

у справі № 905/64/18

за позовом приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (далі - Товариство)

до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Залізниця)

про стягнення 1 314 366,04 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Залізниці про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у сумі 1 314 366,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Залізницею у період з вересня 2017 року по жовтень 2017 року здійснено перевезення вантажів, одержувачем яких є Товариство, з порушенням термінів доставки, які визначені Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 12.01.2018 справу № 905/64/18 передано за встановленою підсудністю до господарського суду міста Києва.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.04.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2018, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто із Залізниці на користь Товариства 300 000,00 штрафу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій обґрунтовані тим, що:

- вантаж, який перевозився за залізничними накладними, Залізницею було доставлено Товариству вже після закінчення встановленого терміну доставки, про що свідчать відповідні записи у залізничних накладних, а саме календарний штемпель видачі вантажу (графа 52).

- водночас судами задоволено клопотання Залізниці про зменшення розміру штрафу, оскільки частина залізничної мережі регіональної філії "Донецька залізниця" знаходиться в зоні проведення АТО, що спричиняє знаходження частини залізничних колій на непідконтрольній Україні території та використання лише одного залізничного сполучення з міста Маріуполь між станцією Волноваха та станцією Камиш-Зоря, яке забезпечує обслуговування значної кількості підприємств, у зв'язку з чим має місце затримка доставки вантажу; Товариством не надано доказів понесення ним будь-яких майнових втрат внаслідок прострочення боржника, і при цьому причини прострочення виконання зобов'язання Залізницею перебувають поза його волею, а тому застосування до Залізниці штрафних санкцій у розмірі, заявленому Товариством, не може відповідати критеріям розумності та справедливості.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Товариство звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що:

- Залізницею не було подано доказів на підтвердження причин поважності несвоєчасної доставки вантажу, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);

- перевезення вантажу, за яким виникли спірні правовідносини, здійснювались виключно на підконтрольній українській владі території;

- забезпечення вказаних залізничних перевезень здійснювалося не за найкоротшою тарифною відстанню, а в об'їзд. При цьому ділянка між станціями Волноваха - Камиш-Зоря є незначною частиною маршруту перевезення вантажу від станції вантажовідправника до станції Сартана. Водночас нарахування провізної плати Залізницею здійснюється за фактичною відстанню, у зв'язку з чим Товариство несе додаткові витрати;

- обставини, на які посилається Залізниця, були відомі їй при укладенні відповідних договорів на перевезення, на підставі яких Залізниця взяла на себе зобов'язання з перевезення. Водночас єдиним достатнім та належним документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили, що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне) виконання зобов'язань є сертифікат Торгово-промислової палати України, який Залізницею не подано.

Залізниця подала відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представника Залізниці, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що у період з вересня 2017 року по жовтень 2017 року Залізницею до станції призначення Сартана Донецької залізниці здійснено перевезення вантажів, одержувачем яких є Товариство, що підтверджується залізничними накладними.

Відповідно до графи 52 залізничних накладних вантаж, що прямував за залізничними накладними, Залізницею було доставлено Товариству після закінчення встановленого строку доставки, про що свідчить календарний штемпель видачі вантажу.

У залізничних накладних, за якими Залізниця допустила прострочення доставки вантажу, відмітки про причини затримки вантажу, які дають право Залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки не проставлені, що вказує на відсутність поважних причин прострочення термінів доставки вантажу.

Тобто у жовтні 2017 року мало місце порушення Залізницею вимог статті 41 Статуту залізниць України (далі - Статут) щодо прострочення доставки вантажу Товариству.

Строки доставки вантажу, встановлені пунктом 1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, є граничними, за порушення яких законодавством України передбачені штрафи.

У зв'язку з простроченням Залізницею строків доставки вантажів, визначених Правилами обчислення термінів доставки вантажів Товариство нарахувало Залізниці штраф у сумі 1 314 366,04 грн.

Причиною виникнення спору в даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у сумі 1 314 366,04 грн.

Приймаючи рішення у справі, суди виходили з того, що згідно із статтею 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу перевізник зобов'язується доставити ввірений йому вантажовідправником вантаж до пункту призначення в установлений строк та видати його вантажоодержувачу, а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Статтями 22, 23 Статуту передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Відповідно до статті 41 Статуту зобов'язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажу (далі - Правила) передбачено, що терміни, в які залізниці зобов'язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підпункту 1.1.1 Правил у разі перевезення вантажною швидкістю: маршрутними відправками; вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах; дрібними відправками та відправками в середньотонажних контейнерах, терміни доставки вантажу обчислюються виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 320, 200 та 150 км відповідно.

Відповідно до пункту 1.2 Правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Згідно з пунктом 2.1 Правил обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.

Пунктом 2.4 Правил передбачено, що терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються на одну добу на операції, пов'язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Відповідно до пункту 2.9 Правил про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Згідно з пунктом 2.10 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Статтею 116 Статуту передбачено, що за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам-суб'єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 1) 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 2) 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 3) 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Тобто встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш як на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до календарних штемпелів на залізничних накладних (графа 52) Залізницею доставлено Товариству вантаж з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного статтею 41 Статуту та Правилами, що згідно із статтею 116 Статуту та пункту 1.1 Правил є підставою для застосування до Залізниці як перевізника відповідальності у вигляді штрафу, а тому суди дійшли висновку, що Товариство має право на нарахування Залізниці штрафу за порушення строків доставки вантажу.

При цьому судами встановлено, що Залізницею було подано клопотання про зменшення розміру неустойки на підставі частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України до 5%, а саме до 65 521,75 грн.

Відповідно до статті 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Цивільні та господарські відносини у країні ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Вирішуючи питання про зменшення нарахованого Залізниці штрафу, суди враховували, що:

- частина залізничної мережі регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" знаходиться в зоні проведення АТО, що спричиняє знаходження частини залізничних колій на непідконтрольній Україні території та використання лише одного залізничного сполучення з міста Маріуполь між станцією Волноваха та станцією Камиш-Зоря, яке забезпечує обслуговування значної кількості підприємств, в зв'язку з чим має місце затримка доставки вантажу, що підтверджується схемою Донецької залізничної дороги та не заперечується Товариством;

- за підсумками роботи за 2016 рік філія "Донецька залізниця" отримала збиток у сумі 77 031,00 тис. грн. та за перше півріччя 2017 року філія отримала збиток у сумі 396 951,00 тис. грн., що підтверджується звітом Залізниці про фінансові результати за 2016 рік та за 2017 рік.

- Товариством не надано судам доказів понесення ним збитків або невиконання ним своїх зобов'язань перед іншими особами внаслідок несвоєчасної доставки Залізницею вантажів.

Враховуючи викладене, суди дійшли висновку щодо наявності підстав для зменшення нарахованого Залізниці розміру штрафу до 300 000,00 грн.

Посилання в касаційній скарзі на те, що: Залізницею не було подано доказів на підтвердження причин поважності несвоєчасної доставки вантажу, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування частини третьої статті 551 ЦК України; перевезення вантажу, за яким виникли спірні правовідносини, здійснювались виключно на підконтрольній українській владі території; забезпечення вказаних залізничних перевезень здійснювалося не за найкоротшою тарифною відстанню, а в об'їзд, при цьому ділянка між станціями Волноваха - Камиш-Зоря є незначною частиною маршруту перевезення вантажу від станції вантажовідправника до станції Сартана, а водночас нарахування провізної плати Залізницею здійснюється за фактичною відстанню, у зв'язку із чим Товариство несе додаткові витрати; обставини, на які посилається Залізниця, були відомі їй при укладенні відповідних договорів на перевезення, на підставі яких Залізниця взяла на себе зобов'язання з перевезення; водночас єдиним достатнім та належним документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили, що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне) виконання зобов'язань є сертифікат Торгово-промислової палати України, який Залізницею не подано, - не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки спростовуються викладеними у даній постанові доводами судів попередніх інстанцій.

Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки судами було прийнято рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що надає підстави залишити їх без змін.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше прийняті у даній справі судові рішення, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 19.04.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2018 у справі № 905/64/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко