ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2018 Справа № 917/703/18

м. Полтава

за позовною заявою Комунального підприємства “Кременчукводоканал” Кременчуцької міської ради, пров. Героїв Бреста, 35А, м. Кременчук, Полтавська область, 39623

до Дочірнього підприємства “Кременчуцький експериментально механічний завод”, вул. Леонова, 96, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

про стягнення 44 353,47 грн.

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до ст. 247 ГПК України.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення 44 353,47 грн. за договором на послуги водопостачання та водовідведення № 436 від 01.01.2013 року, з яких 38 707,43 грн. основного боргу, 3727,96 грн. пені, 371,60 грн. 3% річних, 1546,48 грн. інфляційних втрат.

За ухвалою від 12.07.2018 року провадження в цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав умови укладеного між сторонами договору на послуги водопостачання та водовідведення № 436 від 01.01.2013 року, зокрема не в повному обсязі та не вчасно сплатив за надані позивачем послуги в період листопада 2017 року - травня 2018 року.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог статті 120 ГПК України.

За ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов’язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв’язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до даних відслідковування поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 332), розміщених на офіційному сайті Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" http://ukrposhta.ua/ua/vidslidkuvati-forma-poshuku, ухвала від 12.07.2018 року отримана позивачем 18.07.2018 року (а.с. 74).

Ухвала суду від 12.07.2018 року про відкриття провадження у даній справі, надсилалась відповідачу за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 71-73), повернулась до суду із відміткою поштового працівника “за закінченням встановленого строку зберігання”. Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, зазначена ухвала вважається врученою.

З огляду на не подання відповідачем відзиву на позов у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України, справа може бути розглянута за наявними у ній документами, відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

01 січня 2013 року між Комунальним підприємством «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради (Водоканал) та Дочірнім підприємством «Кременчуцький експериментально механічний завод» (Споживач) був укладений договір № 436 на послуги з водопостачання та водовідведення (далі – Договір, а.с. 15-17).

До Договору сторони уклали додаткову угоду від 01.01.2013 року (а.с. 18, зворот).

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що Водоканал зобов’язався надати Споживачу послуги з постачання питної води та прийняти від останнього каналізаційні стоки, а Споживач зобов’язався розрахуватися за вищезазначені послуги на умовах, визначених Договором, дотримуватись порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод.

Відповідно до пункту 2.2. Договору, Водоканал надає споживачу послуги з водопостачання та водовідведення в межах визначеного ліміту, а саме: 1,33 м. куб/добу, 39,9 м. куб/місяць, 478,8 м. куб/рік.

В п. 2.5 Договору передбачено, що фактичні обсяги водоспоживання та водовідведення визначаються по кількості води, яка надходить з комунального водопроводу та власних джерел відповідно до показників приладів обліку, а при їх відсутності, відповідно до «Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190 (надалі - Правила користування).

Кількість води, що надходить до Споживача від мереж централізованого водопостачання визначається за показниками приладів обліку, погодженими сторонами в переліку об'єктів, які входять до розрахунків за послуги з водопостачання та водовідведення на час укладення договору (а.с. 18).

Відповідно до п. 2.11 Договору, кількість дощових вод, які надходять у каналізацію з території Споживача, визначаються шляхом розрахунку, відповідно до п. 4.10 Правил користування.

За п. 3.1 Договору (в редакції додаткової угоди від 01.01.2013 року, а.с. 18, зворот), розрахунковим періодом оплати послуг водопостачання та водовідведення є три умовні місяці. Розрахунки проводяться шляхом попередньої оплати послуг, які будуть надані протягом наступного розрахункового періоду. У разі неотримання рахунку та акту виконаних робіт протягом 5-ти робочих днів з дати зняття показань приладів обліку Споживач повинен звернутися до служби обліку та реалізації води для їх отримання.

В період листопада 2017 року – травня 2018 року позивач надав відповідачу послуги за Договором на загальну суму 48 819,91 грн. та виставив рахунки (а.с. 36-42):

- № 436/272145 від 06.11.2017 року на суму 8294,65 грн. за листопад 2017 року;

- № 436/274504 від 07.12.2017 року на суму 5592,24 грн. за грудень 2017 року;

- № 436/277602 від 17.01.2018 року на суму 7376,86 грн. за січень 2018 року;

- № 436/279117 від 12.02.2018 року на суму 4532,40 грн. за лютий 2018 року;

- № 436/281067 від 12.03.2018 року на суму 7735,75 грн. за березень 2018 року;

- № 436/283577 від 05.04.2018 року на суму 13199,47 грн. за квітень 2018 року;

- № 436/286039 від 08.05.2018 року на суму 2088,54 грн. за травень 2018 року.

Відповідно до виписок банку (а.с. 43-51), відповідач оплату за спожиті послуг провів частково в сумі 10 112,48 грн. Залишок несплачених коштів відповідачем за спожиті послуги становить 38 707,43 грн.

В порядку досудового врегулювання спору, Споживач телефонограмою від 15.02.2018 року (а.с. 19) був повідомлений про стан його заборгованості та наслідки її непогашення. У відповідь Споживач повідомив про визнання боргу та посилаючись на тяжкий фінансовий стан, звернувся з проханням не припиняти надання йому послуг, обумовлених Договором, а також розстрочити оплату заборгованості рівними частинами на три місяці (а.с. 20). За даними позивача, запропонованих умов погашення заборгованості Споживач не дотримався, заборгованість не погасив.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача 44 353,47 грн. за договором на послуги водопостачання та водовідведення № 436 від 01.01.2013 року, з яких 38 707,43 грн. основного боргу, 3727,96 грн. пені, 371,60 грн. 3% річних, 1546,48 грн. інфляційних втрат (розрахунок, а.с. 52-53).

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов’язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 202 ЦК України).

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов’язання, що виникає між суб’єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб’єкт (зобов’язана сторона, у тому числі боржник) зобов’язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб’єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб’єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов’язаної сторони виконати її обов’язку.

Господарські зобов’язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ст. 204 ЦК України передбачає презумпцію дійсності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Сторонами не надано доказів визнання судом недійсним договору на послуги з водопостачання та водовідведення № 436 від 01.01.2013 року в цілому або в певній його частині.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

За ст. 629 ЦК України, договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах зазвичай ставляться. Кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов’язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобов’язань з оплати виконаних позивачем робіт.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов’язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається із матеріалів позову, на виконання умов Договору Споживача в період з листопада 2017 року по травень 2018 року позивач надав відповідачу послуги, загальна вартість яких складає 48 819,91 грн., а саме:

- у листопаді 2017 року Споживачу поставлено 35,00 м. куб. холодної води на суму 166,95 грн., обсяг послуг з водовідведення склав: 35,00 м. куб. на суму 202,30 грн., та водовідведення води, що утворилася внаслідок атмосферних опадів 1132,00 м. куб. на суму 6542,96 грн, що разом з ПДВ загалом становить 8294,65 грн.;

- у грудні 2017 року поставлено 50,00 куб.м. холодної води на суму 238,50 грн., обсяг послуг з водовідведення склав: 50,00 куб.м. на суму 289,00 грн., та відведення води, що утворилася внаслідок атмосферних опадів 715,00 куб.м. на суму 4132,70 грн., що разом з ПДВ загалом становить 5592.24 грн.;

- у січні 2018 року поставлено 88,00 куб.м. холодної води на суму 419,12 грн., обсяг послуг водовідведення склав: 88,00 куб.м. на суму 508,01 грн., та відведення води, що утворилася внаслідок атмосферних опадів 904,00 куб.м. на суму 5220,25 грн., що загалом з ПДВ становить 7376,86 грн.;

- у лютому 2018 року поставлено 86,00 куб.м. холодної води на суму 477,98 грн., обсяг послуг з водовідведення склав: 86,00 куб.м. на суму 529,76 грн., та відведення води, що утворилася внаслідок атмосферних опадів 468,00 куб.м. на суму 2769,26 грн., що разом з ПДВ загалом становить 4532,40 грн.;

- у березні 2018 року поставлено 56,00 куб.м. холодної води на суму 341,04 грн., обсягпослуг водовідведення склав: 56,00 куб.м. на суму 359,52 грн., та відведення води, що утвориласявнаслідок атмосферних опадів 895,00 куб.м. на суму 5745,90 грн., що загалом з ПДВ становить7735,75 грн.;

- у квітні 2018 року поставлено 52,00 куб.м. холодної води на суму 316,68 грн., обсяг послуг водовідведення склав: 52,00 куб.м. на суму 333,84 грн., та відведення води, що утворилася внаслідок атмосферних опадів 1612,00 куб.м. на суму 10 349,04 грн., що загалом з ПДВ становить 13199,47 грн.;

- у травні 2018 року поставлено 37,00 куб.м. на суму 225,33 грн., обсяг послуг водовідведення склав: 37,00 куб.м. на суму 237,54 грн. та відведення води, що утворилася внаслідок атмосферних опадів 199,00 куб.м. на суму 1 277,58 грн., що загалом з ПДВ становить 2088,54 грн.

Враховуючи часткову оплату відповідачем вартості отриманих послуг в сумі 10 112,48 грн., позовні вимоги про стягнення основного боргу на суму 38 707,43 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є ;: його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно із ст. З Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Посилаючись на п 5.2. Договору, в якому передбачено, що у разі несвоєчасного виконання умов оплати Споживач сплачує Водоканалу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день затримки, позивач заявив до стягнення 3 727,96 грн. пені за період з 01.11.2017 року по 17.05.2018 року.

Стаття 625 ЦК України визначає обов’язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора сплатити грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Посилаючись на останню наведену норма позивач заявив до стягнення 371,60 грн. 3% річних, нарахованих за період 01.11.2017 року по 17.05.2018 року, та 1546,48 грн. інфляційних втрат за листопад 2017 – квітень 2018 року.

Приймаючи рішення в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині з огляду на наступне.

Додатковою угодою від 01.01.2013 року сторони виклали п. 3.1 Договору в наступній редакції: розрахунковим періодом оплати послуг водопостачання та водовідведення є три умовні місяці. Розрахунки проводяться шляхом попередньої оплати послуг, які будуть надані протягом наступного розрахункового періоду. У разі неотримання рахунку та акту виконаних робіт протягом 5-ти робочих днів з дати зняття показань приладів обліку Споживач повинен звернутися до служби обліку та реалізації води для їх отримання.

Суд звертає увагу, що у вказаній редакції зазначеного пункту фактично не визначено, які саме «три умовні місяці» є розрахунковим періодом, а також не визначено конкретний строк внесення попередньої оплати.

Як свідчить зміст п. 2.5 Договору та наданий позивачем витяг із відомості про зняття показників засобу обліку послуг з постачання за 2017 рік по контрагенту-відповідачу (а.с. 33), обсяг водопостачання відповідача здійснювався за приладами обліку. В п. 3.1 Договору (в редакції додаткової угоди від 01.01.2013 року) не встановлено, яким саме чином має бути визначений розмір попередньої оплати відповідача, з огляду на невизначеність розрахункового періоду («три умовні місяці») та не встановлення Договором конкретної формули для визначення обсягів водоспоживання, за які має бути здійснена попередня оплата.

Крім того, в п. 2.11 Договору передбачено, що кількість дощових вод, які надходять у каналізацію з території Споживача, визначаються шляхом розрахунку, відповідно до п. 4.10 Правил користування. Разом з тим, судом приймається до уваги правова позиція, викладена Верховним Судом у складі колегії Касаційного господарського суду України в постанові від 04.07.2018 року по справі № 923/882/16 стосовно можливості включення за згодою сторін в договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення умови щодо визначення обсягів послуг з приймання стічних вод, що утворюються внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення в порядку, визначеному п.п. 4.10-4.13 Правил Користування.

В п. 3.1 Договору та у Договорі взагалі не визначено, яким чином повинен визначатися наперед, для здійснення попередньої оплати, обсяг послуг з водовідведення води, що утворилася внаслідок атмосферних опадів.

П. 4.10 Правил користування, на який робиться посилання в п. 2.11 Договору, містить в собі відсилочну норму, викладену в п. 4.11 Правил користування, відповідно до якої при визначенні обсягу дощових та снігових вод враховуються показники кількості опадів за теплий та холодний періоди року за метеорологічними даними та кількість дощових вод, що надходить у мережі водовідведення за певний період часу (доба, місяць, сезон, рік). Таким чином, визначення вказаних показників, які передбачені в п.п. 4.10-4.12 Правил користування, можливо лише після закінчення відповідного періоду.

Таким чином, суд вважає, що в п. 3.1 Договору фактично не визначено певний строк для здійснення відповідачем оплати за надані послуги з водопостачання та водовідведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Вимога про оплату була викладена позивачем в рахунках (а.с. 36-42). Разом з тим, суд приймає до уваги, що в рахунках позивача, виставлених на оплату послуг в спірний період, в графі «рахунок та акт виконаних робіт отримав» зазначено «відмова від підпису» (рахунок за листопад 2017 року, а.с. 36), відсутній підпис отримувача, замість такого підпису зазначено «охрана»( рахунки за грудень 2017, січень-лютий 2018 року, а.с. 37-39), міститься підпис невстановленої особи (рахунок за квітень 2018 року, а.с. 41), містяться підписи осіб, проте відсутнє зазначення посади та ідентифікації особи, що отримала рахунок, як посадової особи відповідача (рахунки за березень, травень 2018 року, а.с. 40, 42). Оскільки належних доказів вручення рахунків відповідачу позивач не надав, а також враховуючи невизначеність у Договорі строку для здійснення оплати за надані послуги, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для нарахування пені за несвоєчасне виконання умов оплати відповідно до п. 5.2 Договору та 3% річних та інфляційних, передбачених ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов’язання за період, визначений позивачем у розрахунку (з 01.11.2017 по 17.05.2018 року).

Одночасно судом звертається увага на те, що відповідно до правової позиції, викладеній Верховним Судом України в постанові від 28.11.2011 року в справі № 43/308-10, волевиявлення щодо обрання варіанту вимоги має бути вчинено ним в активній однозначній формі, доведеній до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред’явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред’явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі – формі позову. Обмеження заявників у справі на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов, фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням ч. 2 ст. 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України в рішенні від 09.07.2002 року № 15-рп/2002, згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов’язком особи, яка потребує такого захисту.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення основного боргу на суму 38707,43 грн. визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129 (ч. 1), 232-233, 237-238 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства “Кременчуцький експериментально механічний завод” (вул. Леонова, 96, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) на користь Комунального підприємства “Кременчукводоканал” Кременчуцької міської ради (пров. Героїв Бреста, 35А, м. Кременчук, Полтавська область, 39623, ) – 38707,43 грн. основного боргу; 1537,70 грн. – витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

4. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.І. Пушко