КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2018 р. Справа№ 910/23670/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Тищенко А.І.

за участю секретаря судового засідання Молокопой І.А.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України"

на рішення господарського суду міста Києва

від 24.05.2018 (повний текст рішення складено 04.06.2018)

у справі №910/23670/17 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України"

до Приватного акціонерного товариства "Київстар"

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Новий Горизонт Плюс"

про стягнення 4862,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київстар" про стягнення 4862,83 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем належним чином не виконані взяті на себе зобов'язання за договором про надання послуг з технічного забезпечення електроживлення №03/12 від 03.12.2014 за період з грудня 2014 року по липень 2016 року в частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг, у зв'язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 3681,67 грн. Крім того на вказану заборгованість позивачем у відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України нараховано 3% річних у розмірі 217,92 грн. (нараховані за період з 11.08.2015 по 11.08.2016) та інфляційні втрати в сумі 963,24 грн. (нараховані за період з вересня 2015 року по листопад 2017 року).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.03.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Новий Горизонт Плюс".

Відповідач у поданому до суду першої інстанції відзиві на позов заперечив проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що за умовами укладеного між сторонами договору відповідач мав сплачувати позивачеві 10% вартості спожитої електроенергії, проте рахунки на оплату №67 від 31.01.2015 та №697 від 31.07.2015 виставлені позивачем на суму 100% від вартості спожитої електроенергії, також зазначив, що після 19.11.2015 позивач вже не був власником орендованого відповідачем приміщення, а відтак і не надавав послуги з технічного забезпечення електроживлення. Крім того відповідач зазначив, що за період з 01.01.2015 по 28.01.2016 сплатив на користь позивача грошові кошти в розмірі 9112,22 грн., у зв'язку з чим на думку останнього у відповідача перед позивачем відсутня заборгованість за договором.

Позивач у поданій до суду першої інстанції відповіді на відзив заперечив проти доводів відповідача, зокрема зазначив, що дійсно 19.11.2015 право власності на нерухоме майно розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Праці, 2-Т перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий Горизонт Плюс", проте спірний договір про надання послуг з технічного забезпечення електроживлення не переукладався, у зв'язку з чим, у спірний період саме позивач був платником за послуги, які надавались електропередавальною організацією за вказаним об'єктом.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Новий Горизонт Плюс" у поданих до суду першої інстанції письмових поясненнях по суті справи підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, зазначивши, що дійсно останній з 19.11.2015 є власником орендованого відповідачем приміщення, проте договір про надання послуг з технічного забезпечення електроживлення з новим власником не укладався, а відтак послуги за вказаним договором у спірний період надавались саме позивачем.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.05.2018 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення господарського суду міста Києва від 24.05.2018 у справі №910/23670/17 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути судові витрати.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" на рішення господарського суду міста Києва від 24.05.2018 у справі №910/23670/17; призначено справу до розгляду на 28.08.2018.

Згідно розпорядження Київського апеляційного господарського суду у справі №910/23670/17 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/23670/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" на рішення господарського суду міста Києва від 24.05.2018 у справі №910/23670/17; призначено справу до розгляду на 11.09.2018.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч.10 ст. 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

03.12.2014 між Державним підприємством "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" (власник мереж) та Приватним акціонерним товариством "Київстар" (споживач) укладено договір про надання послуг з технічного забезпечення електроживлення №03/12 (далі за текстом - Договір), відповідно до умов якого, власник мереж забезпечує технічну можливість передачі електричної енергії споживачу за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Праці, 2-Т, в обсягах згідно з договором про постачання або про купівлю-продаж електричної енергії та рівня дозволеної потужності за класами напруги, а споживач дотримується установленого режиму споживання електричної енергії та своєчасно сплачує за отримані послуги, у порядку визначеному цим договором (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.4.1.1 Договору, споживач зобов'язується своєчасно і в повному обсязі, не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим, вносити плату за технічне забезпечення передачі електроенергії споживачу та компенсувати вартість спожитої електричної енергії із урахуванням втрат в мережах, які обумовлені даним договором на розрахунковий рахунок власника мереж, в порядку, визначеному договором.

Виходячи зі змісту пунктів 6.1, 6.2, кількість електроенергії, технічне забезпечення передачі якої здійснюється власником мереж для використання споживачем визначається за показниками електролічильника, встановленого на вводі споживача і зареєстрованого власником мереж. Споживач сплачує власнику мереж плату за технічне забезпечення електропостачання та утримання мереж власника мереж в справному стані в розмірі 10% від вартості спожитого об'єму електроенергії в даному розрахунковому періоді. Розрахунок за здійснення технічного забезпечення електропостачання споживча, здійснюється не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно акту виконаних робіт, основаного на обсязі переданої споживачу електричної енергії, та рахунка-фактури на оплату, які підписуються сторонами за встановленою формою.

За умовами п.8.1 Договору, умови цього договору застосовуються до правовідносин сторін, що виникли до моменту укладення цього договору, а саме з 01.01.2014 по 31.12.2014 у відповідності до ст. 631 ЦК України та ст. 180 ГК України. Договір вважається продовженим на той самий термін, якщо за місяць до закінчення терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд, договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами Договір є договором про надання послуг.

За приписами ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В позовній заяві Державне підприємство "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" зазначає, що відповідачем в повному обсязі не оплачені надані позивачем послуги за період з грудня 2014 року по липень 2016 року, за виставленими позивачем рахунками №1174 від 26.12.2014 на суму 2788,57 грн., №1189 від 31.12.2014 на суму 260,45 грн., №67 від 31.01.2015 на суму 2877,36 грн., №158 від 28.02.2015 на суму 262,06 грн., №307 від 31.03.2015 на суму 234,95 грн., №413 від 30.04.2015 на суму 241,92 грн., №489 від 29.05.2015 на суму 313,63 грн., №616 від 30.06.2015 на суму 316,75 грн., №697 від 31.07.2015 на суму 3135,77 грн., №830 від 31.08.2015 на суму 215,76 грн., №909 від 30.09.2015 на суму 264,59 грн., №1012 від 30.10.2015 на суму 88,14 грн., №1118 від 30.11.2015 на суму 190,34 грн., №1233 від 31.12.2015 на суму 170,82 грн., №271 від 29.04.2016 на суму 495,29 грн., №314 від 31.05.2015 на суму 331,78 грн., №425 від 30.06.2016 на суму 179,33 грн., №444 від 29.07.2016 на суму 426,38 грн. на загальну суму 12793,89 грн., з яких відповідачем сплачено дише 9112,22 грн., внаслідок чого за ним рахується заборгованість в розмірі 3681,67 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у відзиві на позовну заяву та у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що у відповідності до умов укладеного між сторонами договору, відповідач має сплачувати плату за технічне забезпечення електропостачання та утримання мереж власника мереж в справному стані в розмірі 10% від вартості спожитого об'єму електроенергії в даному розрахунковому періоді, проте рахунки №67 від 31.01.2015 на суму 2877,36 грн. та №697 від 31.07.2015 на суму 3135,77 грн. виставлені позивачем на суму 100% від вартості спожитої електроенергії. При цьому, відповідач зазначив, що рахунок №67 від 31.01.2015 на суму 2877,36 грн. був оплачений останнім в рахунок майбутніх нарахувань з огляду на триваючі між сторонами правовідносини.

Як встановлено судом апеляційної інстанції вище, відповідно до п.6.2 Договору, споживач сплачує власнику мереж плату за технічне забезпечення електропостачання та утримання мереж власника мереж в справному стані в розмірі 10% від вартості спожитого об'єму електроенергії в даному розрахунковому періоді; розрахунок за здійснення технічного забезпечення електропостачання споживча, здійснюється згідно акту виконаних робіт, основаного на обсязі переданої споживачу електричної енергії. Кількість електроенергії, технічне забезпечення передачі якої здійснюється власником мереж для використання споживачем визначається за показниками електролічильника, встановленого на вводі споживача і зареєстрованого власником мереж (п.6.1 Договору).

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обсягу спожитої електроенергії за спірний період, зокрема, показники електролічильника, що вказує на не доведення позивачем розміру заявленої до стягнення заборгованості по оплаті за технічне забезпечення електропостачання та утримання мереж власника мереж в справному стані у встановленому договором розмірі.

З наявних в матеріалах справи платіжних доручень вбачається, що відповідачем виконано взяті на себе зобов'язання за договором за спірний період на суму 9112,22 грн.

За таких обставин, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності у відповідача неоплаченої заборгованості у розмірах, зазначених у виставлених позивачем рахунках, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 3681,67 грн.

Оскільки судом встановлено відсутність підстав для стягнення з відповідача суми основної заборгованості за договором, вимоги позивача про стягнення нарахованих на вказану заборгованість трьох відсотків річних та інфляційних втрат також визнаються судом необґрунтованими.

З огляду на викладене, позовні вимоги Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" про стягнення 4862,83 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи відповідача стосовно того, що після 19.11.2015 позивач вже не був власником обумовленого договором приміщення, а відтак і не надавав послуги з технічного забезпечення електроживлення відхиляються судом апеляційної інстанції з огляду на відсутність доказів щодо укладення між відповідачем та ТОВ "Новий Горизонт Плюс" (новим власником) договору про надання послуг з технічного забезпечення електроживлення. Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що за умовами договору про постачання електричної енергії №10997/2-62 від 01.04.2009, укладеного між позивачем та енергопостачальною організацією, позивачу надавалось постачання електричної енергії до спірного приміщення; в матеріалах справи наявні докази оплати позивачем вартості електричної енергії за спірний період.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування, зміни чи визнання нечинним оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 24.05.2018 у справі №910/23670/17 - без змін.

Матеріали справи №910/23670/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

А.І. Тищенко

повний текст постанови складено 17.09.2018