РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.09.2018Справа № 910/10023/18

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування", с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська область

до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Скайд", м. Київ

про стягнення 8 047,38 грн., -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Скайд" (відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 8 047,38 грн., посилаючись на те, що в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат у позивача виникло право вимоги до відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Крім того, вказаною ухвалою задоволено клопотання позивача та витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію страхового полісу №АЕ/4986132, а у Моторного (транспортного) страхового бюро України відомості щодо обставин укладення страхового полісу №АЕ/4986132, а також запропоновано відповідачу у строк до п'ятнадцяти днів з дня її вручення подати відзив на позовну заяву, надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази чого надати суду.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, 08.08.2018р. ухвала суду про відкриття провадження у справі від 06.08.2018р. була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03039, м. Київ, провул. Руслана Лужевського, буд. 14, корп. 1, офіс 3Б.

10.08.2018р. до суду повернулось поштове відправлення, адресоване відповідачеві разом з ухвалою суду від 08.08.2018р., яке відповідно до повідомлення підприємства поштового зв'язку з відбитком календарного штемпелю за 09.08.2018р. не вручене під час доставки останньому (причина повернення: інші причини, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення).

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв'язку повідомлення з відбитком календарного штемпелю за 09.08.2018р. про повернення поштового відправлення вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

16.08.2018р. до суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист № 9-09/26132 від 10.08.2018р. про страхове покриття з інформацією з єдиної централізованої бази даних щодо страхового полісу №АЕ/4986132.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву не подав до суду, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.12.2014р. між позивачем (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту АС № ГСУ-0114 (надалі - Договір страхування), відповідно до якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню автомобіля "Сітроєн", реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль), зі строком дії з 00:00 год. 19.12.2014р. по 24:00 год. 18.12.2015р. Вигодонабувачем за договором є ПАТ «Креді Агріколь Банк».

23.09.2015р. о 12 год. 30 хв. водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем "МАН", реєстраційний номер НОМЕР_2 по вул. Польовій, в м. Києві перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дотримався бокового інтервалу внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Сітроєн", реєстраційний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів.

23.09.2015р. страхувальник повідомив позивача про настання страхової події.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 02.12.2015р. у справі № 760/20880/15-п ОСОБА_3 за здійснення вказаного ДТП було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 124, 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Згідно рахунку СТО (ТОВ «ВіДі Елеганс») № ЕСеС-0004385 від 24.09.2015р. та Акту виконаних робіт № ЕСЕСА-003979 від 12.12.2015р. вартість ремонту застрахованого позивачем автомобіля складає 9 981,15 грн. без ПДВ, 11 977,38 грн. - з ПДВ.

Листом № 12608/2937БТ/ від 25.09.2015р. вигодонабувач за Договором страхування просив позивача перерахувати суму страхового відшкодування в розмірі 8 547,38 грн. на поточний рахунок авторизованого (гарантійного) СТО.

Відповідно до наданого позивачем Звіту вих. № 1775 про визначення вартості матеріального збитку від 07.10.2015р. вартість відновлювального ремонту (матеріального збитку завданого власнику КТЗ) автомобіля "Сітроєн", реєстраційний номер НОМЕР_1 з урахування значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез = 0,00) становить 11 231,35 грн. (з ПДВ).

13.11.2015р. страхувальник звернувся до позивача з заявою вх. №15/04/3.01/2192.15 про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до складеного позивачем Страхового акту № КР-010511 від 04.12.2015р. та розрахунку до нього, розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 8 547,38 грн.

З урахуванням рахунку СТО (ТОВ «ВіДі Елеганс») № ЕСеС-0004385 від 24.09.2015р. та Акту виконаних робіт № ЕСЕСА-003979 від 12.12.2015р., Звіту вих. № 1775 про визначення вартості матеріального збитку від 07.10.2015р. позивач на виконання умов Договору страхування виплатив своєму страхувальнику страхове відшкодування в сумі 8 547,38 грн., перерахувавши грошові кошти на рахунок СТО, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією платіжного доручення № 1631 від 08.12.2015р. на вказану суму.

Матеріалами справи підтверджується звернення позивача з вимогою до відповідача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вих. № 15/04/8.04/064-16 від 12.03.2016р., яка відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 03 9 отримана відповідачем 14.03.2016р., проте залишена останнім без відповіді та задоволення.

У зв'язку з тим, що відповідач не здійснив позивачу виплату суми страхового відшкодування, останній звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 8 047,38 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 (далі - Методика) відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Як встановлено судом, позивачем з урахуванням рахунку СТО (ТОВ «ВіДі Елеганс») № ЕСеС-0004385 від 24.09.2015р. та Акту виконаних робіт № ЕСЕСА-003979 від 12.12.2015р., Звіту вих. № 1775 про визначення вартості матеріального збитку від 07.10.2015р., на підставі складеного ним Страхового акту № КР-010511 від 04.12.2015р. виплачено своєму страхувальнику (перераховано на рахунок СТО) суму страхового відшкодування в розмірі 8 547,38 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, до позивача перейшло право вимоги, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" та п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в межах суми виплаченого страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

Згідно з абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з'ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Судом встановлено, що надавач послуг з ремонту автомобіля "Сітроєн", реєстраційний номер НОМЕР_1 (ТОВ «ВіДі Елеганс») визначив суму ремонту автомобіля без урахування ПДВ у розмірі 9 981,15 грн., що перевищує розраховану позивачем та виплачену ним суму страхового відшкодування (8 547,38 грн.).

За наведених обставин, у відповідача у зв'язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов'язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (50 000,00 грн.) і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей та з врахуванням податку на додану вартість.

Водночас, судом у вирішенні спору враховано, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 зі справи № 3-50гс15).

Таким чином, у вирішенні питання щодо стягнення з відповідача суми страхового відшкодування необхідно виходити не лише з сум, які визначені у Звіті вих. № 1775 про визначення вартості матеріального збитку від 07.10.2015р., а з рахунку СТО (ТОВ «ВіДі Елеганс») № ЕСеС-0004385 від 24.09.2015р. та Акту виконаних робіт № ЕСЕСА-003979 від 12.12.2015р., яким і було здійснено ремонт застрахованого автомобіля та з суми фактично понесених позивачем витрат у зв'язку з ДТП (8 547,38 грн.).

Аналогічної позиції дотримується також Верховний Суд у своїй постанові від 13.03.2018р. по справі № 910/9396/17.

Так, частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_3 встановлена у судовому порядку, а відповідно до наявного в матеріалах справи листа Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист № 9-09/26132 від 10.08.2018р., цивільно-правова відповідальність винної в ДТП особи, яка керувала автомобілем "МАН", реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на дату ДТП (23.09.2015р.), була застрахована у відповідача на підставі страхового полісу №АЕ/4986132, отже останній є особою, відповідальною за спричинену у ДТП шкоду.

Згідно ст. 12.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу №АЕ/4986132 ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну становить 50 000,00 грн., а розмір франшизи - 500,00 грн., отже, з відповідача має бути стягнуто 8 047,38 грн. (виплачена позивачем своєму страхувальнику сума страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей за мінусом передбачної полісом франшизи).

Розмір шкоди, завданої застрахованому позивачем автомобілю, доведений у встановленому законом порядку та належними доказами.

Відповідно до ч. 35.1. ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17 з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов'язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов'язаннях: у деліктному зобов'язанні винуватця; у зобов'язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов'язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов'язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов'язанні винуватця; зобов'язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов'язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов'язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов'язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб'єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів».

Закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 05.06.2018 у справі №910/7449/17).

Як встановлено судом, позивач 12.03.2016р. звернувся з вимогою до відповідача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вих. № 15/04/8.04/064-16 від 12.03.2016р., яка відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 03 9 отримана відповідачем 14.03.2016р.

Відповідно до ч. 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Як вбачається з переліку додатків, вказаних у вимозі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачем також було направлено відповідачу копії додаткових документів, необхідних для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування чи про відмову у його здійсненні.

Як було вказано вище, заяву про виплату страхового відшкодування було отримано відповідачем 14.03.2016р., відтак 90-денний термін для прийняття рішення про здійснення виплати страхового відшкодування чи про відмову у його здійсненні сплинув 12.06.2016р.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/10023/18 підлягають задоволенню в повному обсязі та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 8 047,38 грн.

Судовій збір в розмірі 1 762,00 грн., відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Скайд" (ідентифікаційний код 16295210, місцезнаходження: 03039, м. Київ, провул. Руслана Лужевського, буд. 14, корп. 1, офіс 3Б) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" (ідентифікаційний код 35429675, місцезнаходження: 08131, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, буд. 56) 8 047,38 грн. (вісім тисяч сорок сім гривень 38 коп.) суми страхового відшкодування та 1 762,00 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.) судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 20.09.2018р.

Суддя С.М. Морозов