ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2018 р. Справа № 909/1136/17

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого судді: Данко Л.С.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.;

секретар судового засідання: Фака С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» в інтересах структурного підрозділу «Костянтинівська дистанція колії» № 2104/2170 від 11.05.2018р. (вх. № ЛАГС 01-05/1516/18 від 18.05.2018 р.)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2018 року (суддя Кавлак І.П., повний текст рішення складено та підписано 23.03.2018 р.)

у справі № 909/1136/17,

порушеній за позовом

позивача: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» в інтересах структурного підрозділу «Костянтинівська дистанція колії», м. Лиман, Донецької області,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод», м. Івано-Франківськ,

про стягнення штрафу в сумі 319650,00 грн. та стягнення судових витрат,

За участю представників:

від апелянта/позивача: Багнич О.А.,

від відповідача: не прибув.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» в інтересах структурного підрозділу «Костянтинівська дистанція колії» 05.12.2017 року за вх. № 13074/17 (позовна заява надіслана через поштове відділення зв'язку - 28.11.2017 року, згідно відтиску штампа на поштовому конверті, поступила на адресу місцевого суду - 05.12.2017 року) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовом до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод» про стягнення штрафу в сумі 319650,00 грн. та стягнення судових витрат.

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» в інтересах структурного підрозділу «Костянтинівська дистанція колії» 12.02.2018 р. за вх. № 2377/18 було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій останній просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод» () на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» в інтересах структурного підрозділу «Костянтинівська дистанція колії» суму штрафу в розмірі 319650,00 грн., суму недоотриманих доходів в сумі 264856,29 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 4795,50 грн., завдані збитки в сумі 589301,79 грн. та встановити граничний строк повного виконання договору по модернізації дрезини ДГКу (том І, а. с. 162-164).

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 19.03.2018 р. у справі № 909/1136/17 відмовлено позивачу у прийнятті заяви про уточнення позовних вимог з тих підстав, що подана заява про уточнення позовних вимог є фактично заявою про зміна предмету та підстав позову, про що зазначив в своєму рішенні. З урахуванням наведеного, зазначеним вище рішенням в даній справі, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» в інтересах структурного підрозділу «Костянтинівська дистанція колії» до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод» про стягнення штрафу в сумі 319650,00 гривень - відмовлено (том І, а. с. 243, 244-250).

Не погоджуючись із зазначеним вище судовим рішенням місцевого господарського суду, апелянт/позивач (Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» в інтересах структурного підрозділу «Костянтинівська дистанція колії») звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 2104/2170 від 11.05.2018р. (вх. № ЛАГС 01-05/1516/18 від 18.05.2018 р.), просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.03.2018 р. у справі № 909/1136/17 та прийняти нове рішення, судові витрати покласти на позивача (п. п. 3, 4 прохальної частини апеляційної скарги) (том ІІ, а. с. 29-31).

Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято на підставі неповністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що між сторонами у справі укладено договір на модернізацію дрезини ДГКу від 23.11.2016 року, згідно умов якого, відповідач зобов'язувався здійснити (надати послуги) модернізацію дрезини ДГКу, однак відповідачем не виконано договірні зобов'язання визначені пунктом 1.1. Договору від 23.11.2016 № ДОН/ПЧ-2-16648 НЮ на модернізацію дрезини ДГКу.

Так апелянт в апеляційній скарзі звертає увагу суду на те, що в зазначеному вище пункті договору виконавець (відповідач) зобов'язувався за завданням замовника (позивача) протягом визначеного в договорі строку надавати за плату послуги з модернізації дрезини ДГКу, однак, відповідачем до закінчення терміну дії договору від 31.12.2016 року ніяких послуг надано не було зв'язку з чим, 30.12.2016 року позивач був вимушений укласти додаткову угоду до спірного договору.

Крім того, апелянт стверджує, що у зв'язку з укладенням додаткової угоди до спірного договору було внесено зміни до п.12.1., а саме, термін дії Договору - з моменту його підписання сторонами діє до 31.03.2017 року, однак, станом на 31.03.2017 року відповідач так і не виконав послуги в повному обсязі, внаслідок чого позивач був вимушений 03.04.2017 року укласти повторно додаткову угоду до спірного договору , якою п.12.1. сторонами за договором збільшено термін дії договору до 31.05.2017 року, однак станом на 31.05.2017 року відповідач так і не надав послуги в повному обсязі та лише виконав послуги частково.

Відповідно до наведеного, апелянт/позивач вважає, що оскільки відповідач відмовився від виконання своїх зобов'язань за спірним договором та на виконання пункту 6.3 договору повинен нести відповідальність за односторонню не обґрунтовану відмову від виконання своїх обов'язків та сплатити штраф у розмірі 10% від суми договору.

Також апелянт стверджує, що згідно пункту 6.4 договору сплата пені та штрафу не звільняє сторони від виконання своїх зобов'язань за даним договором, у зв'язку з чим, вважає, що рішення місцевого господарського суду, яким у задоволенні позову позивача слід скасувати та позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

В процесі розгляду справи в суді апеляційної інстанції апелянтом/позивачем на електронну адресу суду було подано додаткове пояснення № 2022/1136 від 04.07.2018 року (вх. № ЛАГС 01-04/4005/18 від 04.07.2018 року), в яких апелянт зазначив, що судом першої інстанції в своєму рішенні встановлено, що позивачем на адресу відповідача неодноразово направлялись листи з вимогою виконати умови договору (від 07.06.2017 року за № 06/917, від 22.08.2017 року за № 06/1267 та від 30.10.2017 року за № 06/1662). Факт їх отримання відповідачем не оспорюється, про що в оскаржуваному рішенні зазначено. Окрім цього, на адресу відповідача структурним підрозділом «Служба колії» були направлені претензії від 29.09.2017 року за № 2004/3635 та від 22.11.2017 року за № 2004/4664 з вимогою виконати робот з модернізації дрезини.

Таким чином, апелянт вважає, що оскільки дані обставини були встановлені судом першої інстанції, то в розумінні cт. 530 Цивільного кодексу України, позивач правомірно звернувся до місцевого господарського суду з вимогою сплатити штраф у зв'язку з невиконанням умов договору та додаткових угод до нього, однак суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення дані обставини не врахував та виніс неправосудне рішення, яке підлягає скасуванню.

Слід зазначити, що в процесі розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу відповідачем до суду апеляційної інстанції не надіслано (не подано), з огляду на наведене останній не скористався своїм правом для подачі відзиву на апеляційну скаргу в порядку ч. 1, ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 05 червня 2018 року у складі колегії суддів: головуючого судді Данко Л.С., суддів Галушко Н.А., Орищин Г.В., було відкрито апеляційне провадження та ухвалою суду від 20 червня 2018 року призначено справу до розгляду на 06 липня 2018 року, однак, дане судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням у відрядженні головуючого судді Данко Л.С.

16.07.2018 року розпорядженням № 294 в. о. керівника апарату суду, було призначено проведення автоматизованої зміни складу колегії суддів у справі № 909/1136/17. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2018 року справу № 909/1136/17 розподілено до розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Данко Л.С., суддів Бонк Т.Б. та Якімець Г.Г.

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 17.07.2018 р., у складі колегії суддів: головуючого судді Данко Л.С., суддів Бонк Т.Б. та Якімець Г.Г., розгляд справи № 909/1136/17 було призначено до розгляду на 01 серпня 2018 року, однак, дане судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням у відпустці члена колегії - судді Бонк Т.Б.

З підстав зазначених в ухвалі суду від 06.08.2018 р., у складі колегії суддів: головуючого судді Данко Л.С., суддів Бонк Т.Б. та Якімець Г.Г., справу повторно призначено до розгляду на 12 вересня 2018 року, про що сторони були належним чином повідомлені.

В судове засідання 12.09.2018 р. представник апелянта/позивача прибув, надав усні пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях, доводи апеляційної скарги та додаткових пояснень підтримав, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про причини не прибуття суд не повідомив, був повідомлений про день, час та місце розгляду справи 09.08.2018 року рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення за № 769 (том ІІ, а. с. 68).

З огляду на наведене слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

05.06.2018 р. ухвалою Львівського апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження та ухвалою суду від 20.06.2018 р. призначено справу № 909/1136/17 до розгляду у судовому засіданні на 06 липня 2018 року, однак, дане судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням у відрядженні головуючого судді Данко Л.С.

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 17.07.2018 року розгляд справи № 909/1136/17 було призначено на 01.08.2018 року, однак також судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням у відпустці члена колегії - судді Бонк Т.Б.

Разом з тим, 16.07.2018 року розпорядженням № 294 в. о. керівника апарату суду, у зв'язку з перебуванням у відпустці членів колегії - суддів Галушко Н.А., Орищин Г.В., призначено проведення автоматизованої зміни складу колегії суддів у справі № 909/1136/17. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2018 року справу № 909/1136/17 розподілено до розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Данко Л.С., суддів Бонк Т.Б. та Якімець Г.Г. (том ІІ, 60,-61).

З підстав зазначених в ухвалі суду від 06.08.2018 р., у складі колегії суддів: головуючого судді Данко Л.С., суддів Бонк Т.Б. та Якімець Г.Г., справу повторно призначено до розгляду на 12 вересня 2018 року, про що сторони були належним чином повідомлені, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (том ІІ, а. с. 68-70).

Слід зазначити, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.08.2018 р. у справі № 909/1136/17 (том ІІ, а. с. 67) участь уповноважених учасників справи обов'язковою не визнавалась.

Крім того, учасники справи, станом на 12.09.2018 р. не клопотали перед судом про відкладення розгляду даної справи, такі клопотання в матеріалах справи - відсутні.

Відповідно до статті 216 ГПК України відкласти розгляд справи суд може у випадку настання обставин, що визначені ст. 202 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків визначених цією статтею.

У частині 2 статті 202 ГПК України визначено перелік підстав відкладення розгляду справи в межах встановленого цим Кодексом строку, які є вичерпними і не підлягає поширеному тлумаченню:1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнані поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Частиною 3 статті 202 ГПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з'явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з'явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов'язковою.

Як зазначено вище у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.08.2018 р. у даній справі участь уповноважених учасників сторін по даній справі обов'язковою не визнавалась.

Частиною 4 статті 202 ГПК України передбачено, що у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, розглядати дану справу за наявними у ній матеріалами, без участі представника відповідача.

Судова колегія, обговоривши доводи апеляційної скарги, здійснивши аналіз наявних у справі письмових доказів, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2018 р. у справі № 909/1136/17, виходячи з наступного.

Як уже було вищезазанчено у цій постанові, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» в інтересах структурного підрозділу «Костянтинівська дистанція колії» 05.12.2017 року за вх. № 13074/17 (позовна заява надіслана через поштове відділення зв'язку - 28.11.2017 року, згідно відтиску штампа на поштовому конверті, поступила на адресу місцевого суду - 05.12.2017 року) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовом до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод» про стягнення штрафу в сумі 319650,00 грн. та стягнення судових витрат.

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» в інтересах структурного підрозділу «Костянтинівська дистанція колії» 12.02.2018 р. за вх. № 2377/18 було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій останній просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод» () на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» в інтересах структурного підрозділу «Костянтинівська дистанція колії» суму штрафу в розмірі 319650,00 грн., суму недоотриманих доходів в сумі 264856,29 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 4795,50 грн., завдані збитки в сумі 589301,79 грн. та встановити граничний строк повного виконання договору по модернізації дрезини ДГКу (том І, а. с. 162-164).

У задоволенні заяви про уточнення позовних вимог вх. № 2377/18 від 12.02.2018 року було відмовлено з тих підстав, що подана заява про уточнення позовних вимог є фактично заявою про зміна предмету та підстав позову, про що зазначено в оскаржуваному рішенні Господарського суду Івано-Франківської області від 19.03.2018 р. у справі № 909/1136/17.

Судовою колегією, проаналізувавши заяву позивача вх. № 2377/18 від 12.02.2018 року про уточнення позовних вимог встановлено, що така заява є дійсно заявою про зміну предмета та підстави позову, виходячи з наступного.

Звертаючись з позовною заявою 05.12.2017 року за вх. № 13074/17 до суду першої інстанції, позивач просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод» () на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» в інтересах структурного підрозділу «Костянтинівська дистанція колії» штраф в сумі 319650,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 4795,50 грн. вказані кошти перерахувати на р/р 4520 в ТВБВ 10004063 філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк», МФО 335106, , ПІН 55, Отримувач: структурний підрозділ «Костянтинівська дистанція колії» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «»українська залізниця» (том І, а. с. 4-7).

У заяві про уточнення позовних вимог вх. № 2377/18 від 12.02.2018 року позивач просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод» () на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» в інтересах структурного підрозділу «Костянтинівська дистанція колії» суму штрафу в розмірі 319650,00 грн., суму недоотриманих доходів в сумі 264856,29 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 4795,50 грн., завдані збитки в сумі 589301,79 грн. та встановити граничний строк повного виконання договору по модернізації дрезини ДГКу (том І, а. с. 162-164).

З урахуванням вищенаведеного, заява про уточнення позовних вимог вх. № 2377/18 від 12.02.2018 року є заявою про зміну предмета та підстави позову. Крім того, позивачем при поданні даної заяви не було дотримано процесуальних норм, встановлених Господарським процесуальним кодексом України.

Щодо суті заявленого в позовній заяві та апеляційній скарзі колегією суддів встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено місцевим господарським судом, 23 листопада 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» регіональної філії «Донецька залізниця» структурного підрозділу «Костянтинівська дистанція колії» (замовник - за договором, позивач - у справі ) та Приватним акціонерним товариством «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод» (відповідач - за договором, позивач - у справі) укладено договір № ДОН/ПЧ-2-16648/НЮ на модернізацію дрезини ДГКу (надалі договір )(том І, а. с. 11-13).

Колегією суддів встановлено, що вищезазначений договір укладено сторонами у письмовій формі єдиного документа, підписано повноважними особами сторін за цим Договором, їх підписи посвідчено печатками сторін, що відповідає приписам ст. 181 ГК України, ст. 207, 208 ЦК України, є правомірним правочином в силу статті 204 ЦК України, оскільки сторонами, зокрема, апелянтом, не доведено зворотнього.

За своїми основними та другорядними ознаками, зазначені вище правочини є договором підряду.

Частиною 1 ст. 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник - прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовнику (ч. 2 ст. 837 ЦК України).

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази того, що договір підряду визнаний судом недійсним, оскільки сторонами, зокрема апелянтом зворотнього суду апеляційної інстанції не доведено, такі докази в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до умов даного договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов'язується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату наступні послуги (далі-послуги): модернізація дрезини ДГКу, а замовник зобов'язується оплачувати надані послуги (п. 1 договору).

Згідно пункту 1.2. договору, детальна інформація щодо послуг, які надаються за цим договором, міститься у специфікації (Додаток №1 до договору).

Слід зазначити, що вищевказаний документ відсутній в матеріалах справи, про що і зазначено місцевим господарським судом.

Порядок приймання послуг визначений в розділі 3 договору.

Пунктом 3.1. договору сторони погодили, що здавання послуг виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюється актами приймання-передачі наданих послуг, який підписується повноважними представниками сторін протягом 3 робочих днів після фактичного надання послуг.

Підписання Акта приймання-передачі наданих послуг представником замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку (п.3.2. Договору).

Загальна сума договору складає 3196500,00 грн. з урахуванням ПДВ 20% - 532750,00 грн. та зазначається у звіті про результати здійснення процедур торгів.

Порядок розрахунків визначено в розділі 5 Договору.

У відповідності до п. 5.2. договору, замовник здійснює оплату за надані послуги шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця у вигляді поетапної оплати протягом 30 банківських днів з дня надання послуг.

Відповідальність сторін визначена в розділі 6 Договору.

Пунктом 6.3. договору сторони погодили, що виконавець за даним договором несе наступну відповідальність: за односторонню не обґрунтовану відмову від виконання своїх обов'язків виконавець сплачує штраф у розмірі 10% від суми договору.

Сплата пені та штрафу не звільняє сторони від виконання своїх зобов'язань за даним договором.

Пунктом 12.1. сторони погодили термін дії договору - з моменту його підписання сторонами і до 31.12.2016 року.

У відповідності до умов договору, виконавець (відповідач) надав послуги модернізації дрезини ДГКу № 4774 на загальну суму 2650200,00 грн.

З наявних в матеріалах справи актів: акт № 26/11 приймання-передачі наданих послуг з першого етапу модернізації дрезини ДГКу № 4774 від 30 листопада 2016 року загальною вартістю: 960000,00 грн. (том І, а. с. 45); акт № 26/12 приймання-передачі наданих послуг з другого етапу модернізації дрезини ДГКу № 4774 від 28 грудня 2016 року загальною вартістю: 1690200,00 грн. (том І, а. с. 50), вбачається, що відповідачем частково виконано умови даного договору на загальну суму 2650200,00 грн.

Судовою колегією встановлено, що дані підрядні роботи оплачені позивачем відповідно до платіжних доручень: № 164 від 28.02.2017 року на суму 960000,00 грн. та № 267 від 19.05.2017 року на суму 1690200,00 грн. (том І, а. с. 49, 54).

Слід зазначити, що дані акти приймання-передачі наданих послуг підписані сторонами та скріплені печатками сторін, що відповідає приписам ст. 181 ГК України, ст. 207, 208 ЦК України, є правомірним правочином в силу статті 204 ЦК України, оскільки сторонами, зокрема, апелянтом, не доведено зворотнього.

Як стверджує позивач, станом на 29 грудня 2016 року відповідачем не надано послуг з модернізації дрезини ДГКу № 4774 на суму 546300 грн., у зв'язку з чим, 30 грудня 2016 року між сторонами за договором було укладено додаткову угоду до договору № ДОН/ПЧ-2-16648/НЮ на модернізацію дрезини ДГКу від 23.11.2016 року (том І, а. с. 41), якою внесено зміни до п.12.1., а саме, термін дії Договору діє з моменту його і до 31.03.2017 року.

3 квітня 2017 року сторони уклали додаткову угоду до Договору № ДОН/ПЧ-2- 16648/НЮ на модернізацію дрезини ДГКу від 23.11.2016 (том І, а. с.43), якою внесено зміни до п.12.1. та викладено в наступній редакції: термін дії Договору - з моменту його підписання сторонами і до 31.05.2017 року.

З позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що станом на 31.05.2017 року (закінчення терміну дії договору) відповідачем не було виконано третій етап робіт на суму 546300,00 грн.

Місцевим судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, 07.06.2017 року листом № 06/917 позивачем відмовлено відповідачу щодо продовження строку дії договору № ДОН/ПЧ-2-16648/НЮ на модернізацію дрезини ДГКу від 23.11.2016 року до 31.07.2017 року (том І, а. с. 55).

У зв'язку з чим, позивачем 30.10.2017 року на адресу відповідача було направлено лист № 06/1662, в якому замовник просив виконати третій етап робіт з модернізації дрезини ДГКу № 4774 на суму 546300,00 грн. (том І, а. с. 56).

У відповідь на вищезазначений лист відповідач надав інформацію щодо неможливості у 2017 році виконати третій етап робіт з модернізації дрезини ДГКу № 4774 при цьому повідомляє, що у 2018 році завод готовий провести третій етап робіт з модернізації дрезини ДГКу № 4774 (том І, а. с. 113).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача у зв'язку з невиконанням умов спірного договору та додаткових угод до нього, 29.09.2017 року було направлено претензію з проханням вирішити питання щодо закінчення робіт по модернізації дрезини ДГКу відповідно Договору в місячний термін після отримання претензійного листа (том І, а. с. 57-58).

22.11.2017 позивачем направлено відповідачу повторну претензію з проханням вирішити питання щодо закінчення робіт по модернізації дрезини ДГКу відповідно Договору в місячний термін після отримання претензійного листа (том І, а. с. 59-60).

09.02.2017 року відповідачем на адресу позивача направлено лист № 76/02, в якому виконавець повідомляв замовника про те, що через порушення строків оплати наданих послуг зриваються терміни закінчення модернізації ДГКу і в подальшому може призвести до припинення всіх робіт по даній дрезині, крім того, листом відповідач просив позивача терміново вирішити питання погашення заборгованості, що дасть можливість заводу надалі вчасно виконувати свої договірні зобов'язання (том І, а. с. 158).

20.03.2017 року відповідачем на адресу позивача направлено повторно лист, в якому відповідач (виконавець - за договором) повідомляв позивача (замовник - за договором), що станом на 20.03.2017 року у замовника виникла прострочка платежу за другий етап модернізації ДГКу на суму 1690200,00 грн., яка становить 39 днів. Крім того, відповідач просив позивача погасити заборгованість в термін до 28.03.2017 року, в іншому випадку це призведе до невиконання третього етапу модернізації ДГКу № 4774 по договору № ДОН/ПЧ-2-16648/НЮ, який діє до 31.03.2017 року (том І, а. с. 159).

Відповідно до наведеного вбачається, що відповідачем виконано перший та другий етапи з модернізації дрезини ДГКу, що підтверджується актами: № 4774 від 30 листопада 2016 року загальною вартістю: 960000,00 грн. (том І, а. с. 45) та № 26/12 приймання-передачі наданих послуг з другого етапу модернізації дрезини ДГКу № 4774 від 28 грудня 2016 року загальною вартістю: 1690200,00 грн. (том І, а. с. 50), які оплачені позивачем відповідно до платіжних доручень: № 164 від 28.02.2017 року на суму 960000,00 грн. та № 267 від 19.05.2017 року на суму 1690200,00 грн. (том І, а. с. 49, 54).

Однак, як стверджує позивач в позовній заяві та апеляційній скарзі, відповідачем не було виконано третій етап робіт з модернізації дрезини ДГКу № 4774 на суму 546300,00 грн., у звзяку з чим, на адресу останнього скеровувались відповідні претензії, які залишені відповідачем без задоволення, у зв'язку з чим позивач змушений був звернутись до суду з вимогою стягнути з відповідача на свою користь штраф в сумі 319650,00 грн., який нараховано відповідно до п. 6.3 договору.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно статті 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно із ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Як уже було вищезазанчено у цій постанові, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Згідно приписів частин 1, 2 статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до частини першої статті 846 Цивільного кодексу України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Слід зазначити, що матеріали справи не містять жодних доказів відмови відповідача від виконання своїх обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, спірним договором № ДОН/ПЧ-2-16648/НЮ від 23.11.2016р. не встановлено строки надання послуг або їх окремих етапів.

Проте, пунктом 1 договору № ДОН/ПЧ-2-16648/НЮ від 23.11.2016р. сторони погодили, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець(відповідач) зобов'язується за завданням замовника(позивача) протягом визначеного в договорі строку надавати за плату наступні послуги (далі-послуги): модернізація дрезини ДГКу, а замовник зобов'язується оплачувати надані послуги.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, пунктом 1.2. спірного договору, сторони визначили детальну інформацію щодо послуг, які міститься у специфікації (Додаток №1 до договору), однак, в матеріалах справи Додаток № 1 до договору відсутній, сторонами, зокрема апелянтом як суду першої інстанції та к і суду апеляційної інстанції в процесі розгляду справи не подано (не надіслано).

Відповідно до пункту 6.3. договору сторони погодили, що виконавець за даним договором несе наступну відповідальність: за односторонню не обґрунтовану відмову від виконання своїх обов'язків та сплачує штраф у розмірі 10% від суми договору.

В даному випадку доказів про те, що виконавець (відповідач - у справі) відмовився в односторонньому порядку від своїх зобов'язань, в матеріалах справи не має.

Слід зазначити, що відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Проте, в матеріалах спарив відсутні будь які клопотання, щодо витребування доказів у даній справі.

Слід також зазначити, що листами: № 76/02 від 09.02.2017 року та № (номер не читається) від 20.03.2017 року, відповідач повідомляв замовника про те, що через порушення строків оплати наданих послуг зриваються терміни закінчення модернізації ДГКу і в подальшому може призвести до припинення всіх робіт по даній дрезині. Крім того, відповідач просив позивача терміново вирішити питання погашення заборгованості, що дасть можливість заводу надалі вчасно виконувати свої договірні зобов'язання (том І, а. с. 158, 159).

Отже, право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.2 ст. 193 ГКУ кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За таких обставин, враховуючи, що умовами укладеного між сторонами договору не встановлено строку виконання робіт або її окремих етапів, матеріалами справи підтверджується виконання відповідачем двох етапів надання послуг на загальну суму 2650200,00 грн., позивачем не представлено і судом не виявлено на підставі наявних документів у справі доказів, які б свідчили про односторонню не обґрунтовану відмову від виконання відповідачем своїх обов'язків, а навпаки в матеріалах справи наявні листи відповідача (том І, а. с. 158, 159) в яких останній просить позивача терміново погасити заборгованість, бо несвоєчасна оплата зриває терміни закінчення модернізації ДГКу.

Слід зазначити, що лист № 943/11 від 09.11.2017 (том І, а. с. 160), на який посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, не містить відмови відповідача від виконання своїх обов'язків.

Таким чином, з на наведених обставин та правових норм, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» в інтересах структурного підрозділу «Костянтинівська дистанція колії» до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод» про стягнення штрафу в сумі 319650,00 грн. слід відмовити.

Також судом першої інстанції вірно зазначено, що оскільки в задоволенні позову відмовлено то не недоцільно розглядати та аналізувати заяву № 68/1 від 25.01.2018 (вх. № 1644/18 від 30.01.2018) про зменшення судом розміру неустойки (том І, а. с.138-141).

Інші твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Підсумовуючи вищевказане, необхідно зазначити, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини даної справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.129 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2018 року у справі № 909/1136/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення місцевого суду в апеляційному порядку покласти на апелянта.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

4. Матеріали справи повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови складено 18.09.2018 року

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя Т.Б.Бонк

Суддя Г.Г.Якімець