ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/19163/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Пількова К.М., Чумака Ю.Я.,

секретар судового засідання - Підгірська Г.О.,

за участю представників:

позивача - не з'явилися,

відповідача - Крутенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 (судді: Руденко М.А., Кропивна Л.В., Смірнова Л.Г.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс"

про стягнення 3 000,00 грн і повернення майна,

В С Т А Н О В И В:

1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1.1. У листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" (далі - ТОВ "Євротранссервіс") звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс" (далі - ТОВ "Магістраль-Транс") про стягнення 3 000,00 грн боргу за договором найму (оренди) транспортного засобу від 31.12.2014 № 3173/12/14 (далі - договір від 31.12.2014), і повернення відповідачем транспортного засобу - загального вантажного сідлового тягача - Е, RENAULT PREMIUM 460.19 Т, 2014 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, на підставі статей 386, 526, 782, 785 Цивільного кодексу України.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором від 31.12.2014 щодо внесення орендної плати упродовж червня-грудня 2016 року; наявністю у відповідача заборгованості за цим договором у заявленій до стягнення сумі; відмовою наймодавця (позивача) від договору (лист від 25.07.2017) у зв'язку із несплатою орендної плати за користування спірним орендованим майном протягом трьох місяців підряд і необхідністю повернення орендованого майна за наслідками припинення договору від 31.12.2014.

1.2. Відзиву на позовну заяву від ТОВ "Магістраль-Транс" до суду не надходило.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 (суддя Привалов А.І.) провадження у справі в частині позову про стягнення з відповідача 3 000,00 грн боргу припинено. У задоволенні позову в частині повернення майна відмовлено.

Аргументуючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що сторони відступили від умов пункту 3.1 договору щодо визначення розміру орендної плати кожного місяця; рахунки на оплату за користування об'єктом оренди формувалися одразу за три місяці; доказів вручення або направлення відповідачеві рахунків на сплату орендної плати за період із червня по грудень 2016 року раніше, ніж до 30.10.2017, позивач суду не надав; відповідач сплатив заборгованість з орендної плати упродовж двох тижнів із дня отримання ним рахунків. Суд зазначив, що надання рахунка на оплату є обов'язковою умовою виконання зобов'язань за договором, оскільки на підставі відповідних рахунків визначається розмір орендної плати за договором, та визнав недоведеним порушення відповідачем умов договору в частині своєчасного внесення орендних платежів.

Припиняючи провадження у справі в частині стягнення з відповідача 3 000,00 грн боргу, суд керувався пунктом 11 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, і виходив із відсутності предмета спору у зазначеній частині у зв'язку зі сплатою відповідачем спірної заборгованості до прийняття судом рішення у справі.

2.2. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 (судді: Руденко М.А., Кропивна Л.В., Смірнова Л.Г.) рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо повернення майна і прийнято в цій частині нове рішення, яким зобов'язано ТОВ "Магістраль-Транс" повернути ТОВ "Євротранссервіс" вантажний сідловий тягач - Е, RENAULT PREMIUM 460.19 Т, 2014 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, за договором найму (оренди) транспортного засобу від 31.12.2014 № 3173/12/14. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 залишено без змін із тих же підстав. Здійснено розподіл судових витрат.

Апеляційний господарський суд, задовольняючи позовні вимоги в частині повернення майна, дійшов висновку про невнесення відповідачем плати за спірним договором протягом більше ніж три місяці підряд і зазначив, що у зв'язку з таким істотним порушенням умов договору позивач на підставі статті 782 Цивільного кодексу України відмовився від договору, цей договір розірвано із 03.08.2017, отже у відповідача виник обов'язок повернути позивачеві транспортний засіб (за наслідками припинення договору від 31.12.2014). Суд апеляційної інстанції врахував, що між сторонами за спірний період погоджено та підписано акти виконаних робіт від 30.06.2016 № 604134, від 30.09.2016 № 605875, в яких погоджено розмір орендної плати за заявлений до стягнення період; акт виконаних робіт від 30.12.2016 № 607735 було направлено ТОВ "Магістраль-Транс", однак ним позивачеві не повернуто, заперечень щодо розміру орендної плати за цим актом відповідач не надав.

3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечення на неї

3.1. ТОВ "Магістраль-Транс", не погоджуючись з ухваленою у справі постановою, подало касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018, в якій просить її скасувати, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 залишити в силі.

Підставами для скасування постанови у справі скаржник вважає неправильне встановлення обставин справи та помилкове застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема статей 526, 530, частини 4 статті 612, статей 613, 782 Цивільного кодексу України, зазначаючи, що за змістом пункту 3.1 спірного договору обов'язковою передумовою для здійснення орендарем оплати є наявність узгодженого рахунка, а складання інших документів умовами договору не передбачено; рахунки на сплату орендної плати від 30.06.2016, від 30.09.2016, від 30.12.2016 було направлено позивачем 30.10.2017, отримано відповідачем лише 03.11.2017 та оплачено. Скаржник наголошує, що наразі не йдеться про несплату орендної плати протягом трьох місяців підряд, а відповідно, позивач не має права на односторонню відмову від договору згідно зі статтею 782 Цивільного кодексу України та права вимагати повернення майна за наслідками такої відмови. ТОВ "Магістраль-Транс" також акцентує, що за змістом частини 4 статті 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора, що, на його думку, і мало місце у цьому випадку.

3.2. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Євротранссервіс" просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 залишити без змін, а касаційну скаргу відповідача - без задоволення, посилається на необґрунтованість доводів касаційної скарги та правомірність висновків апеляційного господарського суду, викладених в оскарженій постанові. Позивач наголошує, що відповідачем було допущено порушення виконання договірних зобов'язань щодо своєчасного внесення орендної плати; сторони оформляли акти виконаних робіт, зокрема, від 30.06.2016, від 30.09.2016, в яких зафіксовано (погоджено) вартість орендної плати за відповідні періоди, тобто відповідач був обізнаний про розмір орендних платежів за користування спірним транспортним засобом. ТОВ "Євротранссервіс" також акцентує, що статтею 782 Цивільного кодексу України передбачено право на односторонню відмову від договору найму у разі невнесення наймачем плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд, яким у цьому випадку і скористався позивач. Окрім того, позивач акцентує, що рахунок є лише документом, де зазначено платіжні реквізити, за якими потрібно перерахувати кошти.

4. Розгляд касаційної скарги та встановлені судами обставини справи

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та аргументи, викладені у відзиві на неї,перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

4.2. Господарськими судами попередніх інстанцій установлено та підтверджено матеріалами справи, що 31.12.2014 між ТОВ "Євротранссервіс" - наймодавцем і ТОВ "Магістраль-Транс" - наймачем було укладено договір № 3173/12/14 найму (оренди) транспортного засобу, за умовами якого наймодавець передає, а наймач приймає у тимчасове платне користування (в найм/оренду) автомобіль - загальний вантажний сідловий тягач - E, RENAULT PREMIUM 460.19 Т, 2014 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 25.12.2014 за наймодавцем у Центрі ДАІ 8009; автомобіль, що передається у найм (оренду), належить наймодавцеві на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ № 653079, виданого 25.12.2014 Центром ДАІ 8009.

Договір найму (оренди) укладається сторонами на 36 місяців із його дати підписання сторонами (пункт 2.1 договору від 31.12.2014).

Згідно з пунктом 3.1 цього договору плата за користування наймачем об'єктом найму (автомобілем) встановлюється сторонами кожного місяця згідно з узгодженими між сторонами рахунками оренди, які наймач зобов'язується оплачувати щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Суди також установили, що між сторонами у справі було підписано акт виконаних робіт від 30.06.2016 № 604134 (оренда транспортного засобу за договором від 31.12.2014 № 3173/12/14) за квітень-червень 2016 року на суму 1 000,00 грн; акт виконаних робіт від 30.09.2016 № 605875 (оренда транспортного засобу за договором від 31.12.2014 № 3173/12/14) за липень-вересень 2016 року на суму 1 000,00 грн. Поряд із цим судами було установлено, що акт виконаних робіт від 30.12.2016 № 607735 (оренда транспортного засобу за договором від 31.12.2014 № 3173/12/14) за жовтень-грудень 2016 року на суму 1 000,00 грн відповідачем не підписано, хоча, як з'ясував суд апеляційної інстанції, цей акт було направлено відповідачеві та ним позивачеві не повернуто; при цьому заперечень щодо розміру орендної плати за таким актом відповідач не надав.

Під час розгляду спору господарські суди попередніх інстанцій установили, що у відповідача виникла заборгованість з орендної плати за договором від 31.12.2014 у загальній сумі 3 000,00 грн за червень-грудень 2016 року. Позивачем було сформовано рахунки на оплату від 30.06.2016 № 604590, від 30.09.2016 № 606498, від 30.12.2016 № 608587 і направлено відповідачеві 30.10.2017. При цьому, як з'ясували суди, зазначений борг сплачено відповідачем (платіжні доручення від 10.11.2017, від 15.11.2017, від 27.11.2017) до прийняття рішення у справі.

Позивач у листі від 25.07.2017 вих. № 1 повідомив відповідачеві про відмову, зокрема, від спірного договору від 31.12.2014 через неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо внесення орендної плати, просив погасити наявну заборгованість і повернути спірний об'єкт найму.

Відповідач, у свою чергу, у листі від 04.08.2017 повідомив позивачеві про незгоду із припиненням договору найму.

4.3. У зв'язку з тим, що відповідач не повернув позивачеві орендоване майно після припинення спірного договору найму і не погасив наявної за ним заборгованості, позивач звернувся із позовом про стягнення з відповідача 3 000,00 грн заборгованості з орендної плати та повернення об'єкта оренди.

4.4. Ухвалюючи постанову у справі, суд апеляційної інстанції погодився із висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача 3 000,00 грн боргу згідно з пунктом 11 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, через сплату цієї суми до прийняття рішення у справі, чого, між іншим, ТОВ "Магістраль-Транс" у касаційній скарзі не оскаржує. Водночас суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованим позов у частині повернення майна, задовольнивши його у цій частині, з чим не погоджується скаржник у касаційній скарзі.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Колегія суддів вважає, що оскаржену постанову ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, тому її необхідно залишити без змін із таких підстав.

5.2. Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За змістом статті 762 зазначеного Кодексу за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень статті 782 Цивільного кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Наведеною нормою Цивільного кодексу України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Визначена статтею 782 цього Кодексу можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору в позасудовому порядку є правом, а не обов'язком наймодавця.

Право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною 1статті 782 Цивільного кодексу України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду із вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

У разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (стаття 785 зазначеного Кодексу).

У розумінні наведених положень істотне порушення наймачем такої умови договору найму майна як своєчасне внесення орендної плати є достатньою підставою для дострокового розірвання договору найму та повернення наймодавцеві речі із найму.

Відповідну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 08.05.2012 у справі № 3-26гс12.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наведеній нормі кореспондує пункт 1 статті 193 Господарського кодексу України.

За приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Апеляційний господарський суд, урахувавши наведені положення законодавства, дослідивши обставини та зібрані у справі докази, установив, що відповідач допустив прострочення внесення орендної плати за користування майном за договором від 31.12.2014 упродовж трьох місяців підряд; спірний договір достроково припинив свою дію 03.08.2017 у зв'язку з відмовою наймодавця від договору (лист від 25.07.2017), як це передбачено статтею 782 Цивільного кодексу України, через несплату наймачем орендних платежів упродовж трьох місяців підряд і наявністю у нього заборгованості з орендної плати. Як з'ясував суд апеляційної інстанції, зазначений лист відповідач отримав 03.08.2017, із цієї дати спірний договір є розірваним, тому у відповідача виник обов'язок повернути позивачеві орендований транспортний засіб. Водночас апеляційним господарським судом установлено, що об'єкт найму після припинення дії договору від 31.12.2014 відповідачем повернуто не було, хоча таку вимогу позивач наводив у зазначеному листі.

Поза тим, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд з'ясував, що розмір орендної плати за користування наймачем об'єктом найму за спірний період було погоджено сторонами в актах виконаних робіт, наявних у справі; заперечень щодо такого узгодження розміру орендних платежів матеріали справи не містять і сторонами надано не було. Суд також зазначив, що ненадання рахунків не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 зазначеного Кодексу; наявність чи відсутність рахунка не звільняє наймача від обов'язку сплатити плату за користування майном, оскільки рахунок є лише документом, де наведено платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, що, у свою чергу, спростовує викладений у касаційній скарзі довід про зворотне.

6. Висновки Верховного Суду

Положеннями статті 300 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки правильності застосування норм матеріального і процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій (частина 7 статті 301 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, доводи, викладені у касаційній скарзі, про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права при прийнятті оскаржуваної постанови не отримали підтвердження, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, викладених у судовому рішенні, та обставин, на які суд послався як на підставу для задоволення позову в частині повернення спірного транспортного засобу за наслідками розірвання договору від 31.12.2014 у зв'язку з істотним порушенням відповідачем умов цього договору; фактично зводяться до незгоди із встановленими судом апеляційної інстанції обставинами справи та наданою судом оцінкою доказів наявних у матеріалах справи, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування оскарженої у справі постанови не вбачається.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними у відзиві на касаційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених судом апеляційної інстанції обставинах справи та відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, яких у цьому випадку немає.

За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведені положення законодавства та обставини, установлені апеляційним господарським судом, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає, що оскаржену у справі постанову ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому правових підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Оскільки підстав для скасування постанови у справі та задоволення касаційної скарги немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 у справі № 910/19163/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Дроботова

Судді: К.М. Пільков

Ю.Я. Чумак