ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/994/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" (ПАТ "ВіЕйБі Банк") в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_1, м. Київ
до ОСОБА_2 компанії "Харківобленерго", м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 приватне підприємство "ДІНАС", м. Харків
про спонукання до укладення договору
за участю представників учасників справи:

позивача - ОСОБА_4,

відповідача - ОСОБА_5,

третьої особи - не з'явилась,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Харківської області звернулось Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський ОСОБА_2" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк" (позивач) з позовом до відповідача - ОСОБА_2 компанії "Харківобленерго"; третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову - ОСОБА_3 приватне підприємство "Дінас", про спонукання укласти договір на постачання електроенергії. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог ст. 41 Конституції України, ст. ст. 1, 4 Закону України "Про ринок електричної енергії", ст. 334 Цивільного кодексу України.

Відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні, з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, наданому до суду 30.05.2018 та у доповненнях до відзиву, наданих до суду 02.07.2018.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач вказує на те, що діюче законодавство не передбачає можливість розірвання договору на вимогу третьої особи, яка не є стороною такого договору; позивачем не додержано порядок укладання договору, передбачений п. п. 5.3, 5.4 "Правил користування електричною енергією", затверджених постановою НКРЕ України від 31.07.1996 №28 та ст. 181 ГК України; п. 6.18 Правил встановлено, що з новим споживачем укладаються договори відповідно до вимог законодавства після розірвання договорів зі споживачем, який звільняє приміщення; позивачем не визначено на яких саме умовах має бути укладено договір, що є порушенням ст. ст. 187 ГК України та 238 ГПК України; згідно постанови НКРЕ України від 14.03.2018 №312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії", а саме п.п. 12-13, з 11.06.2018 постанову НКРЕ України від 31.07.1996 №28 визнано такою, що втратила чинність, отже типовий договір, який був передбачений "Правилами користування електричною енергією" та порядок його укладання втратили чинність.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/994/18, ухвалено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін, підготовче засідання призначено на 05.06.2018.

Підготовче засідання неодноразово відкладалося з метою забезпечення процесуальних прав сторін та повного і всебічного встановлення обставин по справі.

Ухвалою суду від 08.08.2018 підготовче провадження у справі було закрите та справа призначена до судового розгляду по суті на 03.09.2018 о 09:30.

У судовому засіданні 03.09.2018 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Згідно ст. 14 ГПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За приписами ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів (стаття 74 ГПК України).

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд встановив наступне.

10.10.2005 між АК "Харківобленерго" (постачальник) та НТПП Дінас (споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії №066803, відповідно до умов якого постачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку тат тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію викладений у додатку №3.1 до договору, зокрема, м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 86.

ПАТ ВіЕйБі Банк, шляхом стягнення на предмет іпотеки за кредитними договорами №124 від 15.06.2006, №125 від 15.06.2006, №329 від 30.07.2007, набуло право власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю літ. А-1, загальною площею 802,2 кв.м, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, буд. 86.

У червні 2017 року ПАТ ВіЕйБі Банк звернулося до АК "Харківобленерго" з листом щодо укладення договору на електропостачання до нежитлової будівлі літ. "А-1", загальною площею 802,2 кв.м, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 86.

У зв'язку з тим, що договір на постачання електричної енергії укладений з колишнім власником приміщення НТПП "Дінас" не розірвано, відповідач повідомив позивача про те, що постачання електричної енергії для забезпечення потреб, зазначених в заяві, здійснюється на підставі договорів про постачання електричної енергії, що укладені з іншими особами.

Оскільки договір про постачання електричної енергії до нежитлової будівлі літ. "А-1", загальною площею 802,2 кв.м, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 86, укладений з НТПП "Дінас" не розірвано, а отже існує порушення останнім положень пп. 1 п. 6.18 постанови НРКЕ України "Про затвердження правил користування електричною енергією" та має місце порушення прав власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Згідно статтей 598, 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 2.5 договору №066803 від 10.10.2005, у разі звільнення споживачем займаного приміщення, реорганізації, ліквідації (у т.ч. шляхом банкрутства), відчуження у будь-який спосіб займаного приміщення споживач зобов'язаний повідомити постачальника за 7 діб до дня зміни власника приміщення і в цей самий термін здійснити сплату усіх видів платежів, передбачених цим договором до дня зміни власника приміщення включно, а постачальник зобов'язаний припинити постачання електричної енергії з дня звільнення споживачем приміщення.

Частиною 1 ст. 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є судовий захист цивільного права та інтересу.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України Про житлово-комунальні послуги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово - комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Згідно ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується обєктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до розділу 1 договору, АК "Харківобленерго" зобов'язалось надавати споживачеві послуги з постачання електричної енергії, а споживач зобов'язався оплачувати постачальнику її вартість та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Як вказував відповідач у відзиві, сторонами за договором у повному обсязі виконуються його умови. В той же час, відповідач вказує на те, що до АК "Харківобленерго" не надходило заяви від НТП Дінас про розірвання договору або зміну власника майна.

Зазначене, в умовах наявності в матеріалах справи доказів переходу права власності до ТОВ ВіЕйБі Банк на нежитлову будівлю літ. А-1 загальною площею 802,2 кв.м., розташовану за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, буд. 86, свідчить про порушення НТПП "Дінас" п. 2.5 договору та Правил користування електричною енергією та порушення прав власника відповідного нерухомого майна на отримання житлово-комунальних послуг та укладення договору про постачання електричної енергії.

Суд, відповідно до статті 6 Основного Закону України, як орган судової влади здійснює свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

В основі правозастосовної діяльності суду лежить встановлений ст. 8 Конституції України принцип верховенства права.

У відповідності до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності визнаються рівними перед законом.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 цього Кодексу закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, та визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якою визначено способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Верховним Судом України у постанові від 21.05.2012 у справі №6-18цс11 було викладено, зокрема, наступний правовий висновок.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 Цивільного кодексу України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч.ч. 2-5 ст. 13 цього Кодексу.

Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Таким чином, ефективним способом захисту порушених прав позивача є припинення дії спірного договору, а не зобовязання розірвати договір.

Встановленні обставини дають підстави суду для визнання припиненим договору №066803 від 10.10.2005 про постачання електричної енергії.

Щодо вимоги позивача про спонукання АК "Харківобленерго" укласти з ПАТ ВіЕйБі Банк договір про постачання електричної енергії до нежитлової будівлі літ. "А-1", яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 86, - суд вважає її передчасною, оскільки підставою для відмови в укладенні такого договору була наявність договору з іншим субєктом господарювання на той самий обєкт і після визнання вказаного договору припиненим в частині, що стосується цього обєкту, позивач має можливість звернутися до АК "Харківобленерго" за укладенням відповідного договору на загальних договірних умовах. Окрім того, позовна заява не містить умов такого договору (позивачем не надано проект договору), що є обовязковим при прийнятті рішення про спонукання укласти договір (п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012).

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати припиненим Договір про постачання електричної енергії №066803 від 10 жовтня 2005 року, укладений між ОСОБА_2 компанією "Харківобленерго" та ОСОБА_3 приватним підприємством "Дінас".

Стягнути з ОСОБА_2 компанії "Харківобленерго" (61037, вул. Плеханівська, 149, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" (04119, м. Київ, вулиця Дегтярівська, 27-Т, ) - 1762,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_1 (04119, м. Київ, вулиця Дегтярівська, 27-Т, ).

Відповідач - ОСОБА_2 компанія "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 приватне підприємство "Дінас" (61054, місто Харків, вулиця Академіка Павлова, 120, ).

Повне рішення складено 12 вересня 2018 року.

Суддя ОСОБА_6