УХВАЛА

10 вересня 2018 року

м. Київ

Справа № 921/13/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Пєсков В.Г., Погребняк В.Я.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

відповідач - Державне підприємство "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу"

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Львівського апеляційного господарського суду

від 25.07.2018

у складі колегії суддів: Скрипчук О.С. (головуючий), Зварич О.В., Кравчук Н.М.

та на рішення Господарського суду Тернопільської області

від 04.04.2018

у складі судді Гирили І.М.

у справі № 921/13/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

до Державного підприємства "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу"

про cтягнення заборгованості на суму 1 242,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

17.08.2018 поштовим відправленням, направленим на адресу Львівського апеляційного господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою №14/4-1054 від 10.08.2018 на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.07.2018 та на рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.04.2018 у справі №921/13/18 в порядку статей 286-288 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та клопотало про поновлення строку на касаційне оскарження.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №921/13/18 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2018.

З аналізу змісту статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 287 ГПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати касаційну скаргу, зокрема, на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 7 статті 12 ГПК України визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" №2246-VIII від 07.12.2017, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 становить 1 762 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 163 ГПК України, у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Пунктом 1 частини 1 статті 293 ГПК України визначено як підставу для відмови у відкритті касаційного провадження подання касаційної скарги на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Отже, у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами, поданими у 2018 році на рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції у справах, ціна позову в яких не перевищує 176 200 грн., касаційний суд вправі відмовити за їх малозначністю в силу прямої норми процесуального закону (пункту 1 частини 5 статті 12 ГПК України).

Як вбачається з прохальної частини касаційної скарги, позивачем предметом касаційного оскарження визначено постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.07.2018 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.04.2018 у справі №921/13/18 про розгляд спору про стягнення з відповідача на користь позивача 1 242, 12 грн. заборгованості за договором постачання природного газу, з яких: 1 161, 35 грн. - пені, 80, 77 грн. - 3% річних.

Отже, ціна позову у справі №921/13/18 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, - 176 200 грн., а, відтак, спір у даній справі є малозначним в розумінні пункту 1 частини 5 статті 12 ГПК України.

При цьому, позивачем у касаційній скарзі не наведено обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України та є підставою для перегляду прийнятих по суті спору судових рішень у малозначній справі в касаційному порядку.

З огляду на таке, Верховний Суд дійшов висновку, що подана Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" касаційна скарга на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.07.2018 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.04.2018 у справі №921/13/18 не може бути розглянута судом касаційної інстанції в порядку Глави 2 Розділу IV ГПК України, тому у відкритті касаційного провадження за такою касаційною скаргою слід відмовити на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статями 12, 163, 234, 235, частинами 1, 3 статті 287, пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

У Х В А Л И В:

Відмовити Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.07.2018 та на рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.04.2018 у справі №921/13/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.Г. Пєсков

В.Я. Погребняк