ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.09.2018р. Справа № 10/5005/12020/2011

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "РАДАБАНК", (м. Дніпропетровськ )

До: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( м. Дніпропетровськ )

Про: стягнення 356 507,95 грн.

Суддя Панна С.П.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився

С У Т Ь С П О Р У :

20.10.2011р. рішенням Господарського суду Дніпропетровської області стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Радабанк" - 295 471 грн. 37 коп. боргу по поверненню суми кредиту, 42 950 грн. 48 коп. заборгованості по нарахованим відсоткам, 18 086 грн. 10 коп. пені , 3 565 грн. 08 коп. витрат по сплаті державного мита; 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

01.11.2011р. на виконання вищевказаного рішення Господарським судом Дніпропетровської області було видано наказ про примусове виконання.

04.09.2018 року Публічне акціонерне товариство "Радабанк" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із заявою про видачу дублікату наказу, у якій просить визнати поважними причини пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання та відновити строк для пред'явлення до виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2011р. по справі № 10/5005/12020/2011, видати дублікат наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2011р. по справі № 10/5005/12020/2011.

Заява про видачу дублікату наказу мотивована тим, що наказ був втрачений під час його направлення Шевченківським відділом державної виконавчої служби м. Дніпра Головного управління юстиції у Дніпропетровській області на адресу Публічного акціонерного товариства "Радабанк".

Ухвалою суду від 06.09.18р. розгляд вищезазначеної заяви було призначено на 17.09.18р.

До судового засідання 17.09.18р. сторони явку повноважних представників не забезпечили.

Підпунктом 19.4 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2147VІІІ, чинної з 15.12.2017), передбачено, що про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства "Радабанк" про видачу дубліката наказу та поновлення строку для його пред'явлення, господарським судом встановлено наступне.

Підпунктом 19.4 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2147VІІІ, чинної з 15.12.2017), передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 329 ГПК України у разі пропуску строку для пред'явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України закріплено, що однією із основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду, а відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положення ст.ст. 124 та 129 Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України, який у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, у вирішенні питання про видачу дублікату наказу суди повинні враховувати правові принципи, визначені Конвенцією, які знаходять своє розширене тлумачення в рішеннях Європейського суду.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ("Брумареску проти Румунії").

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі "Агрокомплекс проти України" (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в ній).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа "ОСОБА_2 проти України", заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід'ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов'язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Тобто судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що є порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії листа Міністерства юстиції України №126054110 від 03.08.18р., 26.11.14р. виконавчий документ направлено на адресу стягувача, однак оригінал документу отримано ним не було. Таким чином, наказ втрачено при пересильці та стягувачем до виконання не пред'являвся.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити заяву Публічного акціонерного товариства "Радабанк" про поновлення строку для пред'явлення та про видачу дублікату наказу задовольнити.

Керуючись ст. 329, підпунктом 19.4 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1.Заяву Публічного акціонерного товариства "Радабанк" про поновлення строку для пред'явлення та про видачу дублікату наказу задовольнити.

2. Поновити строк пред'явлення наказу від 01.11.2011 по справі № 10/5005/12020/2011 до виконання та встановити строк пред'явлення до 18.09.2019р.

3. Видати дублікат наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2011 по справі № 10/5005/12020/2011 до виконання.

Ухвала набирає законної сили - 17.09.18р.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя ОСОБА_3