КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2018 р. Справа№ 910/19565/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання: Мельничук О.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Дроботенко Ю.О.,

Твердохліб І.Ю.,

від відповідача: Юрко О.Є.,

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп"

на рішення господарського суду міста Києва від 19.02.2018 (повний текст рішення складений 27.02.2018)

у справі №910/19565/17 (суддя Мельник В.І.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп"

до відповідача: Комунального підприємства "Київпастранс"

про стягнення 1456437,92 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ТОВ"Гарант Ойл Групп" (позивач) подало до Господарського суду міста Києва позов до КП"Київпастранс" (відповідач) про стягнення 1 456 437, 92грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не повністю розрахувався з позивачем за поставлений товар відповідно до договорів про закупівлю продуктів нафтоперероблення рідких № 06/37-14 від 28.03.2014 року та № 06/43-14 від 28.03.2014 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2018 року у справі №910/19565/17 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з КП"Київпастранс" на користь ТОВ"Гарант Ойл Групп" 479 914, 00грн. основної заборгованості, 345 538, 00грн. інфляційних витрат, 37 918, 00грн. 3% річних та 13 107, 94грн. судового збору. В іншій частині відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконав свої зобов`язання по договорам про закупівлю продуктів нафтоперероблення рідких. Проте, місцевим господарським судом задоволено заяву відповідача про застосування строку позовної давності відносно сплати за накладними ВН№Рн140602/001 від 02.06.2014 року, ВН№Рн140602/002 від 02.06.2014 року, ВН №Рн1406033/001 від 03.06.2014 року, ВН№Рн140604/001 від 04.06.2014 року, ВН№Рн140605/001 від 05.06.2014 року, ВН№Рн140606/003 від 06.06.2014 року, ВН №Рн 140610/001 від 10.06.2014 року, ВН№Рн140619/001 від 19.06.2014 року, ВН №Рн140707/007 від 07.07.2014 року, ВН №Рн140707/008 від 07.07.2014 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ"Гарант Ойл Групп" подало до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2018 року у справі №910/19565/17 та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи. Зокрема апелянт зазначає, що місцевим господарським судом було невірно застосовано строку позовної давності саме до частини видаткових накладних, та проведено нарахування сум основного боргу вибірково, тільки по окремих видаткових накладних. На думку скаржника, звернення до суду з позовом 03.11.2017 року було в межах строків позовної давності, а застосування строків давності до окремих видаткових накладних було безпідставним, так як строк виконання обов`язків за договорами (в тому числі оплати поставленого товару) був продовжений до 31.12.2014 року, а поставка здійснювалась відповідно до укладених договорів, а не за окремими, переліченими судом першої інстанції видатковими накладними.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2018 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі №910/19565/17 за апеляційною скаргою ТОВ"Гарант Ойл Групп" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2018 року у справі №910/19565/17 та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 16.04.2018 року.

17.05.2018 року, тобто поза межами встановленого судом строку, відповідачем подано суду відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2018 року розгляд справи №910/19565/17 призначений на 17.05.2018 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 року зупинено провадження у справі №910/19565/17 та направлено матеріали справи для розгляду Господарським судом міста Києва заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" №49 від 06.03.2018 року про ухвалення додаткового рішення у справі №910/19565/17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2018 року в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Груп» про ухвалення додаткового рішення у справі №910/19565/17 відмовлено.

27.08.2018 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) надійшли матеріали справи №910/19565/17.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 28.08.2018 року, у зв'язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/19565/17 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Мальченко А.О., Жук Г.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2018 року поновлено провадження у справі №910/19565/17 та призначено її розгляд на 13.09.2018 року.

13.09.2018 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням представника, який здійснює представництво позивача по даній справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2018 року в судовому засіданні оголошено перерву до 20.09.2018 року.

В судовому засіданні 20.09.2018 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач у березні 2014 року взяв участь у процедурі закупівлі за державні кошти (далі - відкриті торги), які проводило Комунальне підприємство "Київпастранс" на закупівлю "Палива рідинне та газ; оливи мастильні" (Лот № 1 - Дизельне паливо; Лот № 2 - Дизельне паливо; Лот № 3 - Дизельне палив Лот № 4 - Дизельне паливо, Лот № 5 - Дизельне паливо, Лот №6 - Дизельне паливо, Лот № 7 Бензин А-92, Лот № 7 - Бензин А-92 код 19.20.2 за ДК 016:2010 згідно оголошення № 073022 бюлетені № 17/2 (863/2) від 28.02.2014 року.

В подальшому, відповідно до повідомлення про акцепт пропозицій відкритих торгів№155/11-1 від 26.03.2014 року (т.1, а.с. 12-13), 28.03.2014 року між Комунальним підприємством «Київпастранс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю.С.А.» (яке було перейменоване 19.12.2016 року на Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» укладено Договір №06/37-14 про закупівлю продуктів нафтоперероблення рідких (далі договір 1; т.1, а.с. 14-15) та Договір №06/43-14 про закупівлю продуктів нафтоперероблення рідких (далі договір 2; т.1, а.с. 17-18).

Відповідно до п. 1.1 Договору 1 постачальник протягом дії договору про закупівлю зобобов'язується передавати у власність замовника "Паливо рідинне та газ; оливи мастильні Дизельне паливо) код 19.20.2 за ДК 016:2010 (надалі - "Товар").

Згідно п. 1.1 Договору 2 постачальник протягом дії договору про закупівлю зобов'язується передавати у власність замовника "Паливо рідинне та газ; оливи мастильні" (Бензин А-92) код 19.20.2 за ДК 016:2010 (надалі - "Товар").

Відповідно до п. 1.2 Договорів кількість товару визначається відповідно до Специфікацій, що є їх невід'ємними частинами.

Сторонами підписано специфікації до вказаних вище договорів. (т.1, а.с. 16, 19).

Як визначено у п. 2.1 Договорів постачальник повинен поставити замовнику товар, якість якого відповідає сертифікату відповідності та паспорту якості, які надаються постачальником замовнику.

Відповідно до п. 4.1 Договорів замовник проводить оплату за фактично отриманий товар протягом 30 банківських днів, згідно Договору та виставленого рахунку-фактури.

Згідно п. 4.3 Договорів оплата товару здійснюється у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

Як передбачено п. 4.4 Договорів кожного місяця сторони здійснюють звірку взаєморозрахунків. Постачальник складає та направляє замовнику Акт звірки взаєморозрахунків (в подальшому - акт). Замовник протягом 2-х банківських днів з моменту отримання акту здійснює звірку розрахунків та повертає постачальнику акт, підписаний уповноваженою особою та скріплений печаткою.

Відповідно п.п. 6.1.1, п. 6.1 Договорів замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар.

Відповідно до п. 7.1 Договорів у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим Договором.

Пунктом 10.1 Договорів встановлено, що договори набирають чинності з 01.04.2014р. і діють до 31.05.2014р., але у будь-якому випадку - до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань по даних Договорах. Закінчення строку дії Договорів не звільняє сторони від виконання зобов'язань які виникли під час дії цих Договорів.

В матеріалах справи також наявні Додаткова угода №8 до Договору №06/43-14 від 28.03.2014 року та Додаткова угода №22 від 10.06.2014 року до Договору 06/37-14. (т.1, а.с. 20-22).

Відповідно до п. 1.4. Додаткової угоди №8 від 18.04.2014 року пункт 10.1. Договору №06/43-14 від 28.03.2014 року викладено в наступній редакції:

« 10.1 Цей Договір набуває чинності з 01.04.2014р. та дії до 31.12.2014р., але у будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по даному Договору. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань які виникли під час дії цього Договору».

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди №22 від 10.06.2014 року пункт 10.1. Договору №06/37-14 від 28.03.2014 року викладено в наступній редакції:

« 10.1 Цей Договір набуває чинності з 01.04.2014р. та дії до 31.12.2014р., але у будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по даному Договору. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань які виникли під час дії цього Договору».

В матеріалах справи наявний акт звірки №06/78-12-9 взаємних розрахунків станом на 31.05.2014 року, який підписаний обома сторонами. (т.1, а.с. 22-28). Зі змісту вказаного акту вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31.05.2014 року становить 1 742 078, 35 грн.

Окрім цього в матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків станом на 30.09.2017 року з якого вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 733 810, 28 грн. (т.1, а.с. 57-62). Проте, колегія суддів звертає увагу, що вказаний акт підписаний лише з боку позивача.

Спір у справі виник внаслідок того, що відповідачем не в повному обсязі здійснено оплату за договором 1 та договором 2, на думку позивача існує заборгованість в розмірі 793 755, 70 грн.

У доказ виконання своїх зобов`язань позивачем долучено до матеріалів справи видаткові накладні, які підписані обома сторонами.

Як вбачається із наданих позивачем видатковим накладним, останнім було здійснено поставку товару відповідачу по договору №06/43-14 всього на суму 1 406 469, 37 грн. (т.1, а.с. 29-52).

Також, як вбачається з наданих позивачем видатковим накладним, останнім було здійснено поставку товару відповідачу по договору №06/37-14 всього на суму 2 015 505, 95 грн. (т.1, а.с. 53-56).

Враховуючи заборгованість відповідача , позивач направив на адресу відповідача претензію від 03.11.2017 року №258/1, в якій просив погасити заборгованість. (т.1, а.с. 63). Дана претензія була отримана відповідачем 03.11.2017 року про, що свідчить штамп відповідача про отримання вказаної претензії. В матеріалах справи відсутня відповідь відповідача на вищевказану претензію.

За своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відтак, на переконання колегії суддів та в підтвердження висновків суду першої інстанції, вбачається наявність у відповідача грошового зобов'язання перед позивачем всього на суму 3 421 975, 32 грн., строк виконання якого настав.

Проте, в матеріалах справи наявні копії банківських виписок з яких вбачається сплата відповідачем боргу перед позивачем за договором №06/43-14 та договором №06/37-14 в розмірі 918 153, 91 грн. (т.1, а.с. 117-130).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у суді першої інстанції було подано заяву №б/н від 15.12.2017 року про застосування строку позовної давності (том 1, а.с. 102-103).

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п.4.1. Договорів замовник проводить оплату за фактично отриманий товар протягом 30 банківських днів, згідно Договору та виставленого рахунку-фактури.

Наведене свідчить про те, що при відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв'язку з чим, починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів.

В матеріалах справи наявні видаткові накладні, які датовані червнем 2014 року, а саме:

- №Рн140602/001 від 02.06.2014 року на суму 236 618, 51 грн. (т.1,а.с. 53);

- №Рн140602/002 від 02.06.2014 року на суму 303 008, 40 грн. (т.1, зворот а.с. 53);

- №Рн140603/001 від 03.06.2014 року на суму 234 475, 55 грн. (т.1, а.с. 54);

- №Рн140604/001 від 04.06.2014 року на суму 234 475, 55 грн. (т.1, зворот а.с. 54);

- №Рн140605/001 від 05.06.2014 року на суму 328 578, 26 грн. (т.1, а.с. 55);

- №Рн140606/003 від 06.06.2014 року на суму 443 859, 67 грн. (т.1, зворот а.с. 55);

- №Рн140610/001 від 10.06.2014 року на суму 234 490, 01 грн. (т.1, а.с. 56);

- №Рн140619/001 від 19.06.2014 року на суму 33 862, 18 грн. (т.1, а.с. 52).

Всього у червні позивачем було поставлено товару відповідачу на суму 2 049 368, 13 грн.

Беручи до уваги видаткові накладні за червень 2014 року, кінцевий строк сплати по ним закінчується у липні 2014 року, а відтак загальний строк позовної давності у три роки щодо вимоги сплати заборгованості по договору спливає у липні 2017 року.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з даним позовом 03.11.2017 року про, що свідчить поштовий штамп на конверті позовної заяви. (т.1, а.с. 71).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Господарського процесуального кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем не укладався договір або додаткова угода до існуючого Договору щодо збільшення строку позовної давності до Договору.

Посилання апелянта на укладання додаткових угод, якими продовжено термін дії договорів до 31.12.2014 року колегією суддів відхиляються оскільки із змісту додаткових угод не вбачається визнання відповідачем будь-якої заборгованості.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви відповідача та застосування строку позовної давності.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що місцевий господарський суд застосував строк позовної давності відносно сплати за накладними ВН№Рн140602/001 від 02.06.2014 року, ВН№Рн140602/002 від 02.06.2014 року, ВН №Рн1406033/001 від 03.06.2014 року, ВН№Рн140604/001 від 04.06.2014 року, ВН№Рн140605/001 від 05.06.2014 року, ВН№Рн140606/003 від 06.06.2014 року, ВН №Рн 140610/001 від 10.06.2014 року, ВН№Рн140619/001 від 19.06.2014 року, ВН №Рн140707/007 від 07.07.2014 року, ВН №Рн140707/008 від 07.07.2014 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що видаткові накладні №Рн140707/007 від 07.07.2014 року та №Рн140707/008 від 07.07.2014 року (т.1, а.с. 88-89) стосуються договору №06/42-14 від 28.03.2014 року, який не є предметом розгляду у даній справі.

Таким чином, заява відповідача про застосування строку позовної давності підлягає задоволенню відносно сплати за видатковими накладними №Рн140602/001 від 02.06.2014 року на суму 236 618, 51 грн., №Рн140602/002 від 02.06.2014 року на суму 303 008, 40 грн., №Рн140603/001 від 03.06.2014 року на суму 234 475, 55 грн., №Рн140604/001 від 04.06.2014 року на суму 234 475, 55 грн., №Рн140605/001 від 05.06.2014 року на суму 328 578, 26 грн., №Рн140606/003 від 06.06.2014 року на суму 443 859, 67 грн., №Рн140610/001 від 10.06.2014 року на суму 234 490, 01 грн., №Рн140619/001 від 19.06.2014 року на суму 33 862, 18 грн., всього на суму 2 049 368, 13 грн.

Враховуючи вище викладене, позивачем пропущено строк позовної давності для пред`явлення вимоги про стягнення боргу в розмірі 2 049 368, 13 грн. із виконаних останнім зобов`язанням по договорам на загальну суму 3 421 975, 32 грн.

Колегія суддів також звертає увагу, як вище встановлено, матеріали справи містять докази часткової сплати відповідачем заборгованості в розмірі 918 153, 91 грн. (т.1, а.с. 117-130). При цьому, колегія суддів зазначає, з копій банківський виписок вбачається, що сума в розмірі 25 469, 35 грн. була сплачена згідно рахунку №СФ-140619/03 по видатковій накладній №Рн140619/001 від 19.06.2014 року (т.1, а.с. 117), а тому колегія суддів не бере до уваги вказану суму, оскільки, як було зазначено вище, позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог по сплаті за видатковими накладними у червні 2014 року.

Відтак, матеріали справи містять докази виконанням позивачем своїх зобов`язань за договорами на загальну суму 3 421 975, 32 грн., містять докази часткової сплати відповідачем заборгованості в розмірі 892 684, 56 грн., позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості підлягають задоволенню в розмірі 479 922, 63 грн. з урахуванням застосування строку позовної давності. (3 421 975, 32 - 2 049 368, 13 - 892 684, 56).

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення основної заборгованості.

Також, на суму боргу позивач нараховує три відсотка річних у розмірі 64 792, 50 грн. та інфляційні втрати в розмірі 597 889, 72 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Як вбачається із розрахунку позивача, останній нараховує 3% річних та інфляційні втрати на суму боргу в розмірі 115 641, 59 грн. за період з 24.07.2014 року по 30.09.2017 року в сумі 108 670, 17 грн. інфляційних та 11 063, 57 грн. 3% річних.

У відповідності до ст. 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З аналізу наведеної статті слідує, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог (стягнення неустойки та інші), які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно із спливом строку позовної давності щодо основної вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних у сумі 11 063, 57 грн., інфляційних втрат у сумі 115 641, 59 грн., що є складовими боргу, по якому пропущено строк позовної давності.

За умов наведених вище, з огляду на те, що відповідач прострочив виконання зобов'язань, а також здійснивши перевірку наданого позивачем та перевіреного місцевим господарським судом розрахунку 3 % річних та індексу інфляції, колегія суддів прийшла до висновку, що вірною сумою, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача буде 346 236, 02 грн. інфляційних та 38 025, 65 грн. 3% річних, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних та індексу інфляції позивачу необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірність застосування судом першої інстанції строків позовної давності, оскільки дія договорів була продовжена до 31.12.2014 року, а відтак перебіг строку починається з 01.01.2015 року колегія суддів відхиляє оскільки позивач помилково тлумачить ст. 261 Цивільного кодексу України.

Перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не з дати закінчення дії договору.

Решта доводів позивача щодо розміру заборгованості викладені ним в апеляційній скарзі, заслуговують на увагу, а тому остання підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

постановив:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2018 року у справі №910/19565/17 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2018 року у справі №910/19565/17 скасувати частково та викласти резолютивну частину в наступній редакції:

« 1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути із Комунального підприємства "Київпастранс" (04070, м. Київ, Набережне шосе 2, ідентифікаційний номер 31725604) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" (37043, Полтавська область, Пирятинський район, шлях Київ-Харків, корпус 134 км, ідентифікаційний номер 25392923) основну заборгованість в розмірі 479 922 (чотириста сімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот двадцять дві гривні) 63 коп., інфляційні втрати в розмірі 346 236 (триста сорок шість тисяч двісті тридцять шість гривні) 02 коп., 3% річних в розмірі 38 025 (тридцять вісім тисяч двадцять п`ять гривень) 65 коп., судовий збір в розмірі 12 962 (дванадцять тисяч дев`ятсот шістдесят дві гривні) 77 коп.

3. В решті позовних вимог відмовити.»

3. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/19565/17.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.09.2018 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук