КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2018 р. Справа№ 910/1062/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Дідиченко М.А.

Смірнової Л.Г.

секретар судового засідання Кравченко Х.С.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАРТ-Н"

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2018р. (повний текст складено 05.06.2018р.)

у справі №910/1062/18 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАРТ-Н"

до відповідача-1 Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК"

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСТ-ТОРГ"

про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СТАРТ-Н" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСТ-ТОРГ".

У позові позивач, як поручитель, який виконав за боржника (відповідача-2) грошове зобов'язання перед кредитором (відповідач-1), ставив питання визнати за ним право вимагати від боржника сплати боргу за кредитним договором №4О12401И від 26.12.2012р. у розмірі 162 992 721,72 грн., та визнати відсутнім у кредитора права вимагати від боржника сплати боргу за вказаним кредитним договором.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказував, що відповідачі не визнають факту виконання позивачем грошового зобов'язання та переходу до нього права вимоги до відповідача-2.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2018р. у справі №910/1062/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "СТАРТ-Н" подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з'ясування судом усіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

На думку апелянта, суд першої інстанції не надав оцінки тій обставині, що у позивача, як поручителя, відсутні оригінали кредитного договору і відповідні документи, які підтверджують зобов'язання ТОВ "ОСТ-ТОРГ", тож позивач позбавлений можливості реалізувати своє право кредитора до боржника, чим істотно порушуються його права та законні інтереси. Крім того, не надавши оцінки умовам договору поруки, суд помилково дійшов висновку про недоведеність позивачем порушення його прав та необґрунтовано вказав на неефективність обраного способу захисту.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2018р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Дідиченко М.А., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.08.2018р. відкрито апеляційне провадження та розгляд справи призначено на 13.09.2018р.

29.08.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

Представники позивача та відповідача-2 до судового засідання, що відбулось 13.09.2018р., не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. За висновками суду неявка представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення відповідача-1, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 26.10.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "СТАРТ-Н" (поручитель) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (кредитор) укладено договір поруки №4О12401И/П від 26.10.2016р. (далі - договір поруки), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСТ-ТОРГ" (боржник) своїх зобов'язань за кредитним договором №4О12401И від 26.12.2012р. (далі - кредитний договір), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Зі змісту пунктів 2, 3, 4 договору поруки випливає, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни кредитного договору. Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений. У випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

У випадку невиконання боржником умов цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору (пункти 5, 6 договору поруки).

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, з огляду на наведені положення законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 77 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

Суд зазначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб'єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб'єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов'язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Однак, позивачем не доведено суду, в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними з боку визначених ним відповідачів.

Колегією суддів досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах, і встановлено, що права та обов'язки сторін за порукою регулюються параграфом 3 глави 49 ЦК України.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на ту обставину, що поручителя і кредитора зв'язують самостійні правовідносини, адже позивач не приймав участі у правовідносинах між боржником та кредитором.

Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до статті 556 Цивільного кодексу України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним.

Відповідач-1 не заперечував отримання ним від поручителя виконання зобов'язання за позичальника на суму 162 992 721,72 грн., що підтверджується наявним у справі платіжним дорученням №2282 від 28.10.2016р.

Згідно зі ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Відповідно до ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Отже, в силу законної цесії поручитель замінив первісного кредитора у зобов'язанні кредиту і набув прав первісного кредитора, у тому числі і тих, які забезпечували виконання до позичальника.

Згідно із п. 8 договору поруки, до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Пунктом 10 договору поруки визначено, що кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Звертаючись до суду із позовом про визнання за ним права вимоги до позичальника і про припинення такого права у первісного кредитора, позивач вказував, що первісний кредитор не передав позивачу оригіналів кредитного договору та договору застави (іпотеки), внаслідок чого позивач не може заявити вимог до позичальника.

Утім, такі твердження апелянта суд оцінює критично, адже в силу ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя з моменту здійснення ним виконання кредитору переходять усі права кредитора у зобов'язанні в обсязі проведеного виконання, незалежно від того, чи передав у подальшому кредитор поручителю документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

Відносні права, на відміну від прав абсолютних, не підлягають захисту шляхом їх визнання судом, тож позивачем обрано спосіб захисту, який не передбачений законом.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про визнання права ТОВ "Старт-Н" вимагати від ТОВ "Ост-Торг" сплати суми боргу за кредитним договором №4О12401И від 26.12.2012р. в розмірі 162 992 721,72 грн. та визнання відсутнім у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" права вимагати від ТОВ "Ост-Торг" сплати суми боргу за кредитним договором №4О12401И від 26.12.2012р. в розмірі 162 992 721,72 грн. є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Доводи скаржника правомірності висновків суду першої інстанції не спростовують, тож судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАРТ-Н" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2018р. у справі №910/1062/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2018р. у справі №910/1062/18 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/1062/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст складено 18.09.2018р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Дідиченко

Л.Г. Смірнова