ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2018 р. Справа № 922/758/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Фоміна В. О.

за участі секретаря судового засідання Курченко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 вх. №1602 Х/2 на ухвалу господарського суду Харківської області від 16.07.2018 у справі № 922/758/17 (ухвалу постановлено суддею Яризьком В.О. у приміщенні господарського суду Харківської області, повний текст ухвали складено 23.07.2018)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "НКМ5", с.Лук'янці Харківського району Харківської області,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "НКМ5", с.Лук'янці Харківського району Харківської області,

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.07.2018 закрито провадження за заявою ОСОБА_1 з кредиторськими вимогами до ТОВ "Інвестіційна компанія "НКМ5" на суму 200,00 грн. Повернуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3200,00 грн., сплачений згідно квитанції № 46 від 24.10.2017.

Суд першої інстанції зазначив про відсутність предмету спору - враховуючи, що вимоги ОСОБА_1 задоволені та кошти фактично повернуті ОСОБА_1

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить вищевказану ухвалу від 16.07.2018 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити його заяву з кредиторськими вимогами до ТОВ "Інвестіційна компанія "НКМ5" у розмірі 3400,00 грн. Апелянт зазначає, що між ним та боржником було укладено усний правочин, щодо надання боржником інформаційно-консультаційних послуг у сфері банкрутства і за усною домовленістю між сторонами ОСОБА_1 було сплачено 200,00 грн. на рахунок боржника як передоплату за вказані послуги, які платником не були отримані, у зв'язку з чим у боржника виникли грошові зобов'язання перед ОСОБА_1; спосіб, у який було здійснено повернення йому коштів у сумі 200,00 грн. (перерахування ліквідатором грошових коштів у депозит нотаріуса для ОСОБА_1.) апелянт вважає таким, що не узгоджується з вимогами законодавства про банкрутство, та наполягає на тому, що стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов'язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку, з дотриманням приписів чинного законодавства щодо черговості задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 13.08.2018 відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою, призначено її розгляд на 13.09.2018. Вказаною ухвалою учасникам справи було встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - 5 днів з дня вручення їм ухвали про відкриття провадження у справі.

13.09.2018 ліквідатор боржника надав заяву (вх.№7163), в якій просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін; розглянути справу без участі банкрута та ліквідатора.

Кредитор, ТОВ "Інвестор-1", 13.09.2018 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на безпідставність вимог апелянта, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, а також просить суд прийняти до уваги, що витрати ТОВ "Інвестор-1" на правничу допомогу щодо збору доказів, підготовку відзиву на апеляційну скаргу та представлення інтересів товариства у Харківському апеляційному господарському суді з розгляду даної апеляційної скарги орієнтовно складають 20000,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що вказаний відзив подано з порушенням строку, встановленого ухвалою від 13.08.2018: враховуючи, що копію ухвали отримано ТОВ "Інвестор-1" 18.08.2018 (що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, т.8, а.с.162), відповідний строк закінчився 23.08.2018. За таких обставин, суд не приймає відзив ТОВ "Інвестор-1" та не визнає належними аргументами посилання даного учасника справи в судовому засіданні на те, що вказане товариство копію ухвали не отримувало і довідалося про час та місце судового засідання лише напередодні, з Єдиного державного реєстру судових рішень.

У судовому засіданні 13.09.2018 представник апелянта підтримав викладену ним письмово правову позицію, представник ТОВ "Інвестор-1" висловив заперечення проти апеляційної скарги та просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ст. 273 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Присутні в судовому засіданні представники учасників справи погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.03.2017 порушено провадження у даній справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "НКМ5" за заявою даного товариства в порядку ст.1, 16, 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Постановою господарського суду Харківської області від 30.03.2017 ТОВ "Інвестіційна компанія "НКМ5" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором банкрута призначено голову ліквідаційної комісії Донде Вадима.

24.10.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою з кредиторськими вимогами до ТОВ "Інвестіційна компанія "НКМ5" (т.4, а.с.207). У вказаній заяві ОСОБА_1 зазначав, що 23.10.2017 ним було перераховано на рахунок ТОВ "Інвестиційна компанія "НКМ5" № 2122 грошові кошти в сумі 200,00 грн. як передплату за інформаційно-консультаційні послуги в сфері банкрутства, на підтвердження чого надано квитанцію від 23.10.2017 (т.4, а.с.214). Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд першої інстанції: визнати його кредиторські вимоги до боржника в розмірі 200,00 грн. та включити їх до шостої черги погашення вимог кредиторів банкрута; визнати кредиторські вимоги у розмірі 3200,00 грн. - витрати на оплату судового збору за подання заяви з кредиторськими вимогами у даній справі та включити їх до першої черги погашення вимог кредиторів банкрута.

Розгляд заяви неодноразово відкладався. Ухвалою від 16.07.2018 господарський суд закрив провадження за вказаною заявою з наведених вище підстав.

Надаючи оцінку аргументам оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду у відповідності до підпункту б) пункту 2 частини 1 статті 282 ГПК України, з урахуванням меж апеляційного перегляду, визначених ст.269 ГПК України, колегія суддів зазначає, що з висновками суду першої інстанції слід погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону про банкрутство кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство;

грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Зі змісту вищенаведених норм вбачається, що необхідною умовою для визнання особи, яка звернулася до суду з відповідною заявою, кредитором у справі про банкрутство є існування на момент розгляду такої заяви судом підтверджених у встановленому порядку документами вимог щодо грошових зобов'язань до боржника - тобто відповідне грошове зобов'язання має бути чинним і не погашеним.

Як вбачається з матеріалів справи, суму в розмірі 200,00 грн. дійсно було перераховано ОСОБА_1 на рахунок боржника, що підтверджується копією квитанції банку від 23.10.2017 (т.4, а.с.214), копіями листа та довідки банку (т.6, а.с. 190, 191) та не заперечується боржником.

Проте місцевим господарським судом було встановлено і апелянтом не спростовано, що ліквідатор на момент постановлення оскаржуваної ухвали повернув кошти ОСОБА_1 шляхом передачі на депозитний рахунок нотаріуса 200,00 грн. для ОСОБА_1. Повернення коштів ліквідатор обґрунтовує тим, що жодних договорів із ОСОБА_1 боржником не було укладено.

Факт повернення коштів підтверджується наступними доказами: копією платіжного доручення №25 від 09.07.2018 на суму 200,00 грн. (т.7, а.с. 45), копією квитанції приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мангушевої О.С. від 13.07.2018 № 3 про прийняття від ліквідатора ТОВ "Інвестіційна компанія НКМ5" грошових коштів у сумі 200,00 грн. для передачі ОСОБА_1 як помилково перераховані кошти (т.7, а.с.71); копією листа приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мангушевої О.С. від 13.07.2018 №236/02-23 про перерахування на депозитний рахунок грошової суми 200,00 грн. в рахунок погашення заборгованості перед ОСОБА_1 (т.7, а.с.72); доказами направлення вказаного листа та квитанції на ім'я ОСОБА_1;(т.7, а.с.73).

Апелянт не спростовує тієї обставини, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали від 16.07.2018 перераховані ним на рахунок боржника кошти в сумі 200 грн. вже були повернуті ліквідатором. Водночас ОСОБА_1 наполягає на тому, що спосіб, у який було здійснено повернення йому коштів у сумі 200,00 грн. (перерахування ліквідатором грошових коштів у депозит нотаріуса для ОСОБА_1.), не узгоджується з вимогами законодавства про банкрутство, та зазначає, що стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов'язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку, з дотриманням приписів чинного законодавства щодо черговості задоволення вимог кредиторів. Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні 13.09.2018 також посилалася на те, що платіжне доручення №25 датоване 09.07.2018, а квитанція нотаріуса - 13.07.2018, що, на думку апелянта, може бути підставою для сумніву у дійсності вказаних документів.

Надаючи правову оцінку вказаним твердженням, колегія суддів зазначає, що, як вбачається з обставин справи, за своєю правовою природою перерахування ліквідатором коштів на депозит нотаріуса для передачі ОСОБА_1 було не погашенням кредиторських вимог, а поверненням безпідставно перерахованих коштів в порядку ч. 1 ст. 1212 ЦК України, якою встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. На думку колегії суддів, місцевим господарським судом обґрунтовано застосовано вказану норму з огляду на відсутність будь-яких доказів існування у боржника договірних відносин з ОСОБА_1 Посилання останнього на укладення між сторонами усного правочину щодо надання інформаційно-консультаційних послуг у сфері банкрутства колегія суддів не вважає належними аргументами, оскільки вони не підтверджені жодними доказами, з яких би вбачалося волевиявлення боржника щодо отримання відповідної суми в оплату за будь-які послуги, та заперечуються ліквідатором боржника.

Окрім того, згідно з ч.1 ст.38 Закону про банкрутство, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо.

Як вбачається зі змісту вказаної норми, припис щодо завершення господарської діяльності банкрута виключає можливість такої діяльності, у тому числі, і з надання інформаційно-консультаційних послуг, після визнання боржника банкрутом. Договір з надання відповідних послуг не належить до договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо.

Апелянт заперечує правомірність дій ліквідатора в частині способу, яким було повернуто кошти в сумі 200,00 грн., вказуючи на те, що прийняття грошових сум у депозит нотаріуса з метою їх перерахування кредитору здійснюється лише у двох випадках: або за заявою заінтересованої особи (боржника), або за заявою ліквідатора громадянина-підприємця, визнаного банкрутом.

Стосовно вказаних аргументів колегія суддів зазначає, що згідно з приписами ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як було встановлено вище, виходячи зі змісту норм ст. 1 Закону про банкрутство, предметом доказування в даному провадженні є наявність обставин, що підтверджують заявлені кредиторські вимоги та їх існування станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали від 16.07.2018.

Оскільки наявними у справі доказами підтверджується відсутність таких вимог -враховуючи, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали кошти в розмірі 200,00 грн. було повернуто ОСОБА_1 - і дана обставина апелянтом не спростована, колегія суддів вважає інші доводи апелянта (в тому числі, його посилання на неправомірність дій ліквідатора при поверненні коштів) такими, що не мають значення для розгляду даної апеляційної скарги, оскільки предметом апеляційного оскарження є не ухвала, постановлена за результатами розгляду скарги на дії (бездіяльність) ліквідатора, а ухвала про закриття провадження за заявою ОСОБА_1 з кредиторськими вимогами до ТОВ "Інвестіційна компанія "НКМ5".

Окрім того, вказуючи на наявність сумнівів у дійсності платіжного доручення від 09.07.2018 та квитанції нотаріуса від 13.07.2018, представник апелянта не навів жодних доказів на підтвердження обґрунтованості цих сумнівів, зокрема - не вказав, якому нормативно-правовому акту суперечить зазначення у квитанції пізнішої дати і яким чином відповідна обставина може свідчити про неперерахування коштів з ліквідаційного рахунку банкрута на депозитний рахунок нотаріуса для ОСОБА_1 Представник апелянта зазначав, що дії нотаріуса ставляться ним під сумнів, але водночас на запитання суду - чи звертався ОСОБА_1 до нотаріуса з метою отримання повернутих йому коштів та з'ясування правомірності дій нотаріуса - представник апелянта відповів заперечно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність посилань апелянта на наявність у нього сумнівів щодо здійснення платежу, яким спірну суму було повернуто ОСОБА_1

Місцевим господарським судом в ході розгляду справи також встановлено, що ОСОБА_1 є директором ТОВ "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", яке зверталось до суду за скаргою на дії ліквідатора в даній справі, з заявою з кредиторськими вимогами до боржника в даній справі до здійснення перерахування коштів боржникові ОСОБА_1, однак вказані скарги та заяви не було задоволено судами. Зокрема, постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 в даній справі скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 15.06.2017, у задоволенні заяви ТОВ "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" з вимогами до ТОВ "Інвестиційна компанія "НКМ5" відмовлено. Вказану постанову залишено без змін постановою Верховного Суду від 03.04.2018.

За приписами п.п. г) п.3 ч.1 ст.282 ГПК України, в мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду.

Розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів не вбачає порушення прав ОСОБА_1 оскаржуваною ухвалою суду, оскільки сплачені ОСОБА_1 на рахунок боржника кошти були повернуті платникові.

Тому колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про відсутність предмета спору.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, місцевим господарським судом правомірно, з урахуванням обставин справи, у відповідності до приписів вищевказаної процесуальної норми, закрито провадження за заявою ОСОБА_1 з кредиторськими вимогами до ТОВ "Інвестіційна компанія "НКМ5" на суму 200,00 грн. та повернуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3200,00 грн., як це передбачено ст.7 Закону України "Про судовий збір".

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваної ухвали без змін, а апеляційної скарги - без задоволення, оскільки аргументи апелянта не знайшли підтвердження в ході апеляційного провадження.

За результатами апеляційного перегляду ухвали місцевого господарського суду колегією суддів не було встановлено наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 16.07.2018 у справі №922/758/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14.09.18

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Фоміна В. О.