ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 918/882/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Пєсков В.Г., Погребняк В.Я.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України",

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго",

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Рівненській області

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Рівненського апеляційного господарського суду

від 22.06.2017

у складі колегії суддів: Гудак А.В. (головуючий), Філіпова Т.Л., Олексюк Г.Є.

та на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 03.05.2017

у складі судді Войтюка В.Р.

за заявою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання наказу таким, ще не підлягає виконанню

у справі №918/882/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

про стягнення в сумі 4 689 265, 60 грн. з яких: 2 285 483, 98 грн. - 3% річних, 4 403 781, 62 грн. - інфляційних втрат

ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

1. 15.11.2017 поштовим відправленням, направленим на адресу Рівненського апеляційного господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 22.06.2017 та ухвалу Господарського суду Рівненської області від 04.05.2017 у справі №918/882/15 в порядку статей 107, 109 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції до 15.12.2017.

2. 04.01.2018, на підставі частини 5 статті 31 та підпункту 6 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, справа №918/882/15 Господарського суду Рівненської області передана до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

3. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №918/882/15 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2018.

4. Ухвалою від 08.05.2018 Верховний Суд поновив Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" строк на касаційне оскарження постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 22.06.2017 та ухвали Господарського суду Рівненської області від 04.05.2017, відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ухвалив здійснити перегляд постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 22.06.2017 та ухвали Господарського суду Рівненської області від 04.05.2017 у справі №918/882/15 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

5. Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

6. На розгляд касаційного суду винесено проблему застосування частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Короткий зміст вимог скаржника

7. 02.03.2017 до Господарського суду Рівненської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" від 27.02.2017 №03-05/643/643 про визнання наказу Господарського суду Рівненської області №918/882/15 від 06.11.2015 таким, що не підлягає виконанню в частині нарахованих інфляційних нарахувань та 3% річних.

7.1. Заяву мотивовано посиланням на приписи частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", відповідно до якої на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим законом.

7.2. Посилаючись на те, що на момент винесення рішення суду у справі №918/882/15 відповідачем було сплачено основний борг за спожитий природний газ, поставлений за договором №14/2608/11 від 30.09.2011 на суму 5 746 679, 35 грн., заявник стверджує, що у нього відсутній обов`язок щодо погашення заборгованості за рішенням суду в частині 3% річних у розмірі 285 287, 27 грн., інфляційних втрат 4 400 747, 18 грн. та наявні підстави для визнання наказу суду у справі таким, що не підлягає виконанню в цій частині.

Короткий зміст рішення першої інстанції

8. 03.05.2017 ухвалою Господарського суду Рівненської області у справі №918/882/15 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" №03-05/643/643 від 27.02.2017 та визнано наказ Господарського суду Рівненської області №918/882/15 від 06.11.2015 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення інфляційних втрат на суму 4 400 747, 18 грн. та 3% річних на суму 285 287, 27 грн.

9. Суд першої інстанції встановив таке:

- 19.10.2015 рішенням Господарського суду Рівненської області у даній справі позов задоволено частково, стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 4 400 747, 18 грн. - інфляційних втрат, 285 287, 27 грн. - 3% річних, 73 028, 84 грн. - витрат з оплати судового збору.

- 06.11.2015 на примусове виконання зазначеного рішення суду видано відповідний наказ;

- боржником на виконання вимог статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" направлено для Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України заяву про включення ТОВ "Рівнетеплоененрго" до переліку підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії з усіма необхідними додатками, отже боржником дотримано процедуру врегулювання заборгованості перед стягувачем;

- станом на 30.11.2016 сума основного боргу, на який були нараховані інфляційні втрати та 3% річних, була погашена.

9.1. Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" підлягає задоволенню на підставі статті 117 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017, та частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки боржником погашено заборгованість за спожитий природний газ, поставлений за договором №14/2608/11 від 30.09.2011 на суму 5 746 679, 35 грн. та дотримано процедуру врегулювання заборгованості перед стягувачем, у зв'язку з чим стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягають списанню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

10. Постановою 22.06.2017 Рівненський апеляційний господарський суд апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишив без задоволення, ухвалу Господарського суду Рівненської області від 03.05.2017 залишив без змін.

11. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

- для списання зобов'язань з оплати 3% відсотків річних та інфляційних нарахувань в порядку, передбаченому зазначеним вище Законом, товариство має набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто бути включеним до Реєстру. Законом не передбачено автоматичного списання зазначених сум і таке списання повинно здійснюватися у порядку, який визначений положеннями зазначеного Закону.

- за інформацією станом на 22.06.2017, яка розміщена на сайті Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України за Інтернет-посиланням - http://www.minregion.gov.ua/wp-content/uploads/2017/06/Nakaz-142.pdf та інформацією з самого реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, який знаходиться за Інтернет-посиланням http://www.minregion.gov.ua/wp-сontent/uploads/2017/05/Reyestr.pdf - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" включено Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії;

- оскільки на момент винесення рішення суду від 19.10.2015 у справі №918/882/15 відповідачем було сплачено основний борг за спожитий природний газ, поставлений за договором №14/2608/11 від 30.09.2011 на суму 5 746 679, 35 грн., тобто боржником основний борг погашено до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", отже неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, 3% річних підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом;

- наведені обставини є виключними в розумінні статті 117 ГПК України, в редакції чинній до 15.12.2017, оскільки Законом змінюється загальний порядок як застосування штрафних санкцій за неналежне виконання грошових зобов`язань, так і загальний порядок примусового виконання рішень суду, встановивши певні особливості для цих процедур по відношенню до визначеного кола суб`єктів, до яких відносить і боржник. За цих обставин, суми інфляційних втрат та 3% річних, що підлягають стягненню на підставі рішення господарського суду, мають бути списані, а відповідний наказ визнаний таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення інфляційних втрат на суму 4 400 747, 18 грн. та 3% річних на суму 285 287, 27 грн.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ

Доводи скаржника (позивача у справі)

12. Скаржник доводив, що ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції винесені з порушенням норм матеріального права - частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та процесуального права - статей 33, 34, 117 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017.

13. Скаржник аргументував, що судові рішення прийняті без повного з'ясування всіх обставин справи, а саме заявником не надано доказів участі підприємства у процедурі врегулювання заборгованості у визначеному Законом порядку, та відповідно, не надано доказів включення підприємства боржника до відповідного реєстру, не надано документів, підтверджуючих списання позивачем заборгованості, яка обліковується за підприємством.

14. Скаржник зазначав, що Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", який набув чинності з 30.11.2016, не передбачено автоматичного списання зазначених сум інфляційних втрат та 3% річних незалежно від погашення основного боргу на момент набрання чинності законом. Таке списання повинно здійснюватися відповідно до певної процедури з урахуванням Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Доводи інших учасників справи

15. Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

16. Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії"

Стаття 1 - процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості;

Стаття 1 - реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства;

Стаття 2 - дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частина 1 статті 3 - для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Абзац 3 частини 2 статті 3 - рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу.

Частина 3 статті 7 - на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

17. Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991

Стаття 115 - рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Частина 1 статті 116 - виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Частини 2, 4 статті 117 - господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника визнати наказ таким, що не підлягає виконанню. Господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

18. З огляду на компетенцію касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника про неправильне застосування судами положень частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права

19. Відповідно до частини 3 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

20. 30.11.2016 набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.10.2016 №1730-VII (далі - Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

21. Відповідно до статті 1 Закону, процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

22. Відповідно до частини 1 статті 3 Закону, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

23. З аналізу наведених норм вбачається, що для здійснення процедури врегулювання заборгованості (проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості) необхідною умовою є включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства з метою її врегулювання за домовленістю сторін шляхом вчинення відповідних правочинів.

24. Разом з тим, частина 3 статті 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

25. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону є нормою прямою дії, при цьому застосування її приписів не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 13.02.2018 у справі №911/1719/13, від 22.02.2018 у справі №922/4355/14, від 28.02.2018 у справі №911/3914/14, від 11.04.2018 у справі №15/5005/153/2012.

26. Враховуючи викладене та беручи до уваги встановлені судами попередніх інстанцій обставини погашення заборгованості за договором №14/2608/11 від 30.09.2011 на суму 5 746 679, 35 грн. відповідачем до набрання чинності Законом (до 30.11.2016), Суд погоджується з висновками місцевого та апеляційного судів, про те, що 4 400 747, 18 грн. інфляційних втрат та 3% річних на суму 285 287, 27 грн. підлягають списанню згідно з частиною 3 статті 7 Закону.

27. Доводи скаржника, що для врегулювання заборгованості з неустойки, 3% річних та інфляційних нарахувань в порядку, передбаченому Законом, шляхом списання відповідач має набути статусу учасника такої процедури, тобто бути включеним до реєстру, проте, відповідачем, станом на дату прийняття ухвали судом першої інстанції, не надано доказів включення його до відповідного реєстру, що виключає можливість застосування до нього вказаної процедури, Суд вважає необґрунтованими, оскільки частиною 3 статті 7 Закону передбачено можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, 3% річних, так і у спосіб списання цих нарахувань. Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, 3% річних не ставиться в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Крім того, судами встановлено, що на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.06.2017 №142 відповідач включений до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону.

28. Відповідно до статей 115, 116 ГПК України, в редакції чинній до 15.12.2017, рішення господарського суду, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

29. Частинами 2, 4 статті 117 ГПК України, в редакції чинній до 15.12.2017, передбачено, що господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника визнати наказ таким, що не підлягає виконанню. Господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

30. Отже, визначений статтею 117 ГПК України, правовий механізм визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, не обмежено переліком таких обставин, а пов'язується із наявністю самого обов'язку.

31. З огляду на зазначене, господарські суди попередніх інстанцій, врахувавши приписи частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", статей 116, 117 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017, та встановивши, що заявлені до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат було нараховано на заборгованість, яку відповідач погасив до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а тому такі нарахування підлягають списанню в силу приписів частини 3 статі 7 зазначеного Закону, дійшли обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для визнання наказу суду у цій справі в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат таким, що не підлягає виконанню.

32. В рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007, аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов'язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін. Аналізуючи мотивацію постановлених судами рішень крізь призму статті 6 Конвенції та зазначеної практики ЄСПЛ, Суд зазначає про належне виконання покладеного на суд обов'язку щодо мотивації прийнятої судом апеляційної інстанції постанови, оскільки обґрунтування щодо відхилення доводів скаржника ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права та демонструє справедливий та однаковий підхід до заслуховування доводів сторін у даній справі.

33. Суд, керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", аналізуючи повноту дослідження судами обставин при розгляді даної справи зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов'язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення). Аналізуючи через призму зазначених висновків ЄСПЛ повноту дослідження судами обставин даної справи, Суд погоджується з виконанням судами обов'язку щодо обґрунтування своїх висновків та не вбачає порушення судами норм матеріального та процесуального права, які могли б потягнути наслідки їх скасування.

А.3. Мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги

34. Доводи скаржника, зазначені в пунктах 12-14 мотивувальної частини даної постанови, Суд вважає необґрунтованими, а касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на висновки згідно з пунктами 19-33 мотивувальної частини цієї постанови.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

35. Згідно із статтею 309 ГПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

36. З огляду на зазначене, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги позивача та залишення без змін постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 22.06.2017 та ухвали Господарського суду Рівненської області від 03.05.2017 у справі №918/882/15.

В. Судові витрати

37. У зв'язку із залишенням без задоволенням касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд слід залишити за скаржником.

На підставі викладеного та керуючись статтями 301, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 22.06.2017 та ухвалу Господарського суду Рівненської області від 03.05.2017 у справі №918/882/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.Г. Пєсков

В.Я. Погребняк