ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2018 р. Справа № 922/3093/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Білоусова Я.О. , суддя Тарасова І. В.

за участі секретаря судового засідання Курченко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача вх. №1445 Х/2 на рішення господарського суду Харківської області від "18" червня 2018 року у справі №922/3093/17 (рішення ухвалено колегією суддів у складі: головуючий суддя Тацій О.В., суддя Прохоров С.А., суддя Бринцев О.В. у приміщенні господарського суду Харківської області, повне рішення складено 26.06.2018)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптима", м.Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа", м.Харків,

до Харківської державної академії фізичної культури, м.Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міністерство освіти і науки України, м.Київ,

про зобов'язання вчинити певні дії та визнання права

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.06.2018 позов задоволено повністю. Зобов’язано Харківську державну академію фізичної культури виконати умови договору спільної діяльності № 1/30-09 від 30.09.2004 та передати Товариству з обмеженою відповідальністю “Оптима” проектно-технічну документацію на будівництво, в тому числі дозвіл (повідомлення) про початок виконання будівельних робіт. Витрати по сплаті судового збору покладено на відповідача - Харківську державну академію фізичної культури. Стягнуто з Харківської державної академії фізичної культури на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Оптима” 1600,00 грн. судового збору.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не виконано умов договору про спільну діяльність №1/30-09 від 30.09.2004, а саме: не вжито заходів щодо розроблення та затвердження проектно-технічної документації на будівництво, в тому числі дозволу (повідомлення) про початок виконання будівельних робіт - тим самим, відповідачем порушено право сторони договору ТОВ "Оптима” на належне виконання договірних зобов'язань.

Відповідач із рішенням не погодився, з дотриманням встановленого законом строку подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що жодним з пунктів договору та додаткових угод до нього не передбачено передачу затвердженої проектно-технічної документації на будівництво, в тому числі дозволу (повідомлення) про початок виконання будівельних робіт, не зазначено, хто повинен підготувати вказану документацію та хто повинен бути замовником її виготовлення; судом першої інстанції безпідставно взято до уваги додаткові угоди до договору, які не були погоджені з засновником відповідача - Міністерством освіти і науки України; відповідач не отримував від позивача претензії, яка б відповідала приписам ст.222 ГК України; судом першої інстанції не взято до уваги, що перепрофілювання та забудова стадіонів, які підпорядковані закладам фізичної культури та спорту, є неприпустимим, а також, що договір про спільну діяльність №1/30-09 від 30.09.2004 передбачає відчуження державного майна; судом першої інстанції не було заслухано надані в судовому засіданні пояснення представника відповідача, порушено процесуальні стадії судового розгляду, саме - з'ясування обставин та дослідження доказів.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 01.08.2018 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В.) відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, призначено її розгляд на 03.09.2018.

15.08.2018 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міністерство освіти і науки України - надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про неврахування судом першої інстанції тієї обставини, що ряд додаткових угод до договору №1/30-09 від 30.09.2004 не були погоджені з Міністерством, що свідчить про недотримання вимог законодавства. Даний учасник справи просить суд задовольнити апеляційну скаргу, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.

17.08.2018 позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому із посиланням на ст.204 ЦК України зазначає, що укладений між сторонами договір не оспорювався ними, а тому підлягає виконанню; відповідно до містобудівного та цивільного законодавства саме відповідач як замовник будівництва зобов'язаний надати підрядникові будівельний майданчик та передати затверджену проектно-кошторисну документацію, в тому числі, дозвіл (повідомлення) на виконання будівельних робіт, навіть якщо такий обов'язок прямо не передбачений у договорі; позивач вважає недоречним твердження відповідача щодо необхідності погодження договору та додаткових угод до нього з Міністерством, оскільки укладення договору та додаткових угод відбувалося згідно з чинним на той час законодавством України, яке не передбачало необхідності їх погодження; відповідач був зобов'язаний виконати умови договору, не чекаючи направлення будь-яких листів чи претензій від інших сторін договору; предметом договору була саме земельна ділянка, а не стадіон "Піонер", тому посилання апелянта на законодавчу заборону перепрофілювання та забудови стадіонів, які підпорядковані закладам фізичної культури, є недоречним; відповідачем не надано належних та достовірних доказів, що підтверджують цільове призначення земельної ділянки, а саме, документації землеустрою; за договором №1/30-09 від 30.09.2004 не передбачалося відчуження майна державної власності; сторони не зверталися з пропозиціями щодо розірвання вказаного договору, тому він є чинним. Позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

31.08.2018 зв'язку з відпусткою судді Тарасової І.В. здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.09.2018 у судовому засіданні оголошено перерву до 19.09.2018.

17.09.2018 апелянт надав клопотання (вх.№7225) про розгляд справи без участі представника Харківської державної академії фізичної культури, яка не має можливості забезпечити представництво своїх інтересів у суді адвокатом. У клопотанні також зазначено, що апелянт підтримує вимоги скарги в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

18.09.2018 у зв’язку з відрядженням судді Крестьянінова О.О. та відпусткою судді Фоміної В.О. здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І.В.

Присутній в судовому засіданні 19.09.2018 представник позивача підтримав викладену ним письмово правову позицію.

Треті особи, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, не направили своїх представників у судові засідання та не повідомили суд про причини їх неявки. Міністерство освіти і науки України письмово виклало свою правову позицію у наданому суду відзиві на апеляційну скаргу.

В ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Присутній у судовому засіданні 19.09.2018 представник позивача погодився з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.

У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду зазначає, що неоспорені обставини даної справи є наступними.

30.09.2004 Харківською державною академією фізичної культури (Сторона – 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Альфа” (Сторона – 2) було укладено договір про спільну діяльність № 1/30-09, (надалі – договір, т.1, а.с.18).

Згідно із визначенням термінів договору, Об’єкт 1 - приміщення, які плануються збудувати на земельній ділянці за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 99. Об’єкт 2 - приміщення, які плануються збудувати на земельній ділянці за адресою: м. Харків, вул. Динамівська, 5-А.

Земельні ділянки - земельна ділянка, розташована за адресою: м. Харків, вул. Динамівська, 5-А, яка надана Харківській державній академії фізичної культури у постійне користування на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 07.06.1993 за № 265, та земельна ділянка, розташована за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 99, яка надана відповідачу у постійне користування на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 27.03.1997 за № 248.

Відповідно до п. 1.1 договору сторони зобов'язуються разом діяти для досягнення спільної господарської мети - спорудження Об’єкту 1 до кінця 2005 року та Об’єкту 2 містобудування на зазначених земельних ділянках та досягнення соціального ефекту.

За змістом п.1.3 договору, якщо інше не випливає з цього договору та додатків до нього, Сторона – 1 буде виступати в якості замовника, а Сторона – 2 в якості учасника будівельної діяльності, на якого сторони покладають виконання функцій замовника.

В подальшому сторонами було укладено дев’ять додаткових угод до договору (т.1, а.с.24 – 35), які згідно з п.8.4 договору є його невід’ємною частиною.

Зокрема, додатковою угодою № 3 від 15.01.2006 (т.1, а.с.28) сторони дійшли згоди щодо вводу в суб'єктний склад договору Сторони-3 - ТОВ “Оптима”. Пунктом 1.1.2 додатковою угоди сторони виклали п. 1.3 договору в наступній редакції: якщо інше не випливає з цього договору та додатків до нього, Сторона – 1 та Сторона – 2 буде виступати в якості замовника, а Сторона – 3 в якості учасника будівельної діяльності, на якого сторони покладають виконання функцій замовника.

Сторонами неодноразово продовжувався строк дії договору. Так, згідно з додатковою угодою №9 від 10.12.2013 строк забудови Об’єкту 2 визначено до 2015 року включно.

14.09.2017 ТОВ "Оптима" звернулося до господарського суду з позовною заявою (з урахуванням прийнятої судом заяви про уточнення позовних вимог від 19.12.2017, т.3, а.с.113), в якій просило суд:

- зобов'язати Харківську академію фізичної культури і спорту виконати умови Договору про спільну діяльність №1/30-09 від 30.09.2004 та передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Оптима" затверджену проектну-технічну документацію на будівництво, в тому числі дозвіл (повідомлення) про початок виконання будівельних робіт.

- зобов'язати Харківську академію фізичної культури і спорту виконати умови Договору про спільну діяльність №1/30-09 від 30.09.2004 та передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Оптима" земельну ділянку по вул. Динамівська, 5А як будівельний майданчик для будівництва об'єкта нерухомості, шляхом підписання акту прийому-передачі земельної ділянки.

18.05.2018, до початку розгляду справи по суті, позивач подав до господарського суду заяву (т.4, а.с.138) про залишення без розгляду позовної вимоги про зобов’язання Харківської державної академії фізичної культури передати Товариству з обмеженою відповідальністю “Оптима” земельну ділянку по вул. Динамівська, 5-А, як будівельного майданчика для будівництва об’єкта нерухомості, шляхом підписання акту прийому – передачі землі. В іншій частині позовних вимог – щодо зобов’язання відповідача виконати умови Договору про спільну діяльність №1/30-09 від 30.09.2004 та передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Оптима" затверджену проектну-технічну документацію на будівництво, в тому числі дозвіл (повідомлення) про початок виконання будівельних робіт – позивач просив вказані вимоги задовольнити.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.05.2018 прийнято заяву про залишення позовної вимоги щодо зобов’язання відповідача передати позивачеві земельну ділянку без розгляду.

Заявлену позивачем вимогу про зобов’язання відповідача виконати умови Договору про спільну діяльність №1/30-09 від 30.09.2004 та передати ТОВ "Оптима" затверджену проектну-технічну документацію на будівництво, в тому числі дозвіл (повідомлення) про початок виконання будівельних робіт, оскаржуваним рішенням суду задоволено з наведених вище підстав.

Надаючи оцінку аргументам місцевого господарського суду згідно з підпунктом б) пункту 2 частини 1 статті 282 ГПК України, з урахуванням меж апеляційного перегляду у відповідності до приписів ст.269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, укладений між сторонами договір із додатковими угодами до нього не є нікчемним, його не було визнано недійсним в установленому порядку. Доказів того, що договір про спільну діяльність та додаткові угоди до нього було розірвано, відповідачем не надано.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано, з посиланням на презумпцію правомірності правочину, встановлену ст.204 ЦК України, та правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 у справі №203/2612/13-ц, зазначив, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Апелянт і третя особа, Міністерство освіти і науки України, стверджували, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги додаткові угоди до договору, які не були погоджені з засновником відповідача - Міністерством освіти і науки України, апелянт також наполягав на тому, що перепрофілювання та забудова стадіонів, які підпорядковані закладам фізичної культури та спорту, є неприпустимим, та зазначав, що договір про спільну діяльність №1/30-09 від 30.09.2004 передбачає відчуження державного майна.

Разом з тим, згідно зі ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З урахуванням приписів даної норми колегія суддів зазначає, що обставини, які, на думку відповідача та третьої особи, Міністерства освіти і науки України, свідчать про недійсність (неправомірність) договору про спільну діяльність №1/30-09 від 30.09.2004, не входять у предмет доказування в даній справі. Зазначені обставини можуть входити до предмету доказування при розгляді позову про визнання правочину недійсним, проте в даній справі позов заявлено не про визнання договору про спільну діяльність №1/30-09 від 30.09.2004 недійсним, а про зобов’язання сторони договору, презумпція правомірності якого не спростована, здійснити певні дії на виконання його умов.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що Господарський процесуальний кодекс України в чинній редакції не містить норм, що надавали б господарському суду право з власної ініціативи визнати недійсним договір, пов'язаний з предметом спору.

Отже, з огляду на зміст позовних вимог у даній справі, заявлених ТОВ "Оптима" та розглянутих місцевим господарським судом, колегія суддів зазначає, що для вирішення спору має бути насамперед встановлено, чи дійсно умовами Договору про спільну діяльність №1/30-09 від 30.09.2004 було передбачено обов’язок Харківської академії фізичної культури і спорту передати ТОВ "Оптима" затверджену проектну-технічну документацію на будівництво, в тому числі дозвіл (повідомлення) про початок виконання будівельних робіт.

В оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд зазначив, що укладений сторонами Договір спільної діяльності № 1/30-09 є змішаним договором, який містить в собі елементи договору про передачу замовником прав на забудову земельної ділянки, договору про спільну діяльність із забудови земельної ділянки, договору про інвестиційну діяльність та договору будівельного підряду.

За висновком суду першої інстанції, оскільки вкладом позивача у спільну діяльність були кошти для здійснення будівництва двох Об'єктів нерухомості, а вкладом відповідача - право на будівництво Об’єкту-2 на земельній ділянці, наданій Харківській державній академії фізичної культури у постійне користування, то з огляду на положення договору позивач виступає в якості учасника будівельної діяльності - генпідрядника, Відповідач - в якості замовника будівництва.

А відтак, із посиланням на ст. 875 ЦК України, п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, п. 1.2 ДБН А.3.1-5-96 “Управління, організація і технологія організація будівельного виробництва”, а також на п.5.3 договору, місцевий господарський суд дійшов висновку про існування у відповідача договірного зобов’язання вжити заходів щодо розроблення та затвердження проектно-технічної документації на будівництво, в тому числі дозволу (повідомлення) про початок виконання будівельних робіт.

Разом з тим, в оскаржуваному рішенні суду не мотивовано, яким чином із передбачених договором вкладів сторін у спільну діяльність вбачається, яка саме сторона виступає в якості замовника будівництва, а яка є генпідрядником – враховуючи, що і в первісній редакції договору, і за умовами додаткової угоди № 3 від 15.01.2006 щодо вводу в суб'єктний склад договору Сторони-3 (ТОВ “Оптима”), сторонами договору є замовник (замовники) та учасник будівельної діяльності, на якого сторони покладають виконання функцій замовника. Покладення на будь-яку із сторін функцій підрядника (генпідрядника) умовами договору не передбачено.

Натомість, відповідно до п.5.1 договору в редакції п.1.1.7 додаткової угоди № 3 від 15.01.2006, Сторона – 1 та Сторона – 2 доручає Стороні – 3 (тобто ТОВ “Оптима”, позивачеві в даній справі) ведення загальних питань спільної діяльності та представництво інтересів сторін у ході виконання Стороною – 3 функцій замовника по усім питанням, пов’язаним з виконанням умов договору про спільну діяльність; Сторона – 3 діє від імені сторін у межах цього договору без довіреності.

Тобто, як вбачається зі змісту вищенаведених норм договору, функціями замовника наділені всі три його сторони.

У судовому засіданні 19.09.2018 на запитання колегії суддів – чому, за наявності функцій замовника та повноважень діяти від імені Сторони – 1 та Сторони – 2 без довіреності, ТОВ “Оптима” самостійно не вжило заходів із розроблення та затвердження необхідної документації - представник позивача відповіді не надав. Даний учасник справи стверджував, що ТОВ “Оптима” позбавлене права вчинити вказані дії самостійно, оскільки вони можуть бути здійснені виключно Харківською державною академією фізичної культури як постійним землекористувачем земельних ділянок, на яких за умовами договору проводиться будівництво. Однак посилань на жодну норму права, яка передбачала б зазначене обмеження, позивачем не наведено в ході провадження в суді першої та апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні та позивач в ході розгляду справи посилалися також на п.5.3 договору, згідно з яким Сторона-1 (відповідач) зобов'язана здійснювати в інтересах Сторін забезпечення продуктивної взаємодії Сторін та/або Сторони-2 з органами державної та місцевої влади та управління з питань спільної діяльності; здійснювати всі необхідні дії, які вимагає законодавство України щодо оформлення права власності Сторони-2 та/або Інвесторів на профінансовані ними площі (та/або Об'єкти); сумлінно виконувати інші обов'язки, які Сторона-1 прийняла на себе за цим Договором.

Представник позивача в судовому засіданні 19.09.2018 наполягав на тому, що покладений на відповідача обов’язок з оформлення права власності Сторони-2 та/або Інвесторів на профінансовані ними площі (та/або Об'єкти) передбачає здійснення певних дій, зокрема, щодо розроблення та затвердження проектно-технічної документації на будівництво, в тому числі дозволу (повідомлення) про початок виконання будівельних робіт.

Однак, на думку колегії суддів, відповідне не вбачається зі змісту п.5.3 або будь-яких інших норм договору, а відтак, вищенаведене твердження позивача, з яким погодився суд першої інстанції, ґрунтується не на умовах договору, а лише на їх довільному тлумаченні – тоді як позов було заявлено ТОВ “Оптима” саме про зобов’язання відповідача виконати умови договору спільної діяльності № 1/30-09 від 30.09.2004.

Посилання позивача на п.1.2 договору, відповідно до якого об’єкти повинні відповідати проектній документації, яка розробляється та погоджується у встановленому законодавством України порядку та затверджується Сторонами, колегія суддів також не вважає переконливими, оскільки в даному пункті йдеться про затвердження проектної документації сторонами – без зазначення, ким саме мають бути здійснені дії щодо її розроблення. Як вбачається зі змісту даного пункту договору, зобов’язання, що стосуються наявності проектної документації та відповідності об’єктів даній документації, фактично покладено на всіх сторін договору, без виокремлення будь-якої з них.

В оскаржуваному рішенні господарський суд послався також на п. 10.3. договору, відповідно до якого всі питання взаємовідносин Сторін, що стосуються спільної діяльності та не врегульовані цим Договором (додатками до нього), регулюються нормами цивільного законодавства України.

Тому, на думку суду першої інстанції, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст. 875 ЦК України та інші норми, що регулюють взаємовідносини замовника і підрядника. Позивач у відзиві на апеляційну скаргу також зазначав, що відповідно до містобудівного та цивільного законодавства саме відповідач як замовник будівництва зобов'язаний надати підрядникові будівельний майданчик та передати затверджену проектно-кошторисну документацію, в тому числі, дозвіл (повідомлення) на виконання будівельних робіт - навіть якщо такий обов'язок прямо не передбачений у договорі.

Стосовно вказаних аргументів колегія суддів зазначає, що статтею 875 ЦК України дійсно передбачено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов’язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Відповідні положення щодо дій замовника містяться також і в інших чинних нормативно-правових актах, на які посилається місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні (п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, п. 1.2 ДБН А.3.1-5-96 “Управління, організація і технологія організація будівельного виробництва”).

Проте, як було встановлено вище, позивачем не доведено, а судом першої інстанції не мотивовано з посиланням на матеріали справи, норми договору та приписи чинного законодавства, що правовідносини між відповідачем і позивачем є правовідносинами замовника і підрядника (генпідрядника) з усіма правами і обов’язками, передбаченими чинним законодавством для вказаних суб’єктів. Окрім того, ст.875 ЦК України містить положення, згідно з яким обов’язок передати затверджену проектно-кошторисну документацію може бути покладений і на підрядника – тобто законодавцем дане питання віднесено до врегулювання самими сторонами. Проте, як було встановлено вище, укладений між сторонами договір (з урахуванням всіх додаткових угод до нього) не визначає, на яку конкретно із сторін покладається вищевказаний обов’язок, в той час як за умовами договору замовниками є відповідач та третя особа (ТОВ "Альфа"), а позивач є учасником будівельної діяльності, на якого сторони покладають виконання функцій замовника.

Відповідно, твердження позивача, з яким погодився суд першої інстанції, про те, що обов’язок відповідача здійснити зазначені в позовній заяві дії виникає в силу вимог закону – колегія суддів вважає недоведеними.

Згідно з ч.1 ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Отже, місцевий господарський суд визнав встановленими обставини (наявність у відповідача договірного зобов’язання передати ТОВ “Оптима” проектно-технічну документацію на будівництво, в тому числі дозвіл (повідомлення) про початок виконання будівельних робіт), які позивачем, всупереч приписам ст.74, 76 – 79 ГПК України, не доведені належним чином.

За таких обставин, враховуючи, що доводи апелянта про відсутність в умовах договору обов’язку відповідача вчинити вищевказані дії знайшли підтвердження в ході апеляційного провадження і що задоволення заявленої позивачем вимоги призводить до порушення конституційних прав відповідача, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення має бути скасовано, а у позові слід відмовити.

Керуючись статтями 273, п.2 ч.1 статті 275, п.2 ч.1 статті 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської державної академії фізичної культури задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від "18" червня 2018 року у справі №922/3093/17 скасувати. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.09.18

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Білоусова Я.О.

Суддя Тарасова І. В.