ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2018 Справа №914/1438/17

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Р.І. Матвіїва за участю секретаря судового засідання О.А.Сала розглянув матеріали

за позовом Фізичної особи-підприємця Імшеницької Тетяни Степанівни, м. Львів,

до відповідача: Приватного підприємства "Мокоша", м.Львів,

предмет позову: стягнення 14 553,00 грн.,

підстава позову: неналежне виконання зобов'язань по оплаті за договором перевезення вантажу,

за участю представників:

позивача: Васько І.П. - представник на підставі ордеру серії ЛВ № 038759 від 01.08.2018 року,

відповідача: Гасяк Я.В. - представник на підставі довіреності від 30.07.2018 року,

ПРОЦЕС

13.07.2017 року до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Імшеницької Тетяни Степанівни до Приватного підприємства "Мокоша" про стягнення 14 553,00 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.11.2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2018 року касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Імшеницької Тетяни Степанівни задоволено частково, рішення господарського суду Львівської області від 06.11.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 зі справи № 914/1438/17 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2018 року справу передано на новий розгляд судді Матвіїву Р.І. Ухвалою суду від 02.07.2018 року прийнято справу № 914/1438/17 до розгляду, розгляд справи по суті призначено на 01.08.2018 року. у судових засіданнях оголошувалась перерва та ухвала про відкладення, що відображено в протоколах судових засідань.

Відводів складу суду та секретарю судового засідання сторонами не заявлено.

10.08.2018 року та 31.08.2018 року позивачем подано додаткові пояснення.

У судовому засіданні 05.09.2018 року представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача проти позовних вимог заперечив.

У судовому засіданні 05.09.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Спір між сторонами виник у зв'язку із неналежним, на переконання позивача, виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором перевезення, а саме не здійснення оплати наданих позивачем послуг у повному обсязі. Так, замовником оплачено послуги перевезення в загальній сумі 13 447,00 грн., тоді як вартість послуг становила 28 000,00 грн. Відповідно, позивач звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства "Мокоша" про стягнення 14 553,00 грн.

Відповідач позовні вимоги заперечує, зазначаючи, що наявні у матеріалах справи підписані сторонами акти №150 С та №150-1 С від 03.05.2017 року підтверджують виконання ним обов'язку по оплаті послуг перевезення у повному обсязі, так як інші послуги, крім тих, що зазначені в актах, не надавались.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

24.04.2017 року ПП «Мокоша» (замовник, відповідач) та Фізична особа-підприємець Імшеницька Тетяна Степанівна (перевізник, позивач) підписали замовлення на надання транспортних послуг по перевезенню вантажів №1 по маршруту Серпц (PL)-Томашув-Любельські (PL) - м. Львів (Україна) з терміном доставки вантажу - 04.2017р., дата завантаження - Серпц - 27.04.2017р., Томашів - 28.04.2017р., необхідні документи - CMR, вантажоодержувач - ПП «Мокоша», митний перехід - Рава-Руська, вартість послуг - 28 000 грн., умови оплати - перерахунок протягом 2-3 банківських днів після розвантаження. Оригінал вказаного замовлення долучений до матеріалів справи.

Крім цього, у матеріали справи подано оригінал замовлення на надання транспортних послуг по перевезенню вантажів №1 за аналогічним маршрутом, з аналогічними умовами дати завантаження товару, терміну доставки, митним переходом, відомостями про вантажоодержувача та умовами оплати, однак, з іншою вартістю послуг - 27 000.

27.04.2017 року перевізником виписано замовнику рахунок-фактуру № 150 С на суму 7 000,00 грн. за транспортні послуги по маршруту Серпц (PL) - м/п Рава-Руська - м. Львів та рахунок-фактуру № 150-1 С на суму 6 447,00 грн. за транспортні послуги по маршруту Томашув-Любельські (PL) - м/п Рава-Руська - м. Львів.

28.04.2017 року у пункті завантаження товару Серпц (Польща) складено товарно-транспортну накладну (CMR) №607745, яка містить печатки та підписи відправника, перевізника та одержувача, та, зокрема, дату прийняття товару одержувачем - ПП «Мокоша» 05.05.2017 року.

29.04.2017 року у пункті завантаження товару Томашув-Любельські (PL) складено товарно-транспортну накладну (CMR), яка також містить печатки та підписи відправника, перевізника та одержувача, та, зокрема, дату прийняття товару одержувачем - ПП «Мокоша» 05.05.2017 року.

03.05.2017 року сторонами підписано акт №150 С виконаних робіт, а саме надання транспортних послуг по маршруту Серпц (PL) - м/п Рава-Руська - м. Львів за період з 27.04.2017 року по 03.05.2017 року, загальною вартістю 7 000,00 грн., які «виконано в повному об'ємі та відповідають вимогам транспортного замовлення».

03.05.2017 року сторонами також підписано акт №150-1 С виконаних робіт, а саме надання транспортних послуг по маршруту Томашув-Любельські (PL) - м/п Рава-Руська - м. Львів за період з 27.04.2017 року по 05.05.2017 року, загальною вартістю 6 447,00 грн., які «виконано в повному об'ємі та відповідають вимогам транспортного замовлення».

18.09.2017 року ФОП Імшеницькою Т.С. підписано акт №150-2 С про те, що в період 04-05.05.2018 року ним виконано перевезення по маршруту Серпц (PL) - м/п Рава-Руська - м. Львів, вартістю 14 553,00 грн. Даний акт не підписаний іншою стороною.

10.05.2017 року замовником оплачено рахунки №150С та №150-1С від 27.04.2017 року, що підтверджується платіжними дорученнями №124 та №125, та не заперечується сторонами.

Дані факти матеріалами справи підтверджуються, документально не спростовувались.

ВКАЗІВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду 25.05.2018 року рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Верховний Суд вказав наступне:

- судами першої та апеляційної інстанцій залишено поза увагою те, що в акті виконаних робіт від 03.05.2017 №150 С зазначено, що транспортне обслуговування по маршруту складає транспортні послуги за маршрутом Серпц (Польща) - м/п Рава-Руська - м/п Рава-Руська - м. Львів в період з 27.04.2017 по 03.05.2017 автомобілем НОМЕР_1/НОМЕР_3, натомість вантаж відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної СМR №607745 було завантажено 28.04.2017 (Серпц, Польща) та доставлено ПП "Мокоша" 05.05.2017 (м. Львів, Україна);

- судами не надано юридичної оцінки двом оригіналам замовлення на надання транспортних послуг з перевезення вантажів від 24.04.2017 №1, відповідно до яких вартість надання послуг за маршрутом Серпц (РL) - Томашув-Любельські (РL) - м. Львів (Україна) у той самий період є різною, а саме: 28 000 грн. та 27 000 грн.;

- суд касаційної інстанції критично поставився до висновків судів попередніх інстанцій про те, що акти виконаних робіт від 03.05.2017 № 150 С та № 150-1 С є первинними документами, що містять відомості про господарську операцію, а також зазначив, що суд не позбавлений був права витребувати у сторін, керуючись статтями 38, 65 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2018), усі необхідні додаткові документи для правильного вирішення спору і з'ясування дійсних обставин справи;

- судами залишено поза увагою та не досліджено:

1) чи були фактично надані позивачем послуги з перевезення вантажу за маршрутом Серпц (РL) - Томашув-Любельські (РL) - м. Львів (Україна) вартістю понад 13 447 грн.;

2) чим зумовлена різниця в сумі, визначеній у замовленні від 24.04.2017 № 1, та в актах виконаних робіт №150 С та №150-1 С;

3) які послуги з перевезення та в які періоди були фактично надані позивачем;

4) які транспортні послуги фактично прийнято відповідачем, їх обсяг та вартість (зокрема, чи прийнято ним послуги, виконані понад визначений у актах виконаних робіт від 03.05.2017 обсяг, якщо такі послуги надавалися, хоча б й без відображення їх в акті виконаних робіт, підписаному сторонами).

ВИСНОВКИ СУДУ

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з укладенням сторонами договору перевезення шляхом підписання замовлення від 24.04.2017 року та складенням товарно-транспортних накладних, між сторонами виникли правовідносини, що регламентуються нормами щодо перевезення вантажу.

Щодо наявності у справі двох оригіналів замовлень на надання транспортних послуг від 24.04.2017 року № 1, у яких різною є вартість послуг, а саме: 28 000 грн. та 27 000, суд зазначає наступне.

У судовому засіданні представники сторін не заперечили складення та підписання ними двох замовлень у двох примірниках з різним зазначенням вартості послуг.

На переконання позивача, погоджувалось та виконувалось сторонами замовлення на надання транспортних послуг від 24.04.2017 року № 1 із вартістю робіт 28 000,00 грн., оскільки в іншому примірнику замовлення не визначено грошової одиниці. В судовому засіданні 05.09.2018 року представник позивача зазначив, що у відзиві від 03.08.2017 року відповідач визнав ту обставину, що сторони домовились про транспортне обслуговування вартістю саме 28000 грн., а не 27000.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.09.2018 року вказав, що обставину погодження сторонами заявки вартості саме 28000 грн., а не 27000, відповідач під час нового розгляду справи не визнає. Оскільки відзив був поданий 03.08.2017 року в період дії ГПК України у попередній редакції під час попереднього розгляду справи, на думку представника відповідача, наведені в ньому твердження відповідача не можуть мати ознак визнання обставин як підстави звільнення від доказування. Під час нового розгляду справи новий відзив не подавався, у поясненнях представник відповідача таких обставин не визнавав, тому вважає, що доводи позивача про визнання відповідачем обставини погодження заявки із вартістю перевезення 28000 грн., а не 27000, є безпідставними.

На переконання відповідача, обидва замовлення від 24.04.2017 року № 1, і на суму 28000 грн., і на суму 27000, були лише попередніми домовленостями сторін, і кінцева вартість послуг визначена згідно з актами виконаних робіт на загальну суму 13 447,00 грн. Саме тому відповідач під час нового розгляду справи не визнає погодження сторонами вартості перевезення в замовленнях ні в розмірі 27000, ні в розмірі 28000 грн.

Однак, надаючи юридичну оцінку двом оригіналам замовлення на надання транспортних послуг з перевезення вантажів від 24.04.2017 №1, суд робить висновок про те, що сторонами було погоджено та виконувалось замовлення на надання транспортних послуг з перевезення вантажів від 24.04.2017 № 1 із вартістю перевезення 28000 грн. через наступне.

Суд погоджується із доводами відповідача про те, що на стадії нового розгляду справи ним не визнавалась обставина погодження замовлення на надання транспортних послуг з перевезення вантажів від 24.04.2017 №1 із вартістю перевезення саме 28000 грн., оскільки така заява у будь-якій формі відсутня, і тому така обставина, що є однією із підстав позову, потребує встановлення судом. Зазначення ж відповідачем у відзиві від 03.08.2017 року про те, що сторони домовились про транспортне обслуговування вартістю саме 28000 грн., а не 27000, було здійснене в період дії ГПК України в редакції, що не містила інституту визнання обставин як підстави для звільнення від їх доказування.

Обидва замовлення на надання транспортних послуг з перевезення вантажів від 24.04.2017 № 1, окрім умови вартості перевезення, мають однакові умови та дату підписання сторонами. Одне замовлення на надання транспортних послуг з перевезення вантажів від 24.04.2017 № 1 у графі «вартість послуг» містить суму « 28000 грн.», інше замовлення містить суму « 27000» без визначення валюти зобов'язання.

Згідно із статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Крім цього, як визначено ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Безумовно, сторони були вправі погодити вартість перевезення як в національній, так і в іноземній валюті.

Суд вважає, що незазначення грошової одиниці у вартості перевезення у замовленні на надання транспортних послуг з перевезення вантажів від 24.04.2017 № 1, а лише зазначення суми в розмірі 27000, не дає можливості чітко та достовірно робити висновки про ту вартісь перевезення, що сторони мали намір погодити у даному замовленні. Така неможливість підсилюється як фактом погодження та підписання сторонами того ж дня ідентичного замовлення з іншою вартістю перевезення у розмірі 28000 грн. та вже із вказанням валюти зобов'язання, так і фактом заперечення відповідачем кінцевого погодження вартості перевезеня у обидвох замовленнях на надання транспортних послуг з перевезення вантажів від 24.04.2017 № 1 із різною вартістю перевезення.

Також суд враховує і ті факти, що: обидві сторони підтверджують факт підписання ними двох замовлень на надання транспортних послуг з перевезення вантажів від 24.04.2017 № 1 із різною вартістю; позивач стверджує про погодження сторонами замовлення вартістю 28000 грн.; відповідач у відзиві від 03.08.2017 року не заперечував факту погодження та виконання замовлення саме із вартістю перевезення 28000 грн.; відповідач вважає обидва замовлення лише наміром, а умови перевезення, зокрема вартість, орієнтовними, і тому не визнає жодне із замовлень договором зі всіма істотними умовами, зокрема вартістю перевезення.

За таких обставин суд робить висновок про погодження та виконання сторонами договору перевезення, укладеного шляхом підписання замовлення на надання транспортних послуг з перевезення вантажів від 24.04.2017 № 1 із погодженою вартістю перевезення в розмірі 28000 грн., та не оцінює як зобов'язання замовлення на надання транспортних послуг з перевезення вантажів від 24.04.2017 № 1 із вказаною вартістю 27000.

Згідно із статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною першою статті 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Враховуючи наведене, відповідно до замовлення №1 від 24.04.2017 року, ПП «Мокоша» замовило послуги перевезення, а перевізник - Фізична особа-підприємець Імшеницька Тетяна Степанівна зобов'язалася здійснити перевезення вантажів по маршруту Серпц (PL) - Томашув-Любельські (PL) - м. Львів (Україна), вартістю 28 000,00 грн.

До будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін, застосовується Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів.

Відповідно до ст. 4 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної.

Відповідно до ст. 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

На підтвердження здійснення перевезення позивачем долучено товарно-транспортну накладну (CMR) №607745 від 28.04.2017 року, складену у пункті завантаження товару Серпц (Польща), яка містить печатку та підпис одержувача з датою прийняття товару одержувачем - ПП «Мокоша» 05.05.2017 року, а також товарно-транспортну накладну (CMR) від 29.04.2017 року, складену у пункті завантаження Томашув-Любельські (PL) з відміткою одержувача про отримання товару 05.05.2017 року. Вартість послуг перевезення вантажу у товарно-транспортних накладних не вказана.

Суд звертає увагу на невідповідність інформації в товарно-транспортних накладних відомостям, зазначених у замовленні, а саме в частині дати завантаження та доставки товару, маси вантажу та найменування вантажовідправника у CMR №607745. Однак, вказані недоліки не є підставою даного позову, не оспорюються сторонами, та не спростовують здійснення фактичного перевезення вантажу.

Наведені обставини дають підстави для висновку, що перевізником виконано свої зобов'язання - надано послуги перевезення без виявлення та висловлення замовником зауважень чи претензій до них. Відповідно, у замовника виник обов'язок оплатити надані перевізником послуги. Щодо наявної у матеріалах справи копії акта 150-2 С виконаних робіт від 18 вересня 2017 року, суд не враховує його як належний та допустимий доказ надання перевізником транспортних послуг на виконання замовлення від 24.04.2018 року, так як такий складений в односторонньому порядку позивачем уже після відкриття провадження в даній справі та після спливу значного терміну після доставки продукції отримувачу, і не покладає його в основу висновку про виникнення у відповідача обов'язку оплати відповідних послуг на його підставі.

Як зазначалося вище, погоджуючи замовлення сторони визначили, що необхідними документами для перевезення є CMR, а умови оплати визначені таким чином, що перерахунок здійснюється протягом 2-3 банківських днів після розвантаження. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Суд звертає увагу, що обов'язок оплати послуг перевезення сторони не ставили в залежність від складення чи підписання актів виконаних робіт, так само як і не обумовили можливість зміни вартості послуг шляхом підписання актів чи іншим способом. Підписуючи замовлення від 24.04.2017 року, сторони погодили істотні умови перевезення, у тому числі вартість та умови оплати, відповідно, перевезення здійснювалось на таких умовах, і оплата перевезення також здійснюється за визначеними умовами. Суд звертає увагу сторін на той факт, що навіть у випадку непідписання сторонами актів виконаних робіт первинним доказом здійснення перевезення була би все одно CMR, котра підтверджує факт перевезення на умовах замовлення на надання транспортних послуг з перевезення вантажів від 24.04.2017 № 1.

Враховуючи наведене суд робить висновок про те, що позивачем фактично надані відповідачеві послуги з перевезення вантажу за маршрутом Серпц (РL) - Томашув-Любельські (РL) - м. Львів (Україна) вартістю понад 13 447 грн., а саме вартістю 28000 грн.

З'ясовуючи причину різниці в сумі, визначеній у замовленні від 24.04.2017 № 1, та в актах виконаних робіт №150 С та №150-1 С, суд констатує, що представником позивача надано пояснення про те, що надані послуги відображалися в актах частково в процесі їх надання, акти підписувалисть з метою надання відповідачеві підстави для оплати, а дата 05.05.2017 року є технічною помилкою замість « 03.05.2017р.»; а представником відповідача висловлено позицію, що замовлення були лише наміром укласти договір перевезення, тому вартість фактично здійсненого перевезення підтверджується та погоджується актами.

Суд не вважає обґрунтованими твердження відповідача про те, що вартість послуг перевезення визначається в складених актах, а не в замовленні. Так, акти виконаних робіт, хоча і фіксують певний юридичний факт, однак, у правовідносинах перевезення, за умов, визначених в замовленні, не є тим документом, який би підтверджував виконання договору перевезення та був підставою для оплати. Підписане сторонами замовлення не є попереднім договором чи наміром укласти договір, оскільки у ньому не визначено настання жодних інших умов для здійснення перевезення, для здійснення оплати чи визначення іншої вартості перевезення.

Суд вважає, що з'ясування причини різниці в сумах, визначених у замовленні від 24.04.2017 № 1, та в актах виконаних робіт № 150 С та № 150-1 С, не має значення для справи з огляду на вищенаведене, а також на те, що Верховним Судом акти виконаних робіт не були оцінені як первинні документи через дефекти їх змісту, однак, відповідно до вимог ст. 316 ГПК України, є обов'язковим для виконання судом першої інстанції.

Точно та достовірно встановити причину різниці в сумах, визначених у замовленні від 24.04.2017 № 1, та в актах виконаних робіт №150 С та №150-1 С, з матеріалів справи та пояснень представнків сторін можливим не видається. Виконані роботи з перевезення мають триваючий характер в часі, законодавством не визначено вимоги відображати триваючу господарську операцію лише в одному акті, і сторони не були позбавлені права підписувати кілька актів виконаних робіт про перевезення. Очевидно, що сторони не підписали актів виконаних робіт на повну вартість перевезення, а саме на 28000 грн., через те що, що між ними існує спір з цього приводу.

З'ясовуючи обсяг і вартість фактично наданих послуг перевізником та прийняття їх замовником, суд констатує, що представником позивача надано пояснення, що послуги перевезення надавалися включно до 05.05.2017 року, їх вартість становить 28 000,00 грн. і не могла визначатися в актах, складених 03.05.2017 року, і що фактичне надання послуг підтверджується складеною CMR і відміткою одержувача про прийняття товару 05.05.2017 року; а представник відповідача стверджує, що інших послуг, крім тих, що зазначені в актах, не надавалось, і фактично наданими є послуги на суму 13 447,00 грн.

Суд не вважає доведеним твердження відповідача про те, що послуги перевезення фактично надані на суму 13 447,00 грн., що відображено в актах від 03.05.2017 року, оскільки, як встановлено вище, акти не підтверджують факту здійснення перевезення, а замовлення не містило умови, що вартість робіт визначається на підставі актів. Більше того, акти №150С та №150-1С підписані сторонами 03.05.2017 року, тобто ще до закінчення перевезення, яке згідно з CMR закінчилось 05.05.2017 року.

Суд звертає увагу, що нових чи додаткових доказів на підтвердження своїх позицій з урахуванням наведених Касаційним господарським судом зауважень не надано, клопотань про витребування доказів не заявлено. Суд зазначає, що згідно з положеннями чинного ГПК України обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Із обставин даної справи та із наявних у справі доказів не вбачається недобросовісного здійснення учасниками процесуальних прав чи порушення принципу змагальності.

Відповідач не мав застережень щодо стороків та якості перевезення, що підтверджується матеріалами справи.

Відтак, враховуючи встановлені вище обставини, зокрема, складення CMR від 28.04.2017 року та від 29.04.2017 року, суд доходить висновку, що позивачем виконано замовлення відповідача від 24.04.2017 року та здійснено перевезення вантажу одержувачу - ПП «Мокоша» протягом 28.04.2017-05.05.2017 року вартістю перевезення 28000 грн., а відповідачем фактично прйнято виконання перевезення вартістю 28000 грн. відповідно до замовлення від 24.04.2017 № 1.

Не оспорюваним сторонами та підтвердженим належними доказами є факт оплати замовником послуг перевезення на загальну суму 13 447,00 грн. (платіжні доручення №124 та №125 від 10.05.2017 року) на підставі рахунків від 27.04.2017 року. Враховуючи наведене, станом на дату подання позову, як і станом на дату ухвалення рішення, обов'язок замовника по оплаті 14 553,00 грн. є не виконаним.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Із досліджених в сукупності матеріалів справи, суд доходить висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення з відповідача 14 553,00 грн. заборгованості.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства "Мокоша" (79054, Львівська обл., місто Львів, вулиця С.Петлюри, будинок 2, код ЄДР 35898374) на користь Фізичної особи-підприємця Імшеницької Тетяни Степанівни (79054, АДРЕСА_1, код ЄДР НОМЕР_2) 14 553,00 грн. заборгованості та 1 600,00 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 10.09.2018 року.

Суддя Матвіїв Р.І.