ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

м. Київ

14.09.2018

Справа № 910/11968/18

Суддя Гумега О.В., розглянувши

позовну заяву позивача-1: Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ІТЕМ",

позивача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРШЛЯХТЕХНОЛОГІЇ"

до Державного підприємство "КИЇВСЬКИЙ АВТОМОБІЛЬНИЙ РЕМОНТНИЙ ЗАВОД"

про стягнення 2 975 131,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ІТЕМ" (позивач-1) та Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРШЛЯХТЕХНОЛОГІЇ" (позивач-2) звернулись до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства "КИЇВСЬКИЙ АВТОМОБІЛЬНИЙ РЕМОНТНИЙ ЗАВОД" (відповідач) інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, нарахованих на суму основного боргу на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Дослідивши матеріали позовної заяви № б/н від 09.09.2018 (вх. № 11968/18 від 10.09.2018), суд дійшов висновку, що вказана позовна заява і додані до неї документи підлягають поверненню з огляду на таке.

Приписами п. 2. ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об'єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Прохальна частина позовної заяви № б/н від 09.09.2018 містить такі вимоги:

1. Стягнути з Державного підприємства "КИЇВСЬКИЙ АВТОМОБІЛЬНИЙ РЕМОНТНИЙ ЗАВОД" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ІТЕМ" грошові кошти в сумі 1 634 187,32 грн., з яких:

- 1 028 913,65 грн. - інфляційні нарахування на визнану рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2007 у справі №16/401 суму основного боргу ДП "КАРЗ" перед ТОВ "КОМПАНІЯ "ITEM" в розмірі 5 744 276,88 грн., що були нараховані позивачем-1 за період з 28.03.2011 по 30.09.14 у зв'язку з простроченням виконання ДП "КАРЗ" його грошового зобов’язання по оплаті на користь ТОВ "КОМПАНІЇ "ІTEM" вартості робіт з розбирання, мийки та дефектовки автомобільної техніки, виконаних позивачем-1 за Договором №25/03 від 10.03.2006 у період з 10.03.2006 по 16.04.2007;

- 495 323,23 грн. - три проценти річних, нараховані ТОВ "КОМПАНІЯ "ITEM" за період з 28.03.2011 по 30.09.2014 на визнану рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2007 у справі №16/401 суму основного боргу ДП "КАРЗ" перед ТОВ "КОМПАНІЯ "ITEM" в розмірі 5 744 276,88 грн., у зв’язку з простроченням виконання відповідачем його грошового зобов’язання по оплаті на користь повивача-1 вартості робіт з розбирання, мийки та дефектовки автомобільної техніки, виконаних позивачем-1 за Договором №25/03 від 10.03.2006 у період з 10.03.2006 по 16.04.2007.

2. Стягнути з Державного підприємства "КИЇВСЬКИЙ АВТОМОБІЛЬНИЙ РЕМОНТНИЙ ЗАВОД" на користь Товариства з обмеженою відповідальність "УКРШЛЯХТЕХНОЛОГІЇ" грошові кошти в сумі і 340 944.07 грн., з яких:

- 844 282,48 грн. - інфляційні нарахування на визнану рішенням Господарського суду міста Києва від 23.10.2007          у справі №16/303 суму основного боргу ДП "КАРЗ" перед ТОВ "УКРШЛЯХТЕХНОЛОГІЇ" в розмірі 4 739 125,64 грн., що були нараховані позивачем-2 за період з 28.03.2011 по 30.09.2014, у зв’язку з простроченням виконання ДП "КАРЗ" його грошового зобов’язання по оплаті на користь ТОВ "УКРШЛЯХТЕХНОЛОГІЇ" вартості робіт з розбирання, мийки та дефектовки автомобільної техніки, виконаних позивачем-2 за Договором №99 від 01.09.2005 у період з 01.09.2005 по 10.07.2007;

- 496 661,65 грн. - три проценти річних, нараховані ТОВ "УКРШЛЯХТЕХНОЛОГІЇ" за період з 28.03.2011 по 30.09.2014 на визнану рішенням Господарського суду міста Києва від 23.10.2007          у справі №16/303 суму основного боргу ДП "КАРЗ" перед ТОВ "УКРШЛЯХТЕХНОЛОГІЇ" в розмірі 4 739 125,64 грн., у зв’язку з простроченням виконання відповідачем його грошового зобов ’язания по оплаті на користь позивача-2 вартості робіт з розбирання, мийки та дефектовки автомобільної техніки, виконаних позивачем-2 за Договором №99 від 01.09.2005 у період з 01.09.2005 по 10.07.2007.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 47 Господарського процесуального кодексу України позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо іншої сторони діє в судовому процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо:

1) предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох позивачів або відповідачів;

2) права або обов'язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави;

3) предметом спору є однорідні права і обов'язки.

Положеннями частини 1 статті 173 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. При цьому зміст наведної норми свідчить про можливість, а не про обов'язковість об'єднання декількох вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Крім того, навіть у випадку, коли позивач правомірно об'єднав вимоги, пов'язані між собою, суд вправі повернути позовну заяву, якщо вважатиме, що сумісний розгляд об'єднаних вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору.

Під вимогою розуміється матеріально - правова вимога позову, яка складає його предмет.

Підставою позову є фактичні обставини, на яких грунтується вимога позивача.

Отже, об'єднані вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких грунтується позов в цілому.

Доказами відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відтак, допускається можливість об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, якщо обставини, на яких вони грунтуються, підтверджуються тими самими доказами.

Фактично у позовній заяві № б/н від 09.09.2018 об'єднано самостійні вимоги позивача-1 до відповідача (про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних на підставі Договору №25/03 від 10.03.2006) та самостійні вимоги позивача-2 до відповідача (про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних на підставі Договору №99 від 01.09.2005).

Тобто, підстави виникнення вимог позивача-1 до відповідача та вимог позивача-2 до відповідача різні - Договір №25/03 від 10.03.2006 та Договір №99 від 01.09.2005 відповідно.

Крім того, обставини, на яких грунтуються вимоги позивача-1 до відповідача на підставі Договору №25/03 від 10.03.2006 не підтверджуються тими ж самими доказами, що й обставини, на яких грунтуються вимоги позивача-2 до відповідача на підставі Договору №99 від 01.09.2005, а рівно і навпаки.

Отже, заявлені позивачем-1 та позивачем-2 самостійні вимоги до відповідача не пов'язані між собою ні підставою виникнення, ні поданими доказами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в спірному випадку позивачами порушено правила об'єднання позовних вимог, при цьому відсутні підстави для застосування положень статті 173 Господарського процесуального кодексу України, внаслідок чого дана позовна заява підлягає поверненню на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

В той же час, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 8 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Крім того, жодних перешкод у зверненні позивача-1 та позивача-2 до суду із окремими позовами про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних на підставі спірних договорів не існує.

Керуючись п. 2 ч. 5 ст. 174, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Повернути позовну заяву та додані до неї документи.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 14.09.2018 та може бути оскаржена у порядку, визначеному статтями 253 - 259 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                  О.В.Гумега