КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2018 р. м. Київ Справа№ 910/12532/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання Майданевич Г.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 12.09.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.02.2018 (повний текст підписано 09.02.2018)

за скаргою Національного банку України

на дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень

Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України Рубель І.В.

у справі №910/12532/16 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є.

до Національного банку України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 1 620 259 879,55 грн. та зобов'язання вчинити дії

В судовому засіданні 12.09.2018 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2016 у справі №910/12532/16 позов задоволено частково.

Стягнуто з Національного банку України на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є. отриманий купонний доход у розмірі 76 523 766,00 грн., отриманий доход від погашення цінних паперів у розмірі 450 670 000,00 грн. та 197 281,63 грн. судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду 28.02.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2016 скасовано частково.

Позов задоволено частково.

Стягнуто з Національного банку України на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" отриманий купонний доход у розмірі 76 523 766,00 грн., отриманий доход від погашення цінних паперів у розмірі 450 670 000,00 грн., 3% річних за користування купонним доходом у розмірі 442 207,01 грн., 3% річних отриманих від погашення номіналу цінних паперів у розмірі 1 108 204,92 грн., інфляційні втрати в розмірі 717 235,57 грн., судовий збір за подання позовної заяви 67 528,89 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Національного банку України на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 74 776,99 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.06.2017 касаційну скаргу Національного банку України задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 у справі № 910/12532/16 скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних за користування купонним доходом у розмірі 442 207,01 грн., 3% річних отриманих від погашення номіналу цінних паперів у розмірі 1 108 204,92 грн., інфляційних втрат в розмірі 717 235,57 грн. та розподілу судового збору, в частині стягнення з відповідача отриманого купонного доходу у розмірі 76 523 766,00 грн., отриманого доходу від погашення цінних паперів у розмірі 450 670 000,00 грн. та в частині відмови у задоволенні позову про скасування нарахованої та стягнутої пені в сумі 21 923 106,16 грн. та рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2016 в повному обсязі - залишено без змін.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" на користь Національного Банку України 1 517,64 грн. судового збору за розгляд касаційної скарги.

10.11.2017 судом видано наказ про примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2016 в частині, яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 16.06.2017.

26.01.2018 Національний банк України звернувся до Господарського суду міста Києва зі скаргою на рішення та дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В., згідно з якою заявник просив суд:

- зупинити виконання наказу Господарського суду м. Києва від 10.11.2017 у справі №910/12532/16 до розгляду цієї скарги на рішення та дії державного виконавця;

- визнати неправомірними рішення та дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. щодо винесення постанови від 15.01.2018 про відкриття виконавчого провадження № 55531710;

- визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. від 15.01.2018 про відкриття виконавчого провадження № 55531710;

- зобов'язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. повернути ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є. наказ Господарського суду м. Києва від 10.11.2017 у справі №910/12532/16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2018 скаргу Національного банку України на неправомірні рішення та дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни задоволено.

Визнано неправомірними рішення та дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни щодо винесення постанови від 15.01.2018 про відкриття виконавчого провадження №55531710.

Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни від 15.01.2018 про відкриття виконавчого провадження № 55531710.

Зобов'язано головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України Рубель Інну Вікторівну повернути публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" Кашути Дмитра Євгеновича наказ Господарського суду міста Києва від 10.11.2017 у справі №910/12532/16.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити Національному банку України у задоволенні скарги на рішення та дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України Рубель І.В.

Апеляційна скарга обґрунтована не повним встановленням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним дослідженням та оцінкою доказів, що призвело до прийняття незаконної та необґрунтованої ухвали.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції під час задоволення скарги Національного банку України було надано невірну оцінку доводам та доказам, наведеним скаржником та сторонами у справі, що призвело до ухвалення рішення, що може призвести до порушення прав стягувача.

Звертає увагу суду, що згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України є економічно самостійним органом, який здійснює видатки за рахунок власних доходів у межах затвердженого кошторису адміністративних витрат, а у визначених цим Законом випадках - також за рахунок Державного бюджету України.

Зазначає, що станом на день розгляду скарги Національним банком України не вчинялись дії щодо погашення боргу та рішення суду не виконано, що порушує права ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" на користування належними йому коштами.

На переконання апелянта, суд ухвалюючи рішення про задоволення скарги Національного банку України, неповно дослідив обставини справи, не врахував, що Національним банком України не було доведено порушень головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а тому у суду були відсутні підстави для задоволення вимог Національного банку України, викладених у скарзі на рішення та дії головного державного виконавця.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу позивача 21.02.2018 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2018 у справі №910/12532/16 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою позивача.

26.02.2018 до Київського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга третьої особи, в якій остання просить ухвалу суду першої інстанції від 06.02.2018 скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити Національному банку України у задоволенні скарги на рішення та дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України Рубель І.В.

Апеляційна скарга обґрунтована неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до порушення прав стягувача.

Апелянт зазначає, що механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), регулюється Порядком виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011.

Вказує, що Господарським судом міста Києва не досліджувались обставини того, що скаржником не надано належних та допустимих доказів, що Національний банк України є розпорядником та одержувачем бюджетних коштів та має рахунки, відкриті в органах Казначейства.

У відзиві на апеляційні скарги ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є. та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідач зазначає про неправомірність долучення ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" копії листа Державної казначейської служби №5-08/6739-17924 від 27.10.2017 та спростовує доводи апеляційних скарг ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є. та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У відповіді на зазначений відзив відповідача, позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, та зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" було позбавлене процесуального права на своєчасне отримання інформації про дату, час та місце судового засідання, а також права на підготовку до участі в судовому засіданні, посилається на ч. 3 ст. 269 ГПК України та вказує, що в суді першої інстанції ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" було відмовлено у праві надати суду свої обґрунтовані та підтверджені доказами пояснення на скаргу НБУ.

Згідно пп. 2.3.44. п. 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, апеляційну скаргу третьої особи у справі №910/12532/16 передано раніше визначеному автоматизованою системою складу суду: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2018 у справі №910/12532/16 поновлено третій особі строк на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду м. Києва від 06.02.2018, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою третьої особи та прийнято вказану апеляційну скаргу до спільного розгляду з апеляційною скаргою позивача.

06.03.2018 до Київського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій останній просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги Національного банку України.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи.

Апелянт зазначає, що Національний банк України не є бюджетною установою, не є отримувачем бюджетних коштів та не має рахунків, відкритих в органах Казначейства, отже виконання рішень, за якими боржником є Національний банк України, покладено виключно на органи державної виконавчої служби України, а саме на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

На переконання апелянта, державний виконавець діяв у відповідності до норм чинного законодавства та в рамках вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно пп. 2.3.44. п. 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №910/12532/16 передано раніше визначеному автоматизованою системою складу суду: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.03.2018, у зв'язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. на лікарняному для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2018 у справі №910/12532/16 апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.02.2018 у справі №910/12532/16 було залишено без руху з підстав неподання доказів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі та подання апеляційної скарги з пропуском строку, встановленого на апеляційне оскарження ухвали суду без відповідного клопотання про поновлення такого строку.

14.03.2018 на електронну адресу Київського апеляційного господарського суду надійшов лист Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, в якому зазначено, що Ухвалою Верховного Суду від 16.02.2018 допущено справу №910/12532/16 до провадження Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, відкрито провадження за заявою Національного банку України про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 16.06.2017 у справі № 910/12532/16, в якому міститься вимога про термінове направлення всіх томів матеріалів справи №910/12532/16 в оригіналах до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2018 провадження за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є. та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які прийняті до спільного розгляду та за якими відкрито апеляційне провадження та за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, залишеною без руху, зупинено до перегляду Верховним Судом постанови Вищого господарського суду України від 26.06.2017 у справі №910/12532/16 та до повернення матеріалів справи №910/12532/16 до Київського апеляційного господарського суду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: головуючий суддя Катеринчук Л.Й., судді Жуков С.В., Пєсков В.Г. від 15.05.2018 у справі №910/12532/16 заяву Національного банку України про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 16.06.2017 у справі №910/12532/16 задоволено.

Постанову Вищого господарського суду України від 16.06.2017, постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2016 у справі №910/12532/16 скасовано.

Вирішено передати справу №910/12532/16 на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

10.07.2018 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду було направлено запит про надіслання до апеляційної інстанції матеріалів справи №910/12532/16 для розгляду апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.02.2018 у справі №910/12532/16, оригінали яких знаходяться в матеріалах справи, який був отриманий Верховним Судом 11.07.2018.

Відповідно до даних, що містяться в автоматизованій системі документообігу суду КП "Діловодство спеціалізованого суду", 16.07.2018 Верховним Судом матеріали справи №910/12532/16 були направлені до Господарського суду міста Києва.

01.08.2018 до Господарського суду міста Києва було направлено лист з проханням сформувати матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 06.02.2018 у справі №910/12532/16.

15.08.2018 до Київського апеляційного господарського суду надійшли матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва у справі №910/12532/16.

Відповідно до протоколу повторного автоматизовано розподілу судової справи між суддями від 20.08.2018 у зв'язку з перебуванням суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І. у відпустці для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Яковлєв М.Л.

23.03.2018 до Київського апеляційного господарського суду від представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов лист, в якому викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 06.02.2018 та платіжне доручення №268 від 05.03.2018 про сплату останнім судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2018 у справі №910/12532/16 апеляційні скарги ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є. та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб колегією суддів у визначеному складі прийнято до провадження, поновлено апеляційне провадження за вказаними апеляційними скаргами, розгляд справи призначено на 12.09.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2018 у справі №910/12532/16 апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України колегією суддів у визначеному складі прийнято до провадження, поновлено апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, поновлено Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження, прийнято до спільного розгляду апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є. та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.02.2018 у справі №910/12532/16, зазначено, що розгляд справи відбудеться 12.09.2018.

11.09.2018 від представника відповідача надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначає про аналогічні спори, розглянуті Верховним Судом у справах №910/12226/16, №910/13057/16, №910/43/17.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2018, у зв'язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. у відрядженні для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 у справі №910/12532/16 колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційні скарги до провадження.

12.09.2018 від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме копії листа Державної казначейської служби України №5-08/847-12787 від 03.08.2018.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно зі ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Колегія суддів зазначає, що представником позивача не обґрунтовано та не доведено неможливості подання зазначеного в клопотанні листа Державної казначейської служби №5-08/847-2787 від 03.08.2018 з причин, що не залежали від позивача, у строк, визначений чинним ГПК України, крім того вказаний лист датовано 03.08.2018, а подано до суду лише 12.09.2018, та в ньому зазначено щодо наказу суду зовсім в іншій справі №910/13057/16.

Представники позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 12.09.2018 не надали змістовних обґрунтувань поважності подання зазначеного доказу до суду лише 12.09.2018.

Крім того, до вказаного клопотання позивача не додано доказів надсилання копій вказаного клопотання з копією листа ДКС України від 03.08.2018 №5-08/847-12787 іншим учасникам справи. Доказів того, що вказаний лист є у Національного банку України, матеріали даного провадження не містять.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 12.09.2018 заперечував проти задоволення клопотання позивача та вказував, що зазначене клопотання відповідач не отримував.

Представник третьої особи в судовому засіданні апеляційної інстанції 12.09.2018 підтримав клопотання позивача та просив його задовольнити.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги ненадсилання позивачем іншим учасникам справи вказаного клопотання, та відсутність доказів наявності у НБУ копії листа ДКС України від 03.08.2018 №5-08/847-12787, необгрунтування позивачем неможливості подання вказаних доказів у передбачений ГПК України строк, а надання лише 12.09.2018, та подання позивачем клопотання не в електронній формі, колегія суддів у відповідності до ч. 9 ст. 80 ГПК України не бере до уваги лист ДКС України від 03.08.2018 №5-08/847-12787.

Представники позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 12.09.2018 підтримали доводи своєї апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, та апеляційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, просили їх задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги Національного банку України на дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України Рубель І.В.

Представник третьої особи в судовому засіданні апеляційної інстанції 12.09.2018 підтримав доводи своєї апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, та апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є. та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, просив їх задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги Національного банку України на дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України Рубель І.В.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 12.09.2018 заперечував проти доводів апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з підстав, викладених у відзиві на апеляційні скарги та у письмових поясненнях, просив їх відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання апеляційної інстанції 12.09.2018 не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, причини його неявки суду не відомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника Департаменту ДВС обов'язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Пунктом 9 ч.1 Перехідних положень ГПК України, що набрав чинності 15.12.2017, роз'яснено, що справи у суді апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Частиною 1 статті 327 ГПК України зазначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2016 у справі №910/12532/16 позов задоволено частково.

Стягнуто з Національного банку України на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є. отриманий купонний доход у розмірі 76 523 766,00 грн., отриманий доход від погашення цінних паперів у розмірі 450 670 000,00 грн. та 197 281,63 грн. судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду 28.02.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2016 скасовано частково.

Позов задоволено частково. Стягнуто з Національного банку України на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" отриманий купонний доход у розмірі 76 523 766,00 грн., отриманий доход від погашення цінних паперів у розмірі 450 670 000,00 грн., 3% річних за користування купонним доходом у розмірі 442 207,01 грн., 3% річних отриманих від погашення номіналу цінних паперів у розмірі 1 108 204,92 грн., інфляційні втрати в розмірі 717 235,57 грн., судовий збір за подання позовної заяви 67 528,89 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Національного банку України на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 74 776,99 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.06.2017 касаційну скаргу Національного банку України задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 у справі № 910/12532/16 скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних за користування купонним доходом у розмірі 442 207,01 грн., 3% річних отриманих від погашення номіналу цінних паперів у розмірі 1 108 204,92 грн., інфляційних втрат в розмірі 717 235,57 грн. та розподілу судового збору, в частині стягнення з відповідача отриманого купонного доходу у розмірі 76 523 766,00 грн., отриманого доходу від погашення цінних паперів у розмірі 450 670 000,00 грн. та в частині відмови у задоволенні позову про скасування нарахованої та стягнутої пені в сумі 21 923 106,16 грн. та рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2016 в повному обсязі - залишено без змін.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" на користь Національного Банку України 1 517,64 грн. судового збору за розгляд касаційної скарги.

10.11.2017 судом видано наказ про примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2016 в частині, яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 16.06.2017.

15.01.2018 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55531710 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 10.11.2017 щодо стягнення з Національного банку України отриманого купонного доходу у розмірі 76 523 766,00 грн., отриманого доходу від погашення цінних паперів у розмірі 450 670 000,00 грн. та 197 281,63 грн. судового збору.

Крім того, 15.01.2018 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. винесено постанову про об'єднання виконавчих проваджень №55531552, №55531710, №55531838, № 55531924, № 55532041 у зведене виконавче провадження № 55539087.

Статтею 339 ГПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до статті 341 ГПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно з частиною 1 статті 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

В обґрунтування поданої скарги на рішення та дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В., скаржник посилався на положення ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", ч. 2 ст. 6, п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", вказуючи, що рішення про стягнення коштів з державних органів виконуються Державною казначейською службою України, а Національний банк України за своєю організаційно-правовою формою є органом держаної влади, у зв'язку з чим державним виконавцем неправомірно прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №55531710 від 15.01.2018.

Зі змісту ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Разом з цим, Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Згідно із ст. 99 Конституції України забезпечення стабільності грошової одиниці є основною функцією центрального банку держави - Національного банку України.

Відповідно до п. 3.1 рішення Конституційного Суду України від 26.02.2009 № 6-рп/2009 Конституція України визначила правовий статус Національного банку України як центрального банку держави, основною функцією якого є забезпечення стабільності грошової одиниці України (ст. 99 Конституції України).

Положеннями ч. 1 ст. 2 Закону України "Про Національний банк України" передбачено, що Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Національний банк України за своєю організаційно-правовою формою є органом державної влади.

Крім того, статтею 11 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата.

Для державної реєстрації створення юридичної особи - державного органу подається заява про державну реєстрацію створення юридичної особи (ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

З огляду на зазначені правові норми та додані до матеріалів справи докази, Національний банк України за своїм державно-правовим статусом є особливим центральним органом державного управління, що здійснює державно-владні повноваження у сфері грошово-кредитної політики України, а отже належить до системи державних органів. На виконавчі документи, за якими боржником виступає Національний банк України, поширюється дія Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та постанова Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, якою затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів з державних та місцевих бюджетів або боржників.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 08.07.2015 у справі №3-316гс15, державні виконавці не мають законних підстав проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами у справах, в яких боржниками є державні органи. Стягувачам необхідно подавати такі документи безпосередньо до органів Казначейства.

Водночас, положеннями ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" визначено перелік підстав, за наявності яких, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання, а саме якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Колегія суддів зазначає про те, що наявність чи відсутність відкритих рахунків в органах казначейства, не є підставою для відмови у виконанні судових рішень такими органами, оскільки обов'язок органів Державної казначейської служби України щодо виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, є безумовним, отже не залежить від наявності в органах казначейської служби відкритих рахунків, а у випадку їх відсутності виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, відбувається за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду.

При цьому колегія суддів критично ставиться до копії відповіді Державної казначейської служби України від 22.02.2018 №15-08/187-3168, надісланої на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про те, що станом на 21.02.2018 Національний банк України не обслуговується у ДКСУ, реєстраційні та спеціальні рахунки на його ім'я в органах Казначейства не відкривалися, оскільки викладені у ній дані бездоказово суперечать даним Державної фіскальної служби, викладеним у відповіді від 12.02.2018 у АСВП №55532041 на запит державного виконавця від 09.02.2018 у іншому виконавчому провадженні, що було досліджено судом під час апеляційного провадження у справі №910/13057/16 між цими ж сторонами з - приводу розгляду аналогічної скарги, і не потребує повторного доказування.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

В обґрунтування апеляційної скарги Департамент посилається на те, що НБУ не має відкритих рахунків в органах казначейства, тоді як Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" і Порядок передбачають можливість здійснення списання коштів з боржника - органу державної влади за наявності таких рахунків.

Водночас Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не передбачено такого винятку щодо поширення його дії на виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, боржником за яким є державний орган, як відсутність відкритих в органі казначейства відповідних рахунків боржника. Не передбачено такого винятку й іншим чинним законодавством України.

У контексті зазначеного суд бере до уваги, що відповідно до підпункту 2 пункту 4, підпунктів 2 і 7 пункту 5 Порядку органи Казначейства вживають заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку, і під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право звертатися у передбачених законом випадках до органу, який видав виконавчий документ, щодо роз'яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання, вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.

Тобто, навіть відсутність нормативної регламентації порядку виконання судового рішення за фактичних обставин, що склалися між учасниками спору, зумовлює необхідність встановлення та вжиття заходів, необхідних для виконання судового рішення саме компетентним органом, оскільки ефективна і законодавчо, і практично організація системи виконання рішень є позитивним обов'язком держави.

Суд апеляційної інстанції також виходить з того, що застосування норм Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" у спосіб, який визначений Департаментом, створює ситуацію правової невизначеності, що суперечить принципу верховенства права, а також призводить до порушення однієї з основних засад судочинства (обов'язковість судових рішень) та міжнародних зобов'язань України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 910/13057/16.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 зі справи "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 зі справи "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграфу 1 статті 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі проти Італії", заява № 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Проблема невиконання остаточних рішень проти держави розглядалась у пілотному рішенні Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04), а також у низці інших справ проти України, які також розглядались на основі усталеної практики Суду з цього питання.

У пункті 53 цього рішення Європейський суд з прав людини зауважив, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі Войтенка, у справі "Ромашов проти України", у справі "Дубенко проти України" та у справі "Козачек проти України"). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (рішення у справі "Шмалько проти України"). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" і у справі "Крищук проти України").

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційних скаргах, є необґрунтованими та зводяться до помилкового тлумачення норм матеріального права, спростовуються висновками господарського суду першої інстанції, зробленими на підставі системного аналізу правових норм, що регулюють виконання судових рішень.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.

Судові витрати за розгляд апеляційних скарг у зв'язку з відмовою в їх задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 281 - 284, 339-344 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.02.2018 у справі №910/12532/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.02.2018 у справі №910/12532/16 залишити без змін.

3. Матеріали оскарження у справі № 910/12532/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 17.09.2018.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

С.А. Гончаров