Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"20" вересня 2018 р. Справа № 906/672/18.

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді: Сікорської Н.А., розглянувши заяву Дочірнього підприємства "Житомиртурист" Приватного акціонерного товариства "Укрпрофтур" про відвід судді у справі:

за позовом: Заступника прокурора Житомирської області інтересах держави в особі Фонду державного майна України

до: 1. Приватного акціонерного товариства "Укрпрофтур" (м.Київ)

про витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Заступником прокурора Житомирської області подано позов: про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на нерухомість за ДП "Житомиртурист" ПрАТ "Укрпрофтур"; про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння ДП "Житомиртурист" ПрАТ "Укрпрофтур" на користь Фонду Державного майна України.

Ухвалою від 28.08.2018 суддя Тимошенко О.М. прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 18.09.2018.

18.09.2018 відповідачем - ДП «Житомиртурист» подано до суду заяву про відвід судді Тимошенка О.М.

Заява мотивована тим, що під час розгляду справи №17/5007/98/11 між цими ж сторонами щодо цього ж майна, суддя Тимошенко О.М. надав перевагу доводам позивача, не розглядаючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності щодо вимог про визнання права власності та визнання недійсним свідоцтва. Однак, за результатами перегляду справи № 17/5007/98/11 Рівненський апеляційний господарський суд постановою від 21.11.2017, яка постановою Верховного суду від 10.05.2018 залишена без змін, рішення, ухвалене суддею Тимошенком О.М., скасовано.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 18.09.2018 заяву ДП «Житомиртурист» про відвід судді Тимошенко О.М. визнано необґрунтованою.

В дотримання вимог ч. 1 ст. 32 та ч. 3. ст. 39 ГПК України 19.09.2018 здійснено автоматизований розподіл заяви ДП «Житомиртурист» та розподілено останню судді Сікорській Н.А.

Розглянувши заяву про відвід, суд дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Стаття 35 ГПК України визначає перелік підстав для відводу (самовідводу) судді.

Так, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу (ч. 2 цієї ж статті ГПК України).

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (ч. 4 ст. 35 ГПК України).

За змістом частини 3 ст. 38 ГПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Як вбачається з наведених ДП «Житомиртурист» у заяві обставин, суддя Тимошенко О.М. під час розгляду справи №17/5007/98/11 за позовом Заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Фонду Державного майна України до 1) Виконавчого комітету Житомирської міської ради; 2) Приватного акціонерного товариства "Укрпрофтур" 3) Дочірнього підприємства "Житомиртурист" Приватного акціонерного товариства "Укрпрофтур" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1) Житомирської обласної ради; 2) Обласного дитячого протитуберкульозного санаторію "Лісовий берег" та за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: 1) Обласного медичного центру вертебрології і реабілітаціїт Житомирської обласної ради; 2) Федерації професійних спілок України; 3) Публічного акціонерного товариства "ЕК "Житомиробленерго" про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності, не дав належної оцінки та поставився упереджено щодо заяви про застосування строків позовної давності до вимоги про визнання права власності та та визнання недійсним свідоцтва.

Тобто обставини щодо відводу, на які посилається заявник, є процесуальними діями судді, а тому не є тими підставами, які передбачені ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, за наявності яких можна дійти висновку про порушення основних принципів господарського судочинства, про упередженість та необ'єктивність судді Тимошенка М.О.

Інших обставин, які б могли бути підставою для відводу судді Тимошенка О.М. заявником не наведено.

Твердження стосовно упередженості судді не підтверджуються відповідними доказами, а є лише припущеннями заявника.

У разі незгоди учасника справи з ухваленими суддею рішеннями, за результатами розгляду поданих під час розгляду справи заяв та клопотань, він не позбавлений можливості, в установлених чинним ГПК України порядку та строк, оскаржити ці рішення до суду апеляційної інстанції.

Крім цього, слід зазначити, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції захист прав і основних свобод людини, за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв.

За суб'єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII).

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Застосовуючи об'єктивний критерій, слід з'ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об'єктивно обґрунтованими (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 44, та рішення у справі «Феррантеллі та Сантанджело проти Iталії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), рішення від 7 серпня 1996 року, Reports 1996-III, с. 951-952, п. 58).

У цьому зв'язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється» (див. рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), рішення від 26 жовтня 1984 року, серія A, № 86, с. 14, п. 26). Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), там само, та рішення у справі «Кастільо Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain), рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, с. 3116, п. 45).

В даному випадку не вбачається, що за особистими переконаннями та своєю поведінкою суддя Тимошенко О.М. виявив упередженість або безсторонність у даній справі.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що заява про відвід судді є необґрунтованою та безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 35, 38, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ДП "Житомиртурист" про відвід судді Тимошенка О.М.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, оскарженню не підлягає.

Суддя Сікорська Н.А.

Друк:

1 - в справу

2 - позивачу (рек. з пов)