КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2018 р. Справа№ 925/90/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Смірнової Л.Г.

Дідиченко М.А.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Бурлака М.В. довіреність № 78/01-20 від 19.03.18

від відповідача 1: Мамалига Л.Л. довіреність № 85 від 05.03.18

від відповідача 2: Мамалига Л.Л. довіреність № 114 від 14.05.18

розглянувши матеріали апеляційної скарги Монастирищенської районної ради

на рішення Господарського суду Черкаської області від 05 червня 2018 року (повний текст складено 12.06.2018 р.)

у справі № 925/90/18 (суддя Кучеренко О.І.)

за позовом Монастирищенської районної ради

до: 1. Монастирищенської міської ради

2. Виконавчого комітету Монастирищенської міської ради

про визнання недійсними рішення та скасування виданого на його підставі свідоцтва про право власності та скасування свідоцтва про державну реєстрацію, -

в с т а н о в и в :

Монастирищенська районна рада звернулась до Господарського суду Черкаської області з позовом (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог) про усунення перешкод у здійсненні права комунальної власності позивача на спортивний комплекс, який розташований по вул. Суворова, 1 у м.Монастирище, Монастирищенського району Черкаської області, шляхом визнання недійсним рішення виконкому Монастирищенської міської ради №155 від 04.08.2011 про оформлення права власності на нерухоме майно - спортивний комплекс, який розташований по вул. Б.Хмельницького,18 у м.Монастирище Монастирищенського району Черкаської області, скасувати свідоцтво про державну реєстрацію права власності на спортивний комплекс за адресою: вул.Б.Хмельницького, 18 м.Монастирище Монастирищенського району за реєстраційним номером 34443031 від 22.08.2011 із виключенням із державного реєстру даних про право власності за Монастирищенською міською радою на цей спортивний комплекс (т.І, а.с.6-19, 187-188).

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.06.2018 р. у справі №925/90/18 у задоволенні позову відмовлено повністю (т.І, а.с.250-260).

02 липня 2018 року Монастирищенська районна рада звернулась з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Черкаської області від 05 березня 2018 року у справі № 925/90/18, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги Монастирищенської міської ради задовольнити в повному обсязі відповідно до обставин та доказів викладених у позовній заяві та наданих позивачем до суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 липня 2018 року, апеляційну скаргу Монастирищенської районної ради у справі №925/90/18 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., судді - Смірнова Л.Г., Дідиченко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17 липня 2018 року у справі № 925/90/18 апеляційну скаргу Монастирищенської районної ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 05 березня 2018 року у справі № 925/90/18 залишено без руху та зазначено про необхідність усунення недоліків.

03 серпня 2018 року від Монастирищенської районної ради надійшов лист №200/01-20 від 30 липня 2018 року, відповідно до якого скаржник, на виконання ухвали Київського апеляційного господарського суду від 17 липня 2018 року у справі № 925/90/18.

07 серпня 2018 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду (головуючий суддя Чорногуз М.Г., судді - Дідиченко М.А., Смірнова Л.Г.) відкрито апеляційне провадження у справі № 925/90/18, розгляд апеляційної скарги Монастирищенської районної ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 05 березня 2018 року у справі №925/90/18 призначено на 13 вересня 2018 року.

03 вересня 2018 року від відповідача-1 надійшов, поданий засобами поштового зв'язку 29.08.2018 р., відзив на апеляційну скаргу.

03 вересня 2018 року від позивача надійшло клопотання, у якому викладено прохання приєднати до матеріалів апеляційного провадження додані до цього клопотання копії документів (розпорядження про реєстрацію статуту та статут ВАТ "Теком"). Доказів наявності обставин неможливості подання цих документів до суду першої інстанції або з апеляційною скаргою позивачем не наведено.

У судовому засіданні 13 вересня 2018 року представник Монастирищенської районної ради надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник Монастирищенської міської ради та Виконавчого комітету Монастирищенської міської ради у судовому засіданні 13 вересня 2018 року надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права встановила наступне.

13 червня 1986 року рішенням виконавчого комітету Монастирищенської районної Ради народних депутатів №148, надано дозвіл адміністрації машинобудівного заводу на замовлення проектно-кошторисної документації на будівництво клубу на 700 місць та спортивного оздоровчого комплексу із спортивним залом та басейном в м. Монастирище (т.І, а.с. 25).

11 липня 1986 року рішенням виконавчого комітету Монастирищенської районної Ради народних депутатів №168 вирішено, в т.ч., виділити земельну ділянку площею 0,15 га машинобудівному заводу під будівництво плавального басейну (т.І, а.с. 26-27).

Після завершення будівництва спортивного комплексу з басейном у 1988 році відбулося введенням його в експлуатацію та прийняття на баланс Монастирищенським машинобудівним заводом.

У зв'язку з проведенням приватизації майна державного підприємства Монастирищенський машинобудівний завод у 1994 році, будівля спорткомплексу та будівля басейну по вул.Хмельницького 34 включені в інвентаризаційні відомості переліку будівель і споруд Відкритого акціонерного товариства, створеного у процесі приватизації майна колишнього державного підприємства (а.с.155-158).

За результатами розгляду клопотання голови правління ВАТ "Теком" про взяття на баланс Монастирищенської міської ради критого плавального басейну, теплого переходу, спорткомплексу, виконавчий комітет Монастирищенської міської ради народних депутатів своїм рішенням №115 від 30.05.1996, вирішено узяти на баланс міської ради зазначене майно (т.І, а.с.30).

Пізніше, посилаючись на тяжкий фінансовий стан міської ради і на відсутність можливості фінансувати роботу спортивного комплексу, виконавчий комітет Монастирищенської міської ради своїм рішенням від 25.07.1996 №161 передав з балансу міської ради на баланс ВАТ "Теком" спортивний комплекс, який знаходиться по вул. Б. Хмельницького (т.І, а.с.31).

Листом №10-17-5364 від 28.05.1998 р. ФДМУ адресованому правлінню ВАТ "Теком" підтверджено перелік будівель і споруд, які передані у власність ВАТ "Теком", відповідно до витягу з інвентаризаційних відомостей переліку майна, що передано у власність ВАТ "Теком" станом на 01.09.94 р. при формування статутного фонду (у п. 130 якого зазначено будівлю басейну) (т.І, а.с. 154, 155-158).

25 лютого 2000 року Монастирищенською районною радою прийнято рішення №10-19, яким констатовано наявність невирішеного питання про передачу у комунальну власність району чи міста плавального басейну та спортивного комплексу державного підприємства "Теком", у зв'язку з його приватизацією і вирішено підняти питання про передачу незаконно включених до статутного фонду ВАТ "Теком" плавального басейну та спортивного комплексу в районну або міську комунальну власність і направити це рішення голові Черкаської обласної адміністрації та обласної ради, голові правління ВАТ "Теком", власникам останнього, начальнику регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області та голові Фонду Державного майна України. У цьому рішенні також зазначено, що плавальний басейн і спортивний комплекс не увійшли до статутного фонду ВАТ "Теком", були передані у власність територіальної громади міста, ВАТ "Теком" не має наміру приватизувати плавальний басейн (т.І, а.с.32).

27 грудня 2000 року Монастирищенською районною радою прийнято рішення №15-3, яким вирішено в т.ч.: «передати з 01.01.2001 з балансу ВАТ "Теком" до районної комунальної власності спорткомплекс та басейн ВАТ "Теком", доручити управління даними об'єктами відділу освіти райдержадміністрації для потреб дитячо-юнацької школи, затвердити склад комісії з приймання-передачі спорткомплексу та басейну і провести їх приймання-передачу 28-30 грудня цього року» (т.І, а.с. 117-118).

13 липня 2001 року Монастирищенською районною держаною адміністрацією була проведена державна реєстрація Монастирищенської дитячо-юнацької спортивної школи як юридичної особи, засновником якої став відділ освіти Монастирищенської районної державної адміністрації (т.І, а.с. 89).

01 жовтня 2001 року представниками ВАТ "Теком", районної ради та райдержадміністрації складено комісійний Акт, за яким ВАТ "Теком" безкоштовно передав в районну комунальну власність на баланс дитячо-юнацької спортивної школи прилади обліку електричної енергії (т.І, а.с. 34).

02 жовтня 2001 року ВАТ "Теком" і дитячо-юнацька спортивна школа уклали договір №1260, відповідно до якого ВАТ "Теком" безкоштовно згідно з листом Монастирищенської районної ради народних депутатів від 07.03.2001 №122 передає дитячо-юнацькій спортивній школі спортивні споруди (спортзал, басейн), а дитячо-юнацька спортивна школа зобов'язується надавати працівникам ВАТ "Теком" та їх дітям можливість безкоштовного відвідування спортзалу та басейну (т.І, а.с.33).

У 2009 році Монастирищенським виробничим відділком комунального підприємства "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" сформовано інвентаризаційну справу на спортивний комплекс, що розташований за адресою: вул. Суворова, буд.1, у м. Монастирище. У складі переліку приміщень Журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень громадського чи виробничого будинку зазначено також басейн (т.І, а.с.40-58, 68-78).

Рішеннями Монастирищенської районної ради №2-14 від 05.07.2002, №3-13/V від 23.06.2006, №17-19/У від 14.03.2008, №10-7/VІІ від 20.10.2016 визнано право власності на об'єкти районної комунальної власності за районною радою на 100%, затверджено перелік об'єктів нерухомого майна, що перебуває в районній комунальній власності і щодо якого Монастирищенська районна рада є власником та у останньому з яких, серед іншого майна, під порядковим № 5 зазначено приміщення Монастирищенської дитячо-юнацької спортивної школи (спортивний комплекс) за адресою: вул. Суворова, буд.1, у м. Монастирище (т.І, а.с. 90, 91-94, 95-99, 100-104, 109-113).

12 листопада 2016 року державний реєстратор виконавчого комітету Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області на підставі рішення Монастирищенської районної ради від 20.10.2016 №10-7/VІІ зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності Монастирищенської районної ради на спортивний комплекс загальною площею 3524,3 кв м, розташований за адресою: Черкаська область, Монастирищенський район, м. Монастирище, вулиця Суворова, будинок 1, що підтверджується копією Інформаційної довідки №73263393 від 17.11.2016 з державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомо майна (т.І, а.с. 65-66).

Разом з тим, рішенням виконавчого комітету Монастирищенської міської ради від 17.05.2011 №86 Монастирищенському спортивному комплексу, присвоєно номер 18 по вул. Б.Хмельницького у м. Монастирище.

04 серпня 2011 року виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради прийнято рішення №155, яким вирішено оформити свідоцтво про право власності на спортивний комплекс по вул. Б. Хмельницького, 18 у м. Монастирище за Монастирищенською міською радою і рекомендовано Монастирищенському виробничому відділку Черкаського обласного бюро технічної інвентаризації оформити і видати свідоцтво про право власності на спортивний комплекс по вул. Б.Хмельницького, 18 м. Монастирище загальною площею 3524,3 м2 за Монастирищенською міською радою на 100% (т.І, а.с. 79).

22 серпня 2011 року Монастирищенський виробничий відділок комунального підприємства "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" підготував свідоцтво серія САС №758539 про право власності Монастирищенської міської ради на нерухоме майно - спортивний комплекс по вул. Б. Хмельницького, 18 у м. Монастирище Монастирищенського району Черкаської області загальною площею 3524,3 м2, форма власності комунальна і 22.08.2011 виконавчий комітет Монастирищенської міської ради видав це свідоцтво за підписом міського голови м. Монастирище (т.І, а.с. 81).

22 серпня 2011 року реєстратором Монастирищенського виробничого відділку комунального підприємства "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" за результатами розгляду заяви Монастирищенської міської ради про проведення державної реєстрації права власності на спортивний комплекс по вул. Б.Хмельницького, 18 у м. Монастирище, на підставі вище згадуваного свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.08.2011 серія САС №758539 прийнято рішення про реєстрацію права власності на цей спортивний комплекс за Монастирищенською міською радою, за реєстраційним номером 34443031 і видано Монастирищенській міській раді витяг про державну реєстрацію її права власності на спортивний комплекс по вул. Б.Хмельницького,18 у м. Монастирище Монастирищенського р-ну Черкаської області від 22.08.2011 №31051909 (т.І, а.с. 80).

Зі змісту листа відділу освіти Монастирищенської районної державної адміністрації Черкаської області вих. №55 від 30.01.2018 вбачається, що Спортивний комплекс та басейн, який перебував у власності ВАТ "Теком" з 01.012001 перебуває у районній комунальній власності (Монастирищенської районної ради) на балансі відділу освіти (т.І, а.с. 86).

Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю реєстрації за Монастирищенською міською радою права власності на спортивний комплекс по вул. Б. Хмельницького, 18 у м. Монастирище і видачу їй свідоцтва про право комунальної власності на цей комплекс, оскільки ще в 2001 році вказаний спортивний комплекс за адресою Суворова, 1 у м. Монастирище був переданий його власником (ВАТ "Теком") у комунальну власність Монастирищенської районної ради і з її власності не вибував. За доводами позивача, наявність між позивачем і відповідачем спору про право власності на один і той же об'єкт нерухомого майна й спричинив даний господарський спір. Саме за захистом свого права власності на спортивний комплекс позивач звернувся до господарського суду з позовом, який розглядається у цій справі. Позивач фактично зазначає, що наявність у відповідача свідоцтва про право власності перешкоджає позивачу здійснювати право власності на спірне нерухоме майно, з огляду на що позивач просив визнати суд такий спосіб захисту прав позивача таким, що не суперечить законодавству та задовольнити позовні вимоги.

У апеляційній скарзі позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сама лише наявність спірного майна у інвентаризаційних відомостях підприємства, що приватизується, без належного завершення цього процесу, не дає підстави для висновку про набуття у власність ВАТ "Теком" спірного майна з огляду на те, що законність приватизації не була предметом даного спору, позивач не міг і не повинен доводити правильність приватизації та надав рішення ФДМ України, які свідчать про набуття права власності ВАТ "Теком" на спірний спортивний комплекс у результаті приватизації, яка відбулась на підставі Указу президента України №210/93 від 17.06.1993 "Про корпоратизацію державних підприємств". Апелянт зазначає, що постановляючи рішення суд не врахував того, що порядок підтвердження прав власності на той період був визначений наказом №788 від 11.07.1996 ФДМ України, не звернув уваги на листи ФДМУ №10-17-5364 від 28.05.1998 р. та №10-57-5716 від 23.03.2018 р. Апелянт зазначає, що процес приватизації завершено у 1994 р., проте суд застосував постанову КМУ від 15.08.1996 №961. Також апелянт вважає, що спірний спортивний комплекс станом на 2000 рік уже був включений до статутного фонду ВАТ "Теком". За доводами апелянта, ним було документально доведено набуття ним права власності на спірний спортивний комплекс та басейн. Також апелянт вказує на відсутність підстав для застосування судових рішень у справі №925/1342/17.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги у відзиві на неї відповідач-1 зазначає підстави аналогічні до викладених у відзиві на позов, а саме, що позивач не є власником і носієм будь-яких речових прав стосовно спірного нерухомого майна. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.01.2018 у справі №925/1342/17 за позовом Монастирищенської районної ради до Монастирищенської міської ради, комунального підприємства "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" в особі його Монастирищенського виробничого відділку про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності і про зобов'язання вчинити дію, яке набрало законної сили 27.02.2018, встановлено, що позивач не набув у встановленому законодавством порядку права власності на спортивний комплекс за адресою: вул. Б.Хмельницького, 18 м. Монастирище. Позивач у своєму рішенні №10-19 від 25.02.2000 сам констатує факт передачі спірного спорткомплексу у комунальну власність територіальній громаді міста, право власності на який відповідач зареєстрував у 2011 році. Крім того, свідоцтво на право власності не являється правочином, а є лише похідним від нього та за установленою судовою практикою та правовою позицією ВСУ свідоцтво не визнається недійсним (як спосіб судового захисту), а автоматично втрачає силу внаслідок визнання недійсним правочину на виконання якого свідоцтво було видане. Також відповідачем-1 зазначено про помилковість посилань апелянта на зазначені ним рішення оскільки відповідач-1 був та є законним власником майна.

З'ясувавши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, юридичні особи мають право звертатись до господарського суду за захистом своїх оспорюваних або порушених прав.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Аналогічні положення також містяться у ч. 2 ст. 19 ЦК України.

Колегія суддів зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 22.08.2011 р. за Монастирищенською міською радою і 12.11.2016 р. за Монастирищенською районною радою була проведена державна реєстрація права власності на один і той же об'єкт нерухомого майна - спортивний комплекс, але із зазначенням різних його адрес: у першому випадку - це будинок 18 по вул. Б. Хмельницького у м. Монастирище Монастирищенського району Черкаської області, а у другому випадку - це будинок 1 по вулиці Суворова у м. Монастирище Монастирищенського району Черкаської області. Згідно викопіювання з генерального плану міста Монастирище спірний спортивний комплекс розміщений на розі вулиць Суворова та Б.Хмельницького, що підтверджується викопіюванням з генплану міста Монастирище (т.І, а.с.116).

Позивач, у даній справі, зазначає, що звернувся за захистом свого права власності на спортивний комплекс, оскільки наявність у відповідача свідоцтва про право власності перешкоджає позивачу здійснювати право власності на спірне нерухоме майно.

Оскільки предметом спору є захист порушеного права власності, сторона зобов'язана довести належними доказами, що це майно їй належить.

Положеннями ст. 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Відповідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ст. 329 ЦК України юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Як визначено у статті 60 Законом України "Про місцеве самоврядування" підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

За доводами позивача, право власності на спірний об'єкт виникло у нього внаслідок того, що ВАТ "Теком" прийнято рішення передати у комунальну власність Монастирищенської районної ради спірний об'єкт, який товариство отримало у власність у процесі приватизації державного майна колишнього державного підприємства Монастирищенського ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівного заводу.

Відповідно до статті 1 Законом України "Про приватизацію державного майна" (у чинній на час проведення приватизації редакції (далі - Закон) приватизація майна державних підприємств України це відчуження майна, що перебуває у загальнодержавній, республіканській (Республіки Крим) і комунальній власності, на користь фізичних та недержавних юридичних осіб.

У ст. 5 Закону зазначено, що до об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, належать: майно підприємств, цехів, виробництв, дільниць, інших підрозділів, що виділяються в самостійні підприємства і є єдиними (цілісними) майновими комплексами; незавершене будівництво; частки (паї, акції), що належать державі у майні господарських товариств та інших об'єднань.

У статті 11 Закону передбачено порядок приватизації державного майна, який передбачає: подання заяви про приватизацію майна державного підприємства або окремих його часток; розгляд заяви і прийняття рішення про приватизацію об'єкта; опублікування інформації про прийняття рішення про приватизацію об'єкта і створення відповідної комісії по приватизації; затвердження плану приватизації майна державного підприємства і його реалізацію.

Згідно інвентаризаційних відомостей переліку будівель та споруд, ВАТ "Теком" станом на 01.09.2014, серед іншого, зазначені будівля басейну та спорткомплексу.

Разом з тим, позивачем не надано будь-яких відомостей стосовно набуття права власності ВАТ "Теком" на це майно.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що саме лише включення спірного майна до інвентаризаційних відомостей не може бути належним доказом такого набуття права власності на нього.

Відповідно до п. 10 Методика оцінки вартості об'єктів приватизації, затвердженої постановою КМУ від 08.09.1993 р. №717, до переліку майна об'єктів приватизації як цілісного майнового комплексу включаються: основні засоби та інші позаоборотні активи (у тому числі незавершене будівництво); оборотні засоби - запаси і затрати, грошові кошти, розрахунки та інші активи з урахуванням заборгованості.

У п. 42 цієї Методики зазначено, що вартість майна цілісного майнового комплексу зменшується на вартість в т.ч. майна: для якого встановлено пільги (безоплатна передача об'єктів соціально-побутового призначення).

Аналогічні положення також знайшли своє відображення у Методиці оцінки вартості майна під час приватизації, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 15.08.1996 №961.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що сама лише наявність спірного майна у інвентаризаційних відомостях підприємства, що приватизується, без належного завершення цього процесу, який полягає у реалізації плану приватизації майна державного підприємства, не дає підстави для висновку, про набуття у власність ВАТ "Теком" спірного майна. Такий висновок підтверджується також матеріалами справи, зокрема, рішенням Виконавчого комітету Монастирищенської міської Ради народних депутатів своїм №115 від 30.05.1996, яким останній вирішив передати з балансу ВАТ "Теком" на баланс міської ради спірне майно.

Оскільки перебування майна на балансі підприємства не свідчить про наявність у нього права власності на це майно, то вчинення таких дій ВАТ "Теком" не може бути підтвердженням його права на розпорядження спірним майном, як однією із складових права власності. Крім того, відсутність такого права у ВАТ "Теком" підтверджене рішенням самого позивача від 25.02.2000 №10-19, у якому зазначено, що у зв'язку з приватизацією державного підприємства об'єкти соціальної інфраструктури не увійшли до статутного фонду ВАТ "Теком" і що останній не має намір їх приватизувати, зокрема, плавальний басейн.

Крім того, рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.01.2018 у справі №925/1342/17, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволені позову Монастирищенській районній раді до Монастирищенської міської ради, комунального підприємства "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" в особі його Монастирищенського виробничого відділку про визнання незаконним та скасування як незаконного свідоцтва за реєстраційним номером 34443031 на спортивний комплекс за адресою: вул. Б. Хмельницького, 18 у м.Монастирище Монастирищенського району, яким зареєстроване право власності за Монастирищенською міською радою на спортивний комплекс, про що 22.08.2011 видано свідоцтво про право власності за серія САС №758539 та зобов'язання вчинити дії (т.І, а.с. 137-146).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, при розгляді справи №925/1342/17 встановлено, що:

"спірний об'єкт, як об'єкт соціальної інфраструктури державної власності, який не увійшов до статутного фонду відкритого акціонерного товариства "Теком", створеного у процесі приватизації (корпоратизації) державного підприємства Монастирищенського ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівного заводу, відповідно до Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" (у редакції, чинній станом на день складання акту від 01.10.2001) є об'єктом передачі у комунальну власність.

В силу норм Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" передача спірного об'єкту з державної у комунальну власність мала здійснюватися за рішенням органу, уповноваженого управляти державним майном, а саме за рішенням відповідного міністерства чи іншого підвідомчого Кабінету Міністрів України органу державної виконавчої влади і комісією за участю представника такого органу.

Позивач не надав господарському суду рішення органу, уповноваженого управляти державним майном, про передачу спірного обєкта з державної у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Монастирищенського району.

Рішення позивача від 27.12. 2000 року про передачу з 01.01.2001 з балансу ВАТ "Теком" до районної комунальної власності спірного об'єкта є одностороннім, яке свідчить лише про вияв волі позивача на прийняття у свою власність спірного об'єкта і не свідчить про наявність на це волі держави в особі її органу, уповноваженого управляти державним майном.

У складі комісії, якою був підписаний згадуваний вище акт від 01.10.2001, представник органу, уповноваженого управляти державним майном, участі не приймав.

Отож докази, подані позивачем на підтвердження обставини набуття ним права власності на спірний об'єкт, насправді не підтверджують набуття позивачем такого права у порядку, встановленому Законом України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності"."

Вказані обставини в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України повторному доведенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Разом з тим, оскільки позивачем не доведено та належними доказами не підтверджено, що він набув право власності на нерухоме майно - спортивний комплекс, який розташований по вул. Б.Хмельницького,18 у м.Монастирище, у порядку визначеному Законом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимоги про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Монастирищенскої міської ради за №155 від 04.08.2011.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, урегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, згідно з цим Законом (в ред. на час прийняття оскаржуваного рішення) є офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Систему органів державної реєстрації прав становить спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерство юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та його територіальні органи, які є органами державної реєстрації прав. До його повноважень, зокрема, належать проведення державної реєстрації прав та надання інформації про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державний реєстратор, згідно положень цього Закону, серед іншого присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; надає витяги з Державного реєстру прав або відмовляє у їх наданні у випадках, передбачених цим Законом.

Однією з вимог позивача є вимога про скасування свідоцтва про державну реєстрацію права власності на спірний спортивний комплекс за Монастирищенською міською радою №34443031 від 22.08.2011. У матеріалах справи міститься витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.80), датою формування якого і є зазначена позивачем дата - 22.08.2011, а номером 34443031 - реєстраційний номер об'єкта нерухомості, якого стосується цей витяг, а саме спортивний комплекс, адреса якого Черкаська область, Монастирищенський район, м.Монастирище, вулиця Хмельницького будинок 18. Отже, вимога позивачем про скасування свідоцтва про державну реєстрацію права власності на спірний спортивний комплекс за Монастирищенською міською радою №34443031 від 22.08.2011, не може бути предметом розгляду у справі, оскільки такого свідоцтва, яке позивач просить скасувати - не існує. Стосовно порушення законодавства про державну реєстрацію права власності на спірне майно, то позивач у своїй позовній заяві не вказав жодної підстави, яка б свідчила про те, що державним реєстратором дія з реєстрації права власності на спірний об'єкт була проведена з порушенням Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" чи будь-якого іншого правового акту, відтак ця вимога серед іншого є необґрунтованою.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, та яке не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється, а також не є правовим актом у розумінні господарського та цивільного законодавства.

При цьому, оскільки вимога про скасування свідоцтва про право власності є похідною від вимоги про визнання недійсним рішення виконкому Монастирищенської міської ради №155 від 04.08.2011, у задоволенні якої відмовлено, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказана вимога також задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено у процесі розгляду справи наявності у нього порушеного права, яке може бути поновлено заявленим позивачем способом, а тому погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

При цьому, за змістом ч. 3 ст.269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Враховуючи викладене та те, що позивач не обґрунтував неможливість подання ним відповідних доказів до суду першої інстанції, колегією суддів не приймаються до розгляду докази, подані позивачем на стадії розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010), а також те, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 05 червня 2018 року у справі №925/90/18 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Монастирищенської районної ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 05 червня 2018 року у справі №925/90/18 задоволенню не підлягає.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Монастирищенської районної ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 05 червня 2018 року у справі №925/90/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 05 червня 2018 року у справі № 925/90/18 залишити без змін.

3. Справу №925/90/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді Л.Г. Смірнова

М.А. Дідиченко

Дата складення повного тексту - 17.09.2018 р.