РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відкриття апеляційного провадження

"19" вересня 2018 р. Справа № 9/189/2011/5003

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: суддя-доповідач (головуючий суддя) ОСОБА_1, суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

перевіривши матеріали апеляційної скарги особи, яка не приймала участі у справі - Федерації професійних спілок України на рішення Господарського суду Вінницької області від 25.01.2012р. у справі № 9/189/2011/5003 (суддя Балтак О.О.)

за позовом заступника прокурора Вінницької області (м. Вінниця) в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (м. Київ)

до відповідачів: 1) Немирівської міської ради Вінницької області (м. Вінниця); 2) приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (м. Київ)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (м. Немирів)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: дочірнє підприємство "Клінічний санаторій "Авангард" Закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця" (м. Немирів)

про визнання недійсними рішень, скасування свідоцтв про право власності та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Немирівської міської ради Вінницької області, приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" з проханням поновити строк позовної давності, визнати недійсними рішення №117 від 20.07.1999р., №126 від 21.07.2009р. та №175 від 19.10.2010р., скасувати свідоцтва про право власності від 28.07.1999р., від 21.08.2009р. та від 02.11.2010р. на майновий комплекс клінічний санаторій "Авангард" та визнати право власності на нього за державою.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 25.01.2012р. у справі №9/189/2011/5003 (суддя Балтак О.О.), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.08.2012р. (колегія суддів у складі головуючого судді Демидюк О.О., суддів Савченко Г.І., Крейбух О.Г.) та постановою Вищого господарського суду України 17.12.2013р. (колегія суддів у складі головуючого судді Запорощенка М.Д., суддів Акулової Н.В., Владимиренко С.В.) позовні вимоги задоволено частково та визнано недійсними рішення виконавчого комітету Немирівської міської ради №117 від 20.07.1999р., №126 від 21.07.2009р. та №175 від 19.10.2010р., визнано право власності держави в особі Фонду державного майна України на майновий комплекс Клінічний санаторій "Авангард". В решті вимог провадження у справі припинено. Відхилено заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на будівлі клінічного санаторію "Авангард" розташованого за адресою: Вінницька область, м.Немирів, вул.Шевченка, 16. Здійснено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Федерація професійних спілок України в порядку ч. 1 ст. 254 ГПК України звернулася до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти скаргу до провадження, зупинити дію оскаржуваного рішення, скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. Одночасно скаржником подано до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду з посиланням на те, що скаржнику стало відомо про оскаржуване рішення лише під час засідання робочої групи за участю Фонду державного майна України, утвореної на виконання протоколу Урядового комітету, у зв'язку з чим скаржник 07.05.2018р. звернувся з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи до суду першої інстанції в задоволенні якого йому було відмовлено місцевим судом 16.05.2018р.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 30.08.2017р. апеляційну скаргу скаржника залишено без руху; зобов'язано скаржника протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки та подати оригінал платіжного документа (квитанції, платіжного доручення, тощо) про сплату судового збору в розмірі 100 901, 50 грн. та додатково обґрунтувати, яким чином оскаржуване рішення суду безпосередньо стосується його прав та обов'язків, або ж, яким чином даним рішенням вирішені питання про права, інтереси та (або) обов'язки скаржника та надати відповідні докази.

14.09.2018р. на адресу суду від Федерації професійних спілок України, на вимоги ухвали суду від 30.08.2018р., надійшли додаткові обґрунтування до апеляційної скарги (вх. №29362/18 від 14.09.2018р.) до яких долучено платіжне доручення №371 від 11.09.2018р. про сплату судового збору в розмірі 100 901, 50 грн.

Обґрунтовуючи, яким чином оскаржуване рішення суду безпосередньо стосується прав та обов'язків скаржника, або ж, яким чином даним рішенням вирішені питання про права, інтереси та (або) обов'язки апелянт зазначає, що ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" створене на майні засновників Федерації професійних спілок України, яка є правонаступником Ради Федерації незалежних профспілок України і виступає головним акціонером, який має частку в статутному капіталі товариства у розмірі 92,92 % та володіє кількістю акцій в розмірі 15024687 шт. При цьому, за наслідком виконання оскаржуваного рішення ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" було позбавлено права власності на майно, що впливає на розмір відрахувань на користь ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" та відповідно зменшення розміру дивідендів на користь Федерації професійних спілок України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в силу дії ч. 3 ст. 256 ГПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 цього Кодексу.

Апеляційний суд зазначає, що рішення в даній справі місцевим господарським судом прийнято 25.01.2012р., а отже апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту оскаржуваного рішення.

Водночас, ч. 2 ст. 261 ГПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов'язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Частиною 1 ст. 119 ГПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Статтею 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, до яких зокрема, віднесено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Зазначена конституційна норма конкретизована і в ст.14 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", відповідно до якої, учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Слід зазначити, що апеляційне оскарження - це нормативно врегульований комплекс взаємопов'язаних і взаємообумовлених процесуальних дій з перегляду господарської справи та рішень судів першої інстанції за апеляційними скаргами правомочних осіб, у ході якого відбувається повторний розгляд оскарження у повному обсязі або частково. Об'єктом перегляду апеляційного суду може бути як правильність оцінки доказів і встановлення фактів, так і правильність застосування матеріального та процесуального права господарським судом першої інстанції.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини визначив принцип "права на доступ", який випливає з положень ч. 1 ст. 6 Конвенції - ("право на суд"). Порушення права на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до правосуддя є обмеженням такого права іншими суб'єктами. Право на оскарження судового рішення кореспондує обов'язок відповідного суду перевірити оскаржуване рішення, що є одним із елементів процесуальних правовідносин на стадіях перегляду судових рішень судом апеляційної інстанції.

Статтею 8 Загальної декларації прав людини передбачене право кожної людини на ефективне відновлення у правах компетентними національними судами. Це положення повного мірою стосується і права заінтересованих осіб на оскарження судових рішень за правилами, передбаченими національним законодавством. Доступність засобів перегляду судових актів передусім має на увазі наявність у заінтересованої сторони права на оскарження рішень суду першої інстанції.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Мельник проти України" (Melnyk v. Ukraine) від 28.03.2006р. вказано, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. the United Kingdom) від 21.02.1975 р., серія А № 18, п. 36) не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та дотримуватися пропорційності між використаними засобами та досягнутими цілями.

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Peres de Rada Gavagilles v. Spain від 28.10.1998 р., Reports 1998-VІІІ. р. 3255, п. 45).

У справі ЄСПЛ "Устименко проти України" (Ustimenko v. Ukraine) від 29.01.2016р., заява № 32053/13, зокрема вказано, що "Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є обмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res j, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року)".

В даному випадку, апелянт не був стороною у справі, а відтак не був повідомлений про розгляд справи та не залучався до участі в ній, тому враховуючи наведене, судова колегія, розглянувши заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду у даній справі, з метою забезпечення конституційного права особи на доступ до суду, вважає за необхідне його задоволити.

Судом звертається увага на те, що після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з'ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов'язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі п. 4 ч. 3 ст. 277 ГПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь - якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Враховуючи те, що заперечень проти відкриття апеляційного провадження в порядку ч.2 ст. 262 ГПК України від учасників справи не надходило, тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе відкрити апеляційне провадження та призначити скаргу до розгляду.

Керуючись статтями 119, 234, 254, 256, 261, 262, 263, 272 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Поновити скаржнику пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Вінницької області від 25.01.2012р. у справі № 9/189/2011/5003.

2. Відкрити апеляційне провадження у справі.

3. Розгляд скарги призначити на "23" жовтня 2018 р. об 11:00 год. у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м. Рівне, вул. Яворницького, 59 в залі судових засідань № 5.

4. Запропонувати прокурору та позивачу, у строк до 19.10.2018р. надати до канцелярії суду відзиви на апеляційну скаргу з доказами їх (доданих до них документів) надсилання іншим учасникам справи та скаржнику в порядку ч. 2, 4 ст. 263 ГПК України.

5. Запропонувати відповідачу та третім особам, у строк до 19.10.2018р. надати до канцелярії суду письмові пояснення з приводу поданої апеляційної скарги з доказами їх (доданих до них документів) надсилання іншим учасникам справи та скаржнику.

6. Роз`яснити учасникам справи право участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції згідно ст. 197 ГПК України.

7. Явка повноважних представників сторін в судове засідання - на розсуд сторін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.