ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

24.09.2018м. Дніпро№ 904/4198/18

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Рудь І.А., розглянувши заяву:

заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Техно-Магістраль", м. Миколаїв

боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс", м. Дніпро

про видачу судового наказу

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області 17.09.2018 надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Магістраль" про видачу судового наказу про стягнення з Товариство з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" заборгованості у сумі 58 802 грн. 00 коп.

Заявник посилається на договір на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) за паливними картками від 25.10.2016 № 159/10, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно-Магістраль" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" (постачальник). За умовами зазначеного договору постачальник зобов'язується поставити замовнику паливно-мастильні матеріали та паливні картки, на яких воно обліковується, організовувати та забезпечувати відпуск ПММ замовнику на підставі паливних карток, а замовник зобов'язується приймати та оплачувати надані постачальником паливні картки та ПММ.

На виконання умов вказаного договору заявник оплатив дизельне паливо Energy, згідно виставленого постачальником рахунку-фактури № FBQ2A, на загальну суму 50 000 грн. 00 коп. Внаслідок непоставки Товариством з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" оплаченого заявником товару, останній звернувся до суду із заявою про видачу наказу про стягнення заборгованості за вказаним договором в сумі 58 802 грн. 00 коп.

Як вбачається з поданої заяви, до складу заявленої суми боргу включено суму основного боргу в розмірі 50 000 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 2 137 грн. 00 коп., суму інфляційних втрат у розмірі 6 665 грн. 00 коп.

3% річних та інфляційні втрати у заявлених сумах нараховані заявником внаслідок неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" зобов'язань за договором на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) за паливними картками від 25.10.2016 № 159/10 в частині поставки оплаченого заявником товару за рахунком-фактурою № FBQ2A.

Судом перевірено зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. За результатами такої перевірки встановлено, що заява про видачу судового наказу підсудна Господарському суду Дніпропетровської області.

Водночас, розглянувши заяву та подані Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно-Магістраль" докази, суд приходить до висновку про необхідність відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором.

Судом встановлено, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Магістраль" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" інфляційних втрат та 3% річних не відповідають приписам ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не є заборгованістю за своєю правовою природою з огляду на наступне.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, проценти, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, а становлять особливий компенсаційний вид відповідальності, що відрізняється від штрафної санкції, яка полягає, наприклад, у стягнення пені.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних затрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право, вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Суд звертає увагу, що Господарський процесуальний кодекс України не передбачає можливості часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, оскільки він видається лише за умови безспірності вимог.

Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів (у даному випадку договору на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) за паливними картками), інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків.

Зазначені обставини у сукупності дають обґрунтовані підстави вважати, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Магістраль" про видачу наказу містить вимогу, яка не відповідає нормам ст. 148 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до норм п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. ст. 147, 148, 150, 152 - 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Техно-Магістраль" у задоволенні заяви про видачу судового наказу за вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" про стягнення заборгованості у сумі 58 802 грн. 00 коп. повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 24.09.2018.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.А. Рудь