ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року м. ОдесаСправа № 915/441/18
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: Л.В. Поліщук, Т.А. Величко,

при секретарі судового засідання І.М.Станковій

за участю представників:

від позивача- Нан Д.М.

від відповідача-участі не брали;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ"

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області про повернення позовної заяви без розгляду від 19.06.2018, прийняту суддею А.С. Ржепецьким, м. Миколаїв,

у справі №915/441/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ" в особі ліквідатора Козирицького А.С.

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "МІТ АГРО"

про витребування майна у добросовісного набувача, визнання відсутності права вимоги

ВСТАНОВИВ:

25.05.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ" в особі ліквідатора Козирицького А.С. (далі- ТОВ "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ") звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІТ АГРО" (далі -ТОВ "МІТ АГРО") в межах справи про банкрутство ТОВ "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ" №5016/1029/2012(5/35) про витребування у добросовісного набувача - відповідача майна, а саме: права вимоги до ТОВ "Черкаська продовольча компанія" в розмірі 3653965,62 грн, яке виникло на підставі договору постачання м'яса та м'ясопродуктів №305 від 01.01.2008, укладеного між ТОВ "Черкаська продовольча компанія" та ТОВ "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ", договору постачання м'яса та м'ясопродуктів №37 від 03.01.2011, укладеного між ТОВ "Черкаська продовольча компанія" та ТОВ "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ", які визнані ухвалою Господарського суду Черкаської області у справі №01/5026/1159/2011 про банкрутство ТОВ "Черкаська продовольча компанія" від 13.02.2014, а також про визнання відсутнім у ТОВ "МІТ АГРО" права вимоги до ТОВ "Черкаська продовольча компанія" в розмірі 3653965,62 грн, яке виникло на підставі договору постачання м'яса та м'ясопродуктів №305 від 01.01.2008, укладеного між ТОВ "Черкаська продовольча компанія" та ТОВ "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ", договору постачання м'яса та м'ясопродуктів №37 від 03.01.2011, укладеного між ТОВ "Черкаська продовольча компанія" та ТОВ "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ", які визнані ухвалою Господарського суду Черкаської області у справі №01/5026/1159/2011 про банкрутство ТОВ "Черкаська продовольча компанія" від 13.02.2014.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 30.05.2018 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено ТОВ "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ" строк для усунення її недоліків. При цьому скаржникові було роз'яснено, що у разі невиконання вимог даної ухвали, позовна заява відповідно до приписів частини четвертої статті 174 Господарського процесуального кодексу України буде вважається неподаною та повернута заявнику.

Зазначена ухвала суду мотивована відсутністю доказів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. Місцевим господарським судом встановлено, що загальний розмір судового збору, якій підлягає сплаті за подання вищенаведеної позовної заяви становить 56571,48 грн, проте позивачем до позовної заяви додано докази сплати судового збору у розмірі 3524 грн, тобто не доплачено судовий збір у сумі 53047,48 грн.

Ухвала Господарського суду Миколаївської області від 30.05.2018 була отримана ТОВ "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ" 04.06.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №274.

Скаржник протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху спочатку каналами електронного зв'язку 13.06.2018 та в подальшому 14.06.2018 в паперовому вигляді на адресу суду надіслав заяву про усунення недоліків та зміну предмета позову. У цій заяві позивач виклав позовні вимоги в новій редакції, а саме: визнати відсутнім у ТОВ "МІТ АГРО" права вимоги до ТОВ "Черкаська продовольча компанія" в розмірі 3653965,62 грн, яке виникло на підставі договору постачання м'яса та м'ясопродуктів №305 від 01 січня 2008 року, укладеного між ТОВ "Черкаська продовольча компанія" та ТОВ "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ", договору постачання м'яса та м'ясопродуктів №37 від 03 січня 2011 року, укладеного між ТОВ "Черкаська продовольча компанія" та ТОВ "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ", які визнані ухвалою Господарського суду Черкаської області у справі №01/5026/1159/2011 про банкрутство ТОВ "Черкаська продовольча компанія від 13.02.2014, при цьому апелянт просив визнати недоліки позовної заяви ТОВ "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ" №02-20/75 від 23.05.2018 до ТОВ "МІТ АГРО" усунутими.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 19.06.2018 позовну заяву ТОВ "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ" в особі ліквідатора Козирицького А.С. №02-20/75 від 23.05.2018 до ТОВ "Міт Агро" повернуто заявникові.

Повертаючи позовну заяву ТОВ "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ", місцевий господарський суд, зазначив про те, що позивачем не усунено недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі Господарського суду Миколаївської області від 30.05.2018, зокрема, не надано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі. При цьому господарський суд першої інстанції зазначив про те, що зміна предмета позову, якою позивачем підмінено необхідність усунення позовної заяви, фактично нівелює здійснену судом процедуру перевірки позовної заяви, визначену статтею 174 Господарського процесуального кодексу України, та передбачає повторне її здійснення- в частині тих вимог, які позивач вирішив залишити, що процесуальним законом не припускається. Крім того, місцевий господарський суд вказав на те, що відмова від позову в частині майнових вимог змінює виключну підсудність даного спору у зв'язку з відсутністю підстав, визначених частиною четвертою статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Не погодившись з прийнятою ухвалою, ТОВ "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 19.06.2018 у справі №915/441/18 скасувати та повернути справу до суду першої інстанції на стадію відкриття провадження у справі. Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що ним було дотримано усіх вимог законодавства щодо моменту подання заяви про зміну предмета позову, оскільки її було подано після набуття статусу сторони та до початку розгляду справи по суті, відтак позивачем було подано заяву, відповідно до якої було змінено предмет позову, що не заборонено законом, оскільки позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Крім того, апелянт вказує на те, що повернувши позовну заяву, місцевим господарським судом, було порушено норми процесуального законодавства щодо повернення позовної заяви у контексті приписів, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відмову позивача від позову, внаслідок чого позбавив його можливості подальшого звернення з даним позовом до суду і, відповідно, законного права на судовий захист.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді С.В. Таран, суддів: Л.О. Будішевської, М.А. Мишкіної від 26.07.2018 вказану апеляційну скаргу залишено без руху; скаржнику встановлено строк для усунення недоліків його апеляційної скарги: 10 днів з дня вручення даної ухвали.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду №1036 від 13.08.2018 у зв`язку з перебуванням суддів Л.О. Будішевської, М.А. Мишкіної у відпустці, відповідно до підпункту 17.4, підпункту 17 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, підпунктів 2.3.25, 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду в Одеському апеляційного господарському суді призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №915/441/18.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2018 для розгляду апеляційної скарги по справі №915/441/18 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді С.В. Таран, суддів: Т.А. Величко, Л.В. Поліщук.

Ухвалами Одеського апеляційного господарського суду від 14.08.2018 у визначеному складі суддів справу №915/441/18 прийнято до свого провадження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ".

В подальшому ухвалою суду апеляційної інстанції від 27.08.2018 справу №915/441/18 призначено до розгляду на 13.09.2018 о 09:30 год.

У судовому засіданні 13.09.2018 представник позивача апеляційну скаргу підтримав, представник відповідача участі брав, хоча був належним чином сповіщений про час та місце його проведення, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №670, власну правову позицію щодо апеляційної скарги в письмовому вигляді не виклав.

Заслухавши пояснення представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Миколаївської області норм права, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву ТОВ "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ", Господарський суд Миколаївської області зазначив про те, що останнім не усунено виявлені судом недоліки, зазначені в ухвалі суду від 30.05.2018, а саме: не надано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Відповідно до частини першої статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються, зокрема, документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

В порушення зазначеної норми позивачем не додано належних у розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України доказів сплати судового збору у встановлених чинним законодавством порядку та розмірі.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлені Законом України „Про судовий збір", який набрав чинності з 01.11.2011.

До вказаного Закону Законом України №2147-VIII від 03.10.2017, що набрав чинності з 15.12.2017, було внесено зміни.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України „Про судовий збір" ставка судового збору із позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а з позовної заяви немайнового характеру в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2018 становить 1762 грн.

Згідно з положеннями пункту 3 статті 6 Закону України „Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Як вбачається із матеріалів справи предметом спору у даній справі є одна вимога майнового характеру (про витребування майна у добросовісного набувача) та одна вимога немайнового характеру (про визнання відсутнім права вимоги).

В силу пункту 2 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування-вартістю майна.

Саме таку правову позицію щодо того, що судовий збір з позовної заяви про витребування майна, визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру, викладено у пункті 2.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013, а також у постанові Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №916/1220/17.

Отже, відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України „Про судовий збір" позивач за подання позовної заяви повинен був сплатити 56571,48 грн судового збору (54809,48 грн -за розгляд вимоги майнового характеру (1,5% від вартості спірного майна) та 1762 грн - за розгляд вимоги немайнового характеру).

Між тим, як вбачається з доданої до позовної заяви квитанції №2073-23-003/С від 23.05.2018 заявником сплачено судовий збір лише в сумі 3524 грн, що стало підставою для залишення його позовної заяви без руху.

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду щодо залишення позовної заяви без руху з метою надання можливості позивачу усунути, виявлені судом недоліки у вигляді доплати ним судового збору у сумі 53047,48 грн.

Враховуючи те, що позивач не усунув виявлені недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, а саме: не надав доказів сплати судового збору у встановленому чинним законодавством порядку та розмірі, місцевим господарським судом обгрунтовано повернуто її позивачеві на підставі частини четвертої статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що ним були усунуті недоліки позовної заяви шляхом подання заяви про зміну предмету позову до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки таке право виникає у позивача в силу приписів статті 46 Господарського процесуального кодексу України після відкриття провадження у справі.

Погоджується колегія суддів і з висновком господарського суду першої інстанції стосовно того, що викладення позовних вимог в іншій редакції, яка містить лише вимоги немайнового характеру, змінює виключну підсудність даного спору, у зв'язку з відсутністю у цьому випадку підстав, визначених частиною четвертою статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", та з огляду на те, що місцезнаходженням відповідача є м.Черкаси, а відтак такий спір не може розглядатись в межах справи про банкрутство ТОВ "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ".

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У частинах першій та третій статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

У рішенні від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» у пункті 60 констатував, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Судова колегія зазначає, що чіткі та передбачувані вимоги статей 162, 164 Господарського процесуального кодексу України щодо форми, змісту позовної заяви, документів, які додаються до неї, відповідають гарантованому принципу доступу до правосуддя.

Отже, доступ до правосуддя в контексті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

В даному випадку недотримання ТОВ "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ" чітко визначеного процесуальним законом алгоритму дій, які мав вчинити позивач, мало наслідком повернення позовної заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий господарський суд позбавив позивача можливості подальшого звернення з позовом до суду про витребування майна і, відповідно, законного права на судовий захист у зв'язку з висновком про відмову позивача від позову є неправомірними, оскільки Господарський суд Миколаївської області не приймав відмову позивача від позову у зазначеній частині, а лише повернув позовну заяву ТОВ "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ" з тих підстав, що позивач не усунув її недоліки у строк, встановлений судом.

Відповідно до частини восьмої статті 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Відтак, ТОВ "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ" не позбавлено права на звернення з позовною заявою у встановленому процесуальним законодавством порядку як з вимогою про витребування майна, так і з вимогою про визнанння відсутнім права, що були викладені у прохальній частині позовної заяви, повернутої оскарженою ухвалою.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, пункт 58). Інші доводи скаржника не спростовують наведених вище висновків суду першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на викладене та враховуючи те, що доводи апелянта щодо порушення Господарським судом Миколаївської області норм права при прийнятті оскарженої ухвали від 19.06.2018 у справі №915/441/18 не знайшли свого підтвердження, підстав для зміни чи скасування оспореного судового акта колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 19.06.2018 у справі №915/441/18 - без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 14.09.2018.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя Т.А. Величко