ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.09.2018р. Справа №905/1376/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Руно", м.Павлоград,

Дніпропетровська область

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м.Краматорськ

про стягнення заборгованості в сумі 71485,97 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД Руно", м.Павлоград, Дніпропетровська область, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області до відповідача, Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м.Краматорськ, про стягнення заборгованості в сумі 71485,97 грн., у тому числі основний борг в сумі 59503,65 грн., три проценти річних в сумі 2080,80 грн., інфляція в сумі 7318,29 грн. та пеня в сумі 2583,23 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір поставки №15/854 від 26.10.2016р., специфікації №1 від 26.10.2016р. та №2 від 30.03.2017р., видаткову накладну №1089 від 14.11.2017р., видаткові накладні №34 від 13.01.2017р., №35 від 13.01.2017р., №222 від 03.04.2017р., №542 від 06.07.2017р., розрахунок суми позову.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 24.07.2017р. відкрите провадження у справі №905/1376/18, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідач надав відзив на позовну заяву від 30.08.2018р. №17/910/2175, в якому проти позовних вимог заперечує, посилаючись на наступні обставини:

- факт поставки продукції та зобов'язання відповідача по оплаті даної продукції не настав, у зв'язку з ненаданням позивачем документів, зазначених в п.6.1 договору;

- нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання за видатковою накладною №1089 від 14.11.2017р. є неправомірним, адже поставка продукції, зазначеної в цій накладній відбувалася на підставі іншого усного договору, внаслідок чого умови договору №15/854 від 26.10.2016р., зокрема, щодо нарахування штрафних санкцій, не регулюють правові відносини з поставки продукції за накладною №1089 від 14.11.2017р.;

- при нарахуванні 3% річних та інфляційних, позивачем невірно визначено дату виникнення прострочення виконання зобов'язання за накладною №1089 від 14.11.2017р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.2 ст.205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом у відповідності до ст.208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

При цьому, за приписами ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Зокрема, ч.1 ст.181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

26.10.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Руно", м.Павлоград (позивач, постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Енергомашспецсталь", м.Краматорськ (відповідач, покупець) був підписаний договір поставки №15/854, згідно якого позивач взяв на себе зобов'язання в порядку та на умовах, встановлених договором передати у власність відповідача, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити товар, загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одинцю, загальна ціна та виробник якого визначені специфікацією до договору, що є його невід'ємною частиною (п.1.1 договору).

Ціна продукції вказується в специфікаціях, що є о невід'ємною частиною договору (п.2.1 договору).

Загальна сума договору є величиною змінною та складається з сум всіх специфікацій, оформлених до договору, але не може перевищувати 2000000 грн. (п.2.2 договору).

Згідно розділу 5 договору строки та умови поставки вказуються в специфікаціях, датою поставки товару вважається дата його передачі покупцю постачальником у встановленому специфікаціях місті. Постачальник зобов'язаний повідомити про дату поставки не пізніше трьох днів до фактичної дати поставки.

Договір №15/854 від 26.10.2016р. вважається укладеним та набирає законної сили з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (п.13.1 договору).

Згідно п.13.2 строк дії договору - до 31.12.2017р.

Закінчення строку дії договору не звільнює сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час його дії (п.13.3 договору).

На виконання умов договору між сторонами підписані специфікації №1 від 26.10.2016р. та №2 від 30.03.2017р. до договору, в яких сторонами встановлено найменування, загальну кількість, одиницю виміру, ціну за одиницю та загальну ціну товару .

Згідно специфікації №1 від 26.10.2016р. до договору сторонами узгоджено наступні умови поставки товару: DDP, м.Краматорськ, склад перевізника згідно ІНКОТЕРМС 2010р. Строк поставки: 3-4 тижні з моменту отримання заявки, не пізніше 18 місяців з моменту поставки на склад Покупця.

Згідно специфікації №2 від 30.03.2017р. сторонами узгоджено наступні умови поставки товару: СРТ, м.Краматорськ, склад перевізника згідно ІНКОТЕРМС 2010р. Строк поставки: 3-5 днів з моменту отримання заявки, не пізніше 90 календарних днів з моменту поставки на склад Покупця.

За змістом наявних в матеріалах справи видаткових накладних №34 від 13.01.2017р., №35 від 13.01.2017р., №222 від 03.04.2017р., №542 від 06.07.2017р. за договором №15/854 від 26.10.2016р. позивачем поставлено, а відповідачем на підставі довіреностей отримано товар на суму 78071,65 грн.

Факт отримання від позивача товару за договором на вказану суму з боку відповідача не спростований.

При цьому, посилання відповідача на ті обставини, що факт поставки продукції та, відповідно, зобов'язання відповідача по оплаті даної продукції не настали, у зв'язку з ненаданням позивачем документів, зазначених в п.6.1 договору, судом до уваги не приймаються.

Так, згідно п.6.1 договору позивач зобов'язується передати відповідачу одночасно з продукцією наступні документи: рахунок, сертифікат якості, накладну, товарно-транспортну накладну. Якщо на момент передачі продукції будь-які з цих документів відсутні, вони мають бути надані протягом 2 календарних днів після передачі продукції.

Згідно з положеннями ст.666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідачем всупереч вимог ст.ст.13, 74, 76 Господарського процесуального кодексу України не надано доказів на підтвердження наявності заперечень під час прийняття товару щодо відсутності документів, встановлення позивачу строку для передання документів, що стосуються товару, визначених умовами договору, доказів відмови від прийняття товару, відмови від договору, повернення позивачу товару.

За таких обставин, суд дійшов висновку про належне виконання позивачем своїх зобов'язань перед відповідачем за договором №15/854 від 26.10.2016р. з передачі документів, що стосуються товару та, відповідно, належне постачання товару.

Крім цього, згідно видаткової накладної №1089 від 14.11.2017р. позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято підшипник 6319 у кількості 4 шт. на суму 6868,80 грн.

Факт отримання товару за вказаною накладною відповідачем у відзиві на позовну заяву підтверджено.

Відповідно до ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.265 Господарського кодексу України договір, в якому одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму, є договором поставки.

За таких обставин, за висновками суду, між сторонами виникли правовідносини з постачання товару.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, якщо в зобов'язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Згідно з п.9.1 договору №15/854 від 26.10.2016р. оплата здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в національній валюті України.

Покупець здійснює оплату за поставлену продукцію протягом строку, вказаного в специфікації, від дня отримання оригіналів рахунку на оплату та сертифікату якості, якщо інше не передбачено специфікацією (п.9.3 договору).

Датою оплати товару вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (п.9.3 договору).

Відповідно до п.3 специфікації №1 від 26.10.2016р. до договору №15/854 від 26.10.2016р оплата здійснюється по факту поставки товару протягом 20 днів.

Згідно до п.3 специфікації №2 від 30.03.2017р. до договору №15/854 від 26.10.2016р оплата здійснюється на умовах відстрочення платежу 14 календарних днів з моменту поставки.

Таким чином, з урахуванням умов вищевказаних специфікацій, відповідач повинен був сплатити вартість товару:

- переданого за видатковими накладними №34 від 13.01.2017р., №35 від 13.01.2017р. в строк до 02.02.2017р.;

- переданого за видатковою накладною №222 від 03.04.2017р. в строк до 24.04.2017р.

- переданого за видатковою накладною №542 від 06.07.2017р. в строк до 20.07.2017р.

Одночасно, як встановлено судом вище, товар, зазначений у накладній №1089 від 14.11.2017р. специфікаціями до договору №15/854 від 26.10.2016р. не передбачений, постачання товару за накладною №1089 від 14.11.2017р. здійснювалось на підставі усної домовленості між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Викладене відображає правову позицію Вищого господарського суду України, яка доведена у оглядовому листі від 29.04.2013р. N01-06/767/2013 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інформаційному листі від 17.07.2012р. N01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права".

З урахуванням викладеного, за висновками суду, відповідач мав сплатити вартість отриманого від позивача товару в день його прийняття.

Таким чином, з урахуванням вищевикладених положень відповідач повинен був сплатити вартість товару переданого за видатковою накладною №1089 - 14.11.2017р.

За висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 59503,65 грн. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач належним чином не виконав.

За приписом ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст.551 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України предметом неустойки є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст.551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства, при цьому розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Згідно з п.10.6 договору №15/854 від 26.10.2016р. за прострочення оплати поставленої продукції покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,04% суми прострочення платежу за кожен день прострочки.

Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно вищевказаного пункту договору та з урахуванням встановленого законом строку позовної давності, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені за період з 20.07.2017р. по 14.05.2018р. в розмірі 2583,23 грн.

Перевіривши, здійснений позивачем розрахунок пені, суд приймає заперечення відповідача в цій частині та визнає розрахунок позивача невірним. Зокрема, приймаючи до уваги заперечення відповідача, суд дійшов висновку про неправомірність нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання за видатковою накладною №1089 від 14.11.2017р.

Так, відповідно до ст.547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Як встановлено, позивачем доказів узгодження між сторонами можливості стягнення пені за прострочення виконання відповідачем своїх зобов'язань зі сплати вартості товару, отриманого за видатковою накладною №1089 від 14.11.2017р., до справи не надано.

За таких обставин, нарахування пені за прострочення оплати поставленого товару за вищевказаною накладною є безпідставним.

Внаслідок проведеного судом перерахунку, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в сумі 2085,93 грн. за період з 20.07.2017р. по 20.01.2018р., а решта вимог про стягнення пені є неправомірною.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України також нараховано та пред'явлено до стягнення три проценти річних за період з 03.02.2017р. по 19.07.2018р. в розмірі 2080,80 грн. та інфляцію за період з лютого 2017р. по липень 2018р. в розмірі 7318,29 грн.

За висновками суду, розрахунок трьох процентів річних є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Одночасно, щодо вимог про стягнення інфляції суд виходить з наступного.

Відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, виходячи зі змісту викладеного у позові розрахунку інфляції, її нарахування за місяці, в які відповідач мав сплатити вартість отриманого товару, є неправомірним.

Як наслідок, стягненню з відповідача на користь відповідача підлягає інфляція в сумі 7221,88 грн. за період з березня 2017р. по червень 2018р.

За таких обставин, враховуючи, що позов доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, проте, в частині вимог про стягнення пені в сумі 497,30 грн. та інфляції в сумі 96,41 грн. є неправомірним, виходячи з того, що заперечення відповідача щодо ненастання терміну оплати продукції є безпідставними та необґрунтованими, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості підлягають частковому задоволенню в сумі 70892,26 грн., у тому числі основний борг в сумі 59503,65 грн., пеня в сумі 2085,93 грн., три проценти річних в сумі 2080,80 грн. та інфляції в сумі 7221,88 грн.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76-79, 120, 129, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Руно", м.Павлоград до Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м.Краматорськ про стягнення заборгованості в сумі 71485,97 грн., у тому числі основний борг в сумі 59503,65 грн., три проценти річних в сумі 2080,80 грн., інфляція в сумі 7318,29 грн. та пеня в сумі 2583,23 грн., задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (84306 м.Краматорськ, Донецька область, , ІПН 56, №св-ва 100336168, р/р 4820 в ПАТ "Промінвестбанк", МФО 300012) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Руно" (51400, м.Павлоград, вул.Тернівська, 4, , р/р 8381, в ПАТ «Пумб», МФО 334851) основний борг в розмірі в сумі 59503,65 грн., три проценти річних в сумі 2080,80 грн., інфляцію в сумі 7221,88 грн. та пеню в сумі 2085,93 грн., всього заборгованість в сумі 70892,26 грн., судовий збір в сумі 1747,38 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 24.09.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 24.09.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина