РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

12.09.2018Справа № 910/4371/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестєвробуд"
до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
про за участю стягнення 330 845,71 грн. Військової прокуратури Центрального регіону України
Суддя Підченко Ю.О. Секретар судового засідання Ярмоленко С.М.
Представники сторін:
від позивача:Піцьків В.Я. представник за довіреністю;
від відповідача: від прокуратури:не з`явився; Шпірук М.В. за посвідченням.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Вестєвробуд" (надалі позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (надалі відповідач, Військова частина НОМЕР_1 ) про стягнення коштів в сумі 267 819,73 грн. внаслідок неналежного виконання грошового зобов`язання, а саме щодо несплати суми коштів за виконані будівельно-монтажні роботи за договором № 040316/1 від 04.03.2016, а також пені внаслідок неналежного виконання грошового зобов`язання щодо оплати за виконані роботи згідно вказаного договору в сумі 38 353,15 грн., 3% річних в сумі 3 962,00 грн. та інфляційного збільшення боргу в сумі 20 711,56 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2018 відкрито провадження у справі № 910/4371/18 та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

02.05.2018 через канцелярію суду міста Києва від відповідача по справі надійшла заява із запереченням щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідними ухвалами Господарського суду міста Києва від 14.05.2018 відмовлено у задоволенні вказаної заяви із запереченням щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 25.05.2018.

18.05.2018 на підставі ч. 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) надійшла заява заступника військового прокурора Центрального регіону України (надалі прокурор) про вступ у справу.

25.05.2018 в судовому засіданні відповідач звернувся до суду з клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

29.05.2018 року на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач вказує на те, що відповідно до умов договору № 040316/1 від 04.03.2016, позивач взяв на себе зобов`язання щодо виконання поточного ремонту дорожнього покриття Військової частини НОМЕР_1 на суму 267 819,73 грн., водночас відповідач взяв на себе зобов`язання з оплати робіт на вказану суму без встановлення відповідних бюджетних асигнувань, в порушення положень Бюджетного кодексу України, а тому, на підставі приписів ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, відповідач просить суд визнати недійсним договір № 040316/1 від 04.03.2016, укладений між позивачем та відповідачем та просить суд відмовити в позові повністю.

01.06.2018 позивачем була надана заява (показання) свідка у відповідності до ст. ст. 87-88 ГПК України.

01.06.2018 прокурор надав суду письмові пояснення по справі, у яких він вказує на те, що безпідставне стягнення коштів з бюджетних установ військових частин, які фінансуються лише з бюджету, впливає на ефективність обороноздатності держави в цілому та унеможливлює повну та своєчасну підготовку держави до оборони, а тому шкода, яка спричиняється відповідачеві невиконанням зобов`язань є безпосередньою шкодою інтересам держави. Також прокурор вказує на те, що відповідач повідомив прокурора про неможливість самостійного захисту інтересів держави та Військової частини НОМЕР_1 у судових засіданнях, розпочатих за позовами Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестєвробуд".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2018 задоволено клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22.06.2018.

19.06.2018 відповідач звернувся до суду з клопотання про витребування доказів, посилаючись на те, що службовим розслідуванням встановлено факт відсутності у Військової частини НОМЕР_1 оригіналу договору №040316/1 від 04.03.2018 на суму 267 819,73 грн. з додатками до нього.

20.06.2018 через канцелярію суду прокурор надав письмові пояснення по справі від 05.06.2018 № 05/2-284 вих. 18, у яких йдеться про ті самі обставини, що викладені у поясненнях прокурора, що надійшли до суду 01.06.2018.

22.06.2018 в судовому засіданні позивачем надано відповідь на відзив, у якій він вказує на те, що доводи викладені у відзиві є необґрунтованими та не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 22.06.2018 задоволено клопотання відповідача про витребування доказів та відкладено підготовче судове засідання на 13.07.2018.

05.07.2018 позивачем через канцелярію суду надано оригінали документів, витребуваних відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 22.06.2018.

13.07.2018 позивачем через канцелярію суду надано клопотання, у якому він просив суд про витребування у Північного офісу Держаудитслужби України оригінал належно завіреної довідки від 19.07.2017, складеної за результатами проведення перевірки фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, а також разом з вказаним клопотанням надано копію довідку перевірки дотримання вимог законодавства по виконаних роботах із поточного ремонту дорожнього покриття (Асфальт верхній та нижній шар), по виконанню військового будівництва об`єктів бойової підготовки (спортивна зала), по капітальному ремонту будівлі спеціального призначення (КТП), по капітальному ремонту будівлі спеціального призначення (передавального центру зв`язку) 1-го. 2-го. 3-го поверхів, по виконанню капітального ремонту будівлі спеціального призначення (штаб), та по військовому будівництву навчальних класів зв`язку Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 19.07.2017, яку складено Державним фінансовим інспектором Буряк М.В. та яку, як вказує на те позивач, було надано позивачеві Військовою прокуратурою Дарницького гарнізону.

За приписом ч. 1 ст. 81. ГПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 2. ст. 81 ГПК України, у клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

При цьому, застосовуючи згідно з ч. 2 ст.11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Між тим, у клопотанні, що подане позивачем 13.07.2018 останнім не обґрунтовано того, з`ясування яких саме обставин, які входять до предмету доказування у справі, може підтвердити оригінал належно завіреної довідки від 19.07.2017, про витребування якої просить позивач, водночас наявних в матеріалах справи доказів достатньо для всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин, що входять до предмету доказування у даній справі, а тому зазначене клопотання позивача в частині витребування у Північного офісу Держаудитслужби України оригіналу належно завіреної довідки від 19.07.2017, залишається судом без задоволення.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 13.07.2018 відклав підготовче судове засідання на 01.08.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2018 призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 15.08.2018.

23.07.2018 через канцелярію суду міста Києва від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності щодо вимоги про стягнення пені в розмірі 38 353,15 грн.

В судовому засіданні, що відбулось 15.08.2018, позивачем надано лист Військової прокуратури Дарницького гарнізону, наданий позивачеві у відповідь на запит про надання довідки, складеної за результатами проведення перевірки фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Разом з тим, в судовому засіданні, що відбулось 15.08.2018 відповідачем подане клопотання щодо надання документів, у якому він просив суд долучити до матеріалів справи акт позапланової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України за період з 01.01.2015 по 31.11.2016 від 24.04.2017 № 09-30/429.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.09.2018.

У судове засідання, що відбулось 12.09.2018 представник відповідача не з`явився.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, оскільки відповідача належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання та з урахуванням обставин викладених прокурором у наданих 01.06.2018 та 20.06.2018 письмових поясненнях, в яких значиться про неможливість здійснення відповідачем самостійного захисту інтересів держави та військової частини у судових засіданнях, суд приходить до висновку, що неявка представника відповідача в судове засідання 12.09.2018 не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 12.09.2018, відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та прокурора, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:
04 березня 2016 року між Товариством з обмеженою Відповідальністю "Вестєвробуд", (за договором Виконавець) та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної Гвардії України (за договором Замовник), в особі командира частини Нардекова Михайла Михайловича було укладено договір № 040316/1 (надалі Договір).

Пунктом 1.1. Договору визначено, що згідно з умовами даного договору Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується виконати роботи з військового будівництва навчальних класів зв`язку військової частини НОМЕР_1 НГУ за ДК: 016-2010 та ДК021:2015 з використання матеріалів замовника:

1.Роботи будівельно-монтажні, інші43.29.1267819,73
(Назва товару відповідно до ДК: 021-2015)код. категорія відповідно до ДК: 016-2010 5 знаків)
2.Будівельно-монтажні роботи45300000-0
(Назва товару відповідно до ДК: 021-2015)(код категорія відповідно до ДК: 021-2015)(сума, грн.)
Пунктами 2.1., 2.2., 2.3. Договору Сторони обумовили, що загальна сума договору складає 267 819 (Двісті шістдесят сім тисяч вісімсот дев`ятнадцять) грн. 73 коп., в т. ч. ПДВ 446 36,62 грн. Замовник здійснює оплату Виконавцю після виконання робіт у розмірі 100% не пізніше 5 (п`яти) робочих днів на підставі акту виконаних робіт ПФ № КБ-2 в та довідки про вартість виконаних робіт ПФ №КБ-3. Оплата послуг згідно Договору здійснюється в безготівковій формі на поточний банківський рахунок Виконавця, який вказаний у Договорі.

Відповідно до п. п. 3.1., 3.2. Договору, початок виконання робіт 01 березня 2016 року. Закінчення виконання робіт не пізніше 20 грудня 2016 року.

Згідно п. 4.1. Договору, робота вважається виконаною після підписання Замовником акту виконаних робіт ПФ № КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт ПФ № КБ-3.

Виходячи із змісту вказаного Договору, він за своєю правовою природою є договором будівельного підряду, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України). При цьому, за вимогами 180 Господарського кодексу України (надалі ГК України) договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни.

Разом з тим, приписами ч. ч. 1-5 ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Так, відповідач вказує на те, що вказаний вище Договір, укладений командиром військової частини НОМЕР_1 полковником Нардековим Михайлом Михайловичем з порушенням приписів ст. 67 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 № 548-XIV, а також ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України.

Зокрема, відповідач зазначає, що Договір не реєструвався в управлінні Державної казначейської служби України у Вишгородському районі Київської області у 2016 році як бюджетне зобов`язання відповідно до Бюджетного кодексу України та Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах ДКС України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 № 309.

При цьому відповідач вказує, що закупівля послуг за Договором відсутня в додатку до річного плану закупівель на 2016 рік Військової частини НОМЕР_1 , тобто в період з лютого по квітень 2016 року не було заплановано здійснення закупівлі ремонтних робіт, що суперечить вимогам Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 10.04.2014 № 1197-VII (чинного на момент виникнення правовідносин) та окрім того відповідач зазначає, що оригінал другого примірника Договору у відповідача відсутній та реєстрація даного договору не здійснювалася у фінансовій службі згідно із Порядком здійснення правової роботи в Міністерстві внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС від 08.07.2008 № 330.

Окрім того, відповідач вказує на ту обставину, що Військовою прокуратурою Центрального регіону України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000194 від 25.10.2016 за фактом недбалого ставлення військових службових осіб військової частини НОМЕР_1 до служби, вчинене в умовах особливого періоду, та перевищення військовими службовими особами військової частини НОМЕР_1 (Національна гвардія України, с. Нові Петрівці, Вишгородський район, Київська область) службових повноважень, вчинене в умовах особливого періоду, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 425 та ч. 4 ст. 426-1 Кримінального кодексу України.

Також, відповідач зазначає, що відповідно до результатів перевірок господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 , договір № 040316/1 від 04.03.2016 не виявлявся та на підтвердження даної обставини посилається на наступні документи:

- акт про результати аудиту ефективності використання коштів державного бюджету, виділених в/ч НОМЕР_1 НГУ від 15.02.2016 № 02-10/5 «ОС», здійсненої за результатом перевірки Рахункової палати України у період з 21.12.2015 по 15.02.2016;

- довідку від 23.05.2016 № 1 про результати перевірки окремих питань фінансового-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 НГУ за період з 01.07.2015 по 31.03.2016, здійсненої старшим офіцером відділу внутрішнього аудиту ГУ НГУ капітаном ОСОБА_1 ;

- аудиторський звіт про результати фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 за період її діяльності з 01.02.2013 по 31.07.2016 від 16 вересня 2016 року № 27/35-308/11 здійсненої перевіркою відділу внутрішнього аудиту ГУ НГУ;

- акт приймання та здавання посади командира в/ч НОМЕР_1 від 02.12.2016 № 867;

- акт позапланової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності в/ч НОМЕР_1 НГУ за період з 01.01.2015 по 31.11.2016 від 24.04.2017 № 09-30/429, здійсненої Північним офісом Держаудитслужби.

Окрім того, відповідач вказує на те, що проект договору не розроблявся начальником квартирно-експлуатаційної служби військової частини НОМЕР_1 , що перебуває на посаді з 2011 року, майором ОСОБА_2 , відповідно до п. п. 5.7.2. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра Оборони України від 16.07.1997 № 300.

Водночас, вказуючи на акти № 1, № 2, № 3 огляду прихованих робіт від 22.03.2016 до Договору, відповідач зазначає, що підписи посадових осіб, а саме, командира військової частини НОМЕР_1 полковника Нардекова М.М., який здійснював підписання договору у порівнянні із аналогічним періодом не співпадає із його дійсними підписами, що вказує на можливий факт підроблення підпису, а також зазначає, що підпис заступника командира військової частини з матеріального забезпечення начальника тилу підполковника ОСОБА_3 у порівнянні із аналогічним періодом не співпадає із його дійсними підписами, що вказує на факт підроблення його підпису, оскільки ОСОБА_3 був звільнений від виконання службових обов`язків наказами командира військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується довідками тимчасової непрацездатності № 122 від 04.03.2016 та № 178 від 14.03.2016, № 187 від 25.03.2016 та наказами командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2016 № 53, від 29.03.2016 № 70, від 30.03.2016 № 71 та від 04.04.2016 №75.

При цьому, з урахуванням вищезазначених обставин, що викладені у відзиві на позовну заяву, відповідач просить суд визнати недійсним договір № 040316/1 від 04.03.2016, що укладений між позивачем та відповідачем.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою етапі 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції" національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому судом враховано, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" від 04.11.1950 закріплено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Так, в силу ч. 3 ст. 237 ГПК України, ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.

При цьому, згідно п. 3) ч. 2 ст. 46 ГПК України, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Тобто приписами вказаних статей ГПК України визначено, що при ухвалені рішення, суд має право визнати недійсним договір за відповідною заявою позивача, яка подана під час розгляду справи, водночас відповідач не позбавлений права на подання відповідного зустрічного позову з вимогою про визнання недійсними договору, яка підлягала-б розгляду спільно з первісним позовом.

Таким чином, доводи, на які посилається відповідач у своєму відзиві можуть бути оцінені судом в якості заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права та водночас вказані доводи відповідача не можуть бути прийняті судом як такі, якими відповідач обґрунтовує вимогу про визнання недійсним договору № 040316/1 від 04.03.2016, оскільки дана вимога не викладена у вигляді відповідного зустрічного позову.

Відтак, вимога відповідача про визнання недійсним договору № 040316/1 від 04.03.2016 залишається судом без розгляду, оскільки відповідно до приписів ГПК України, в суду відсутні підстави для прийняття до розгляду вимог відповідача про визнання недійсним договору, що викладені у відзиві на позовну заяву.

При цьому частиною 1 ст. 204 ЦК України (презумпція правомірності правочину) встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Також, суд приймає до уваги приписи ч. 4 та ч. 6 ст. 75 ГПК України, за якими обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При цьому, Сторонами та прокурором не надано суду доказів наявності рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, або вироку суду в кримінальному провадженні, які набрали законної сили, та якими встановлено недійсність договору № 040316/1 від 04.03.2016. Водночас факт досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000194 від 25.10.2016 не є преюдиційною обставиною, яка встановлює факти (недійсність договору № 040316/1 від 04.03.2016), які не потребують доказування у розумінні ст. 75 ГПК України.

Між тим, в матеріалах справи міститься заява свідка ОСОБА_4 від 01.06.2018, у якій останній зокрема вказав про наступне:

«01.02.2016 року я особисто підписав Гарантійного листа на адресу TOB «Вестєвробуд» з проханням виконати відповідні роботи гарантуючи оплату виконаних робіт в термін до 20 грудня 2016 року. Окрім вказаного договору, я особисто підписав додатки до договору № 040316/1 від 04.03.2016р., а саме: Дефектний акт. Договірну ціну на виконання робіт та по факту виконання акт № 220316 приймання виконаних будівельних робіт за березень 2016 року на суму: 268 169,53 грн., (в тому числі зворотні суми 291,50 грн. вартість матеріальних ресурсів поставки замовника без ПДВ, та ПДВ 58,30 грн.) та довідку про вартість виконаних будівельних робіт за цей період від 31.03.2016 року.
Дані роботи виконавцем робіт TOB «Вестєвробуд», було виконано в повному обсязі, про що свідчить мій підпис на акті № 220316 приймання виконаних будівельних робіт від 22.03.2016р. та завірений печаткою військової частини НОМЕР_1 НГУ. Претензій з боку військової частини НОМЕР_1 НГУ щодо якості, дефектів та недоліків у виконаних роботах були відсутні.
Також, хочу зауважити, що до моменту підписання конкретного договору TOB «Вестєвробуд» вже виконувало подібні види робіт для потреб військової частини протягом 2014-2015рр.. Договір за № 040316/1 від 04 березня 2016 року укладався мною в межах наданих повноважень, завірявся печаткою військової частини, а примірники договорів та доданих документів неодноразово витребовувались працівниками Північного офісу Держаудитслужби Державної аудиторської служби України в ході контрольних перевірок. Виконання робіт носило дійсний характер.»

З таких обставин, суд приходить до висновку, що договір № 040316/1 від 04.03.2016 є укладеним, оскільки Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору відповідно до вимог ст. ст. 837, 853, 854, 875 ЦК України, а тому вказаний договір є підставою для виникнення у його Сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Також Сторонами було укладено дефектний акт, договірну ціну та локальний кошторис до договору, копії зазначених документів додано позивачем разом з позовною заявою та оригінали надані під час розгляду справи.

Як вбачається, з акту №2220316 приймання виконання будівельних робіт за березень від 22 березня 2016 року, копія якого міститься в матеріалах справи та оригінал якого наданий позивачем під час розгляду справи, позивачем виконані, а відповідачем, у свою чергу прийняті роботи загальною вартістю 267 819,73 грн. відповідно до умов договору № 040316/1 від 04.03.2016.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов`язання відповідно до умов Договору, а відповідач у свою чергу, не виконав взяті на себе зобов`язання з їх оплати та має перед позивачем заборгованість у розмірі 267 819,73 грн.

Разом з тим, доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано. Також, вказана заборгованість відповідача підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за період з січня 2016 року по жовтень 2016 року, що складений станом на 01.11.2016 року, підписаний командиром Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 та позивачем, а також завірений печатками Сторін та згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем складає 1 788 554.34 грн., в тому числі і за актом № 220316 від 22.03.2016 на суму 267 819,73 грн.

При цьому, суд приймає до уваги те, що акт звірки взаєморозрахунків є суто бухгалтерським документом, за яким бухгалтерії підприємств-учасників певних господарських операцій звіряють бухгалтерський облік цих операцій (у контексті визначення дебіторської або кредиторської заборгованості), а наявність чи відсутність будь-яких зобов`язань сторін підтверджується первинними документами договором, накладними, рахунками тощо.

Водночас доводи відповідача про відсутність відповідних бюджетних асигнувань не є належною обставиною для звільнення від виконання взятого на себе зобов`язання з оплати робіт за договором та не приймаються судом, з огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (Заява N 70297/01) від 18.10.2005, у якій окрім іншого визначено, що асигнування для виплати державою боргів з державного бюджету можуть викликати певну затримку у виконанні рішень, водночас відсутність бюджетних коштів не може виправдати бездіяльність щодо отримання присуджених заявникові коштів.

Зазначений принцип кореспондується по суті з положеннями частини 2 ст. 218 ГК України, якими визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Так, відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтями 525 та 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, оскільки відповідачем не здійснено неналежним чином взяте на себе зобов`язання з оплати виконаних позивачем робіт, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду порушені відповідачем, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів в сумі 267 819,73 грн. внаслідок неналежного виконання грошового зобов`язання, а саме щодо не сплати суми коштів за виконані будівельно-монтажні роботи за договором № 040316/1 від 04.03.2016 є обґрунтованими та позов у зазначеній частині вимог підлягає задоволенню.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 3 962,00 грн. та інфляційне збільшення боргу в сумі 20 711,56 грн., у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо сплати суми коштів за виконані будівельно-монтажні роботи за договором № 040316/1 від 04.03.2016, вказавши період нарахування з 27.09.2017 по 26.03.2018

Перевіривши поданий позивачем розрахунок 3% річних в сумі 3 962,00 грн. за період з 27.09.2017 по 26.03.2018, суд приходить до висновку про його обґрунтованість, а тому зазначені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми 3 % річних підлягають задоволенню в межах заявленого позивачем періоду та розміру нарахування 3 % річних.

Водночас, перевіривши поданий позивачем розрахунок інфляційного збільшення боргу в сумі 20 711,56 грн. за вказаний ним період з 27.09.2017 по 26.03.2018, суд вбачає, що позивачем розраховано індекс інфляції за місяці вересень 2017 року лютий 2018 року.

При цьому, суд приймає до уваги рекомендації, викладені в п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» відповідно до яких, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Таким чином, за вказаний позивачем період з 27.09.2017 по 26.03.2018, має бути розрахований індекс інфляції за місяці жовтень 2017 року березень 2018 року та з урахуванням суми заборгованості в розмірі 267 819,73 грн. інфляційне збільшення боргу за вказані місяці відповідно до розрахунку суду становить 18 165,75 грн.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційного збільшення боргу в сумі 20 711,56 грн., у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо не сплати суми коштів за виконані будівельно-монтажні роботи за договором № 040316/1 від 04.03.2016 є обґрунтованими частково на суму 18 165,75 грн. та відповідно, позов в частині стягнення інфляційного збільшення боргу підлягає задоволенню частково на суму 18 165,75 грн.

Окрім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6.2. договору визначено, що у випадку порушення Замовником термінів платежів, зазначених у п. 2.2. Договору, Виконавець має право застосувати до Замовника штрафні санкції, у вигляді пені, в розмірі 0,5% від суми невиконаних платежів, за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент підписання сторонами Актів виконаних робіт ПФ №КБ-2в та Довідок про вартість виконаних робіт ПФ № КБ-3.

На підставі зазначеної умови Договору, позивачем нараховано до стягнення з відповідача пеню внаслідок неналежного виконання грошового зобов`язання щодо оплати за виконані роботи згідно вказаного договору в сумі 38 353,15 грн. за період з 27.09.2017 по 26.03.2018.

Разом з тим, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у позові щодо стягнення пені у розмірі 38 353,15 грн., мотивуючи це тим, що оскільки акт виконаних робіт ПФ №КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт ПФ № КБ-3 підписані Сторонами 22 березня 2016 року, позивачу стало відомо про порушення свого права 30 березня 2016 року (із врахуванням вихідних днів), а отже строк позовної давності щодо стягнення пені минув 31 березня 2017 року.

Так, відповідно до положень ст. 256, 261, 258 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

При цьому, за змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Разом з тим, судом прийнято до уваги те, що в силу ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вбачається з розрахунку позивача, ним заявлено про стягнення пені за період з 27.09.2017 по 26.03.2018, тоді як шестимісячний строк від дня, коли відповідач мав виконати зобов`язання за виконані будівельно-монтажні роботи за договором № 040316/1 від 04.03.2016, тобто від 30 березня 2016 року, сплив 29 вересня 2016 року, а отже нарахування позивачем пені за період з 27.09.2017 по 26.03.2018 є необґрунтованим.

За таких обставин, оскільки позивачем не доведено того, що відповідачем порушене право позивача, за захистом якого він звернувся до суду в частині вимог про стягнення пені внаслідок неналежного виконання грошового зобов`язання щодо оплати за виконані роботи згідно договору № 040316/1 від 04.03.2016 в сумі 38 353,15 грн за період з 27.09.2017 по 26.03.2018, у задоволенні позову в зазначеній частині вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 46, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, 250, ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестєвробуд" задовольнити частково.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестєвробуд" (78276, Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Великий Ключів, вул. Відродження, 15; код ЄДРІІОУ 39638224) кошти в сумі 267 819,73 грн, 3% річних в сумі 3 962,00 грн, інфляційне збільшення в сумі 18 165,75 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 4 340,21 грн. Видати наказ.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з п. п. 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 17.09.2018 року.

Суддя Ю.О. Підченко