ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/793/18

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Добреля Н.С.

судді: Аюпова Р.М. , Сальнікова Г.І.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу в порядку загального позовного провадження

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1)
до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (03150, м. Київ, вулиця Ковпака, буд.29, )
про визнання поновленим та продовженим договору та додаткової угоди
за участю представників :

позивач - ОСОБА_2, за довіреністю від 31.08.18р., на підставі договору від 31.08.18р. та свідоцтва № 1390від 14.08.06р.;

відповідач - Дем'янець Я.В., за довіреністю № 02-36/2698 від 20.11.17р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 - звернулась до відповідача - Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - з позовом (з урахуванням уточненої позовної заяви вх.№18055 від 22.06.2018, т.с.1, а.с.174-181) про:

1. визнання поновленим та продовженим укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 договору оренди №02_15_12_01 від 04 лютого 2015 року нерухомого майна - нежитлових будівель: літера «В-1», загальною площею 1681,0 кв.м.; літера «Г-1» загальною площею 41,6 кв.м.; літера «Е-1», загальною площею 59,0 кв.м.; літера «Д-1», загальною площею 25,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, на той самий строк у 35 календарних місяців - з 21 березня 2018 року до 20 лютого 2021 року на тих самих умовах.

2. визнання поновленим та продовженим укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 Додатку №1 (Опціон) від 04.02.2015, який є невід'ємною частиною договору оренди нерухомого майна №02_15_12_01 від 04 лютого 2015 року, на той самий строк у 35 календарних місяців - з 21 березня 2018 року до 20 лютого 2021 року на тих самих умовах, за виключенням пункту 1.8.6., який є нікчемним правочином відповідно до закону.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що між сторонами було укладено договір оренди нерухомого майна на умовах його подальшого викупу позивачем у відповідача в установлений договором строк. В договорі оренди сторони домовились, що закінчення строку дії договору є підставою для припинення права оренди. Наразі, строк дії договору оренди закінчився, однак позивач вважає, що укладений договір оренди є чинним відповідно до вимог ст.764 ЦК України, хоча й між сторонами не укладено додаткову угоду до договору про продовження строку його дії.

Позовні вимоги щодо нікчемності пункту 1.8.6. Додатку №1 (Опціон) від 04.02.2015, який є невід'ємною частиною договору оренди обґрунтовані тим, що відповідач ухилявся від виконання свого обов'язку з продажу об'єкту оренди, що унеможливило оформлення на позивача права власності на нерухоме майно.

В судовому засіданні 04.09.2018 року було оголошено перерву до 12.09.2018 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі; пояснив, що позивач звертався до відповідача щодо укладення додаткової угоди про продовження строку дії договору за день до закінчення строку дії договору оренди, втім відповіді на своє звернення не отримав.

Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що позовні вимоги про визнання договору оренди продовженим та поновленим стосуються визнання юридичного факту, що не належить до компетенції господарських судів.

Окрім того, відповідач зазначав, що договором оренди сторони не погодили автоматичну пролонгацію договору оренди, а безумовно визначили, що закінчення строку дії договору оренди є підставою для припинення договору. Наведене відповідач вважає свідченням факту не надання згоди в порядку ст. 764 ЦК України на продовження дії договору оренди. В обґрунтування незгоди відповідача із використанням позивачем нерухомого майна після закінчення дії договору оренди відповідач посилається на повернення позивачу орендної плати, сплаченої після закінчення строку дії договору оренди.

Посилання позивача щодо нікчемності 1.8.6. Додатку №1 (Опціон) від 04.02.2015 відповідач вважає безпідставними, оскільки цей пункт визначає лише термін дії зобов'язання відповідача щодо відчуження нерухомого майна позивача та жодним чином не скасовує відповідальність сторін щодо договору оренди чи купівлі-продажу орендованого майна.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів позивача та відповідача фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

04 лютого 2015 року між позивачем (як орендарем) та відповідачем (як орендодавцем) було укладено договір оренди №02_15_12_01 (далі - договір оренди).

Відповідно до п. 1.1 договору оренди, відповідач передає, а позивач приймає в строкове платне володіння та користування, з урахуванням укладеного сторонами 04.02.2015 Умов Опціону на купівлю нерухомого майна (далі - опціон), що є додатком №1 до цього договору та його невід'ємною частиною, наступний об'єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі: літера «В-1», загальною площею 1681,0 кв.м.; літера «Г-1» загальною площею 41,6 кв.м.; літера «Е-1», загальною площею 59,0 кв.м.; літера «Д-1», загальною площею 25,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (далі - об'єкт оренди).

Згідно з п. 3.1, 3.2 договору оренди, позивач зобов'язаний сплачувати відповідачу орендну плату в розмірі 25000,00 грн., з урахування ПДВ.

В п. 4.2.6, 4.2.7 сторони погодили, що позивач має переважне право перед іншими особами на придбання об'єкту оренди у разі його продажу відповідачем; має право придбати об'єкт оренди у випадках, в порядку та на умовах, визначених у опціоні, укладеному між сторонами.

В п. 4.3.3 відповідач зобов'язався за умови належного виконання позивачем умов цього договору продати позивачу об'єкт оренди згідно окремого договору купівлі-продажу в порядку та на умовах, передбачених опціоном.

Як додаток №1 до договору оренди, 04.02.2015 між сторонами було підписано опціон, відповідно до п. 1.1 якого позивач має безумовне право (але не обов'язок, з урахуванням пункту 1.6 опціону) купити (придбати) об'єкт нерухомості - нежитлові будівлі: літера «В-1», загальною площею 1681,0 кв.м.; літера «Г-1» загальною площею 41,6 кв.м.; літера «Е-1», загальною площею 59,0 кв.м.; літера «Д-1», загальною площею 25,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (об'єкт оренди), а відповідач має безумовний обов'язок продати позивачу об'єкт оренди згідно до окремого договору купівлі-продажу об'єкту оренди по ціні, визначеній в п. 1.5 цього опціону, незалежно від цінових змін на ринку аналогічних об'єктів нерухомого майна.

Відповідно до п. 8.1 договору оренди, строк оренди становить 35 календарних днів. Строк оренди починає відраховуватись з моменту підписання Акту приймання-передачі. Якщо сторони не домовились про інше, строк оренди не може бути продовжено після його закінчення (крім випадків, передбачених в п. 1.8.5 опціону). Орендар може отримати право оренди об'єкту оренди виключно на підставі укладеного та підписаного сторонами нового договору оренди.

Додатковою угодою від 04.01.2018 сторони продовжили строк дії договору оренди до 20.03.2018.

В п. 1.8.5 опціону сторони домовились, що у разі, якщо позивач скористається правом придбання базового активу (об'єкту оренди за договором оренди), а термін дії договору спливає до дати укладення і нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу базового активу, то сторони погодили, що термін дії договору оренди продовжується шляхом укладення додаткової угоди на період до укладення, нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору купівлі-продажу базового активу та/або державної реєстрації права власності на базовий актив за позивачем.

Відповідно до п. 1.6 опціону, позивач вправі в будь-який час протягом 35 календарних місяців з дати укладення цього опціону скористатись правом придбання базового активу, направивши відповідачу відповідне повідомлення з пропозицією укласти договір купівлі-продажу активу та проект договору купівлі-продажу. Якщо позивач своєчасно, у визначений цим пунктом строк, направив відповідачу повідомлення з пропозицією укласти договір купівлі-продажу базового активу, договір купівлі-продажу базового активу укладається у порядку, передбаченому п. 1.8 опціону, незалежно від закінчення строку дії опціону.

Відповідно до п. 1.11 опціону, строк дії опціону - з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє протягом 35 місяців з моменту його підписання або до моменту укладення сторонами договору купівлі-продажу базового активу, але в будь-якому випадку не більше строку дії договору оренди.

В п. 1.8.1 опціону сторони погодили, що в разі наміру позивача скористатись правом придбання базового активу та наявності у нього достатніх фінансових ресурсів для проведення розрахунку за базовий актив, позивач направляє відповідачу повідомлення з пропозицією про укладення договору купівлі-продажу базового активу, до якого долучає проект договору купівлі-продажу базового активу. У вказаному повідомленні також зазначається запропонований позивачем нотаріус, адреса нотаріальної контори де буде посвідчуватись договір купівлі-продажу базового активу, планова дата та час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

В п. 1.9 опціону сторони погодили перелік істотних умов договору купівлі-продажу об'єкту оренди.

03.01.2018 позивач звернувся до відповідача із повідомлення в порядку п.1.8.5 опціону, яким запропонував призначити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу базового активу на 15.03.2018, а нотаріальне посвідчення такої угоди запропонував доручити приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 до повідомлення позивач також долучив примірник проекту договору купівлі-продажу об'єкта оренди.

У відповідь на вказане повідомлення відповідач звернувся до позивача із листом б/н від 22.01.2018, в якому зазначив, що наданий позивачем проект договору купівлі-продажу об'єкта оренди не містить всіх погоджених сторонами в п. 1.9 опціону істотних умов, а тому відповідач запропонував власний примірник проекту договору.

В листі №12.3-03/67-3289 від 13.03.2018 відповідач просив позивача надати докази наявності у нього достатніх фінансових ресурсів для проведення розрахунку за об'єкт оренди відповідно до положень п. 1.8.1 опціону. Окрім того, відповідач повідомив позивача про неотримання від нього відповіді на запропонований відповідачем проект договору купівлі-продажу базового активу. Відповідач також в листі зазначив про те, що приватний нотаріус ОСОБА_4 не акретидована в ПАТ "Укрсоцбанк", що також унеможливлює укладення договору купівлі-продажу.

13.03.2018 позивач звернувся до відповідача із відповіддю на вказаний лист, в якій зазначив наступне: по-перше що ОСОБА_4 є правомочним нотаріусом, відсутність її акредитації у відповідача не свідчить про неможливість виконання нею своїх обов'язків; по-друге, що позивач не має жодних зауважень щодо змісту наданого відповідачем проекту договору купівлі-продажу об'єкта оренди; по-трете, що позивач вважає, що в нього нема обов'язку надавати відповідачу докази наявності у нього достатніх фінансових ресурсів, однак все ж таких на підтвердження таких обставин надав лист ПАТ «АБ «Радабанк» із пропозицією розглянути можливість кредитування для придбання об'єкту оренди.

Листом від 14.03.2018 відповідач вказав позивачу про те, що наданий ним лист ПАТ «АБ «Радабанк» не можна вважати доказом наявності у позивача достатніх фінансових ресурсів на придбавання об'єкту оренди, оскільки такий лист свідчить лише про пропозицію банку надати кредит. Окрім того, відповідач запропонував позивачу 15.03.2018 провести зустріч щодо обговорення всіх деталей оплати об'єкту оренди.

В листі від 14.03.2018 позивач повідомив відповідачу, що відомості про ОСОБА_4 як приватного нотаріуса містяться в Єдиному реєстрі нотаріусів України, до якого є відкритий доступ.

Заявами, посвідченими приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, позивач повідомила відповідача про заплановане на 15.03.2018 о 09:00 укладення договору купівлі-продажу об'єкту оренди.

Відповідно до свідоцтва від 15.03.2018, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, позивач знаходилась у нотаріуса 15.03.2018 з 09:00 до 18:00. Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, відповідач 15.03.2018 до приватного нотаріуса ОСОБА_4 не з'явився.

Згідно з п. 1.8.6 опціону, в будь-якому випадку незалежно від причин та вини сторін позивач втрачає право на придбання об'єкту оренди, якщо договір купівлі-продажу базового активу не буде укладено сторонами в термін до 01.04.2018.

Втім, до 01.04.2018 сторони договір купівлі-продажу об'єкта оренди не уклали.

Окрім того, 20.03.2018 закінчився погоджений сторонами в договорі строк оренди. Однак, позивач орендоване майно відповідачу не повернув. За весь час користування майном, в період з 31.05.2018 по 19.07.2018, позивач сплачував відповідачу орендну плату.

В матеріалах справи наявні платіжні доручення, які свідчать про те, що частину сплачених коштів (в сумі 50000,00 грн.) відповідач повернув позивачу в червні 2018 року.

19.03.2018 позивач звернулась до відповідача із пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди, якою продовжити строк дії договору, втім відповідач відповіді на таке звернення не надав, що і стало підставою звернення до суду позивачем про визнання поновленим та продовженим укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 договору оренди №02_15_12_01 від 04 лютого 2015 року нерухомого майна - нежитлових будівель: літера «В-1», загальною площею 1681,0 кв.м.; літера «Г-1» загальною площею 41,6 кв.м.; літера «Е-1», загальною площею 59,0 кв.м.; літера «Д-1», загальною площею 25,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, на той самий строк у 35 календарних місяців - з 21 березня 2018 року до 20 лютого 2021 року на тих самих умовах та визнання поновленим та продовженим укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 Додатку №1 (Опціон) від 04.02.2015, який є невід'ємною частиною договору оренди нерухомого майна №02_15_12_01 від 04 лютого 2015 року, на той самий строк у 35 календарних місяців - з 21 березня 2018 року до 20 лютого 2021 року на тих самих умовах, за виключенням пункту 1.8.6., який є нікчемним правочином відповідно до закону.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Згідно із ч.ч.1-2 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч.1 ст.626, ч.1 ст.627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628, ч.1 ст.629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Зі змісту ч.1 ст.763, ч.1 ст.764, ч.1 ст.777 ЦК України вбачається, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

У п.п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зазначено, що Зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Встановлені судом обставини справи свідчать, що договір оренди було укладено сторонами строком до 20.03.2018. Після спливу цього строку позивач продовжує користуватись орендованим майном, сплачує за нього орендну плату, що підтверджується платіжними дорученнями №27 від 19.07.2018 року на суму 25000,00 грн., №25 від 22.06.2018 року на суму 25000,00грн., №24 від 31.05.2018 року на суму 25000,00грн.( том 2 арк. справи 29-31). Крім того, в матеріалах справи міститься звернення від 19.03.2018 позивача до відповідача із пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди, якою продовжити строк дії договору, втім відповідач відповіді на таке звернення не надав та не заперечував щодо використання нерухомого майна після закінчення строку договору. За таких обставин, суд констатує, що, з огляду на приписи ст. 764 ЦК України, договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Посилання відповідача на те, що ним було декларовано відмову на пролонгацію договору в п. 8.1 договору оренди, відповідно до якого, якщо сторони не домовились про інше, строк оренди не може бути продовжено після його закінчення (крім випадків, передбачених в п. 1.8.5 опціону) - є безпідставними. Адже, зміст даного пункту не свідчить про вираження відповідачем заперечень в порядку ст. 764 ЦК. Окрім того, відповідач відповіді на пропозицію позивача від 19.03.2018 щодо укладення додаткової угоди про продовження строку дії договору оренди - не надав; будучі обізнаним про використання позивачем об'єкта оренди після закінчення строку дії договору оренди, жодних заходів щодо виселення позивача не вживав; орендну плату за користування об'єктом оренди приймав.

Щодо посилань відповідача на те, що в якості заперечення проти використання позивачем об'єкту оренди після закінчення строку дії договору, відповідач повернув позивачу частину сплаченої позивачем орендної плати в сумі 50000,00 грн., то суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повернув орендну плату, сплачену позивачем після порушення провадження у цій справі (справа порушена 29.03.2018 року), а саме платіжними дорученнями від 26 червня 2018 року на суму 25000,00грн. та від 15 червня 2018 року на суму 25000,00грн., а також після спливу встановленого ст.764 ЦК України строку, отже з огляду на приписи ст. 764 ЦК України, договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, оскільки відповідач не заперечував, щодо використання позивачем майна після закінчення строку дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Як зазначено у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, що суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, рішення суду у цій справі містить обгрунтування відповідно до характеру спірних правовідносин.

Щодо позовних вимог позивача то суд, приймає до уваги роз'яснення, які зазначені в п. 4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", господарським судам слід відмовляти в позові про визнання договору оренди продовженим (пролонгованим), оскільки така позовна вимога (без подання доказів наявності спору стосовно такого продовження), є, по суті, вимогою про встановлення юридичного факту, а це не відповідає передбаченим законом (стаття 20 ГК України, стаття 15, частина друга статті 16 ЦК України) способам захисту порушеного права. Господарський суд відмовляє в позові і в тому разі, коли з'ясує, що договір оренди є поновленим (продовженим) на строк, який був раніше встановлений договором.

За таких обставин, суд констатує, що позовна вимога про визнання поновленим та продовженим укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 договору оренди №02_15_12_01 від 04 лютого 2015 року нерухомого майна - нежитлових будівель: літера «В-1», загальною площею 1681,0 кв.м.; літера «Г-1» загальною площею 41,6 кв.м.; літера «Е-1», загальною площею 59,0 кв.м.; літера «Д-1», загальною площею 25,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, на той самий строк у 35 календарних місяців - з 21 березня 2018 року до 20 лютого 2021 року на тих самих умовах - не підлягає задоволенню. Адже, встановлені судом обставини справи свідчать, що такий договір є поновленим (продовженим) з огляду на приписи ст.764 ЦК України.

З тих самих мотивів суд зазначає про неможливість задоволення позовних вимог в частині визнання поновленим та продовженим укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 Додатку №1 (Опціон) від 04.02.2015, який є невід'ємною частиною договору оренди нерухомого майна №02_15_12_01 від 04 лютого 2015 року, на той самий строк у 35 календарних місяців - з 21 березня 2018 року до 20 лютого 2021 року на тих самих умовах, за виключенням пункту 1.8.6., який є нікчемним правочином відповідно до закону.

Окрім того, додаток №1 (Опціон) від 04.02.2015 - є невід'ємною частиною договору оренди, про що сторони зазначили в п. 1.30 опціону. Отже, враховуючи, що договір оренди є поновленим (продовженим) з огляду на приписи ст.764 ЦК України, то й всі додатки до нього продовжують свою дію на раніше визначених умовах.

Посилання позивача на те, що опціон діє за виключенням пункту 1.8.6, як нікчемного - не знайшли свого правового обґрунтування. Так, за приписами статті 215 ЦК України, нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом. Позивачем, в порушення принципу змагальності, не наведено жодної правової норми, яка б визначала домовленість сторін, викладену в п. 1.8.6 - нікчемною. Посилання позивача на те, що відповідний пункт договору суперечить приписам ст.ст. 3, ч. 1 ст. 203, 212, 509, 613, 614, 627 ЦК України, оскільки, на думку позивача, такий пункт договору містить в собі домовленість, яка не ґрунтується на засадах справедливості, добросовісності, розумності, а також, що договір купівлі-продажу у визначений в цьому пункті строк (до 01.04.2018) не укладено у зв'язку з простроченням відповідача - про нікчемність п. 1.8.6 опціону не свідчить, адже жодна з перелічених позивачем норм не встановлює недійсність правочину з таких підстав.

Враховуючи вищевикладені обставини та приймаючи до уваги те, що договір оренди №02_15_12_01 від 04 лютого 2015 року нерухомого майна з додатками є поновленим (продовженим) з огляду на приписи ст.764 ЦК України, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволені позовних вимог позивача про визнання поновленим та продовженим укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 договору оренди №02_15_12_01 від 04 лютого 2015 року нерухомого майна - нежитлових будівель: літера «В-1», загальною площею 1681,0 кв.м.; літера «Г-1» загальною площею 41,6 кв.м.; літера «Е-1», загальною площею 59,0 кв.м.; літера «Д-1», загальною площею 25,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, на той самий строк у 35 календарних місяців - з 21 березня 2018 року до 20 лютого 2021 року на тих самих умовах та визнання поновленим та продовженим укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 Додатку №1 (Опціон) від 04.02.2015, який є невід'ємною частиною договору оренди нерухомого майна №02_15_12_01 від 04 лютого 2015 року, на той самий строк у 35 календарних місяців - з 21 березня 2018 року до 20 лютого 2021 року на тих самих умовах, за виключенням пункту 1.8.6., який є нікчемним правочином відповідно до закону.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст.129 ЦК України, та враховуючи відмову в задоволенні позову, витрати по сплаті судового збору в сумі 3 524,00 грн. покладаються на позивача.

Стосовно сплаченого судового збору в розмірі 1762,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, оскільки позивачем було сплачено суму судового збору у розмірі 5286,00 грн. та приймаючи до уваги те, що позивачем заявлено дві вимоги не майнового характеру, сума судового збору в розмірі 1762, 00 грн. сплачена позивачем, може бути повернута останньому, як зайво сплачена за його клопотанням.

З огляду на наведене та керуючись ст.ст.4, 73, 74, 76, 86, 123,129, 235, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб- порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 24.09.2018 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя Н.С. Добреля Р.М. Аюпова Г.І. Сальнікова

922/793/18