ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 рокуСправа № 912/1426/18
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кабакової В.Г., за участю секретаря судового засідання Лупенко А.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/1426/18

за позовом Приватного акціонерного товариства "Кіровоградське будівельно-монтажне управління №5", с. Неопалимівка, Кіровоградський район, Кіровоградська область

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс", м. Кропивницький

2. Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, м. Кропивницький

3. Публічного акціонерного товариства "Омега банк"

4. Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк"

про визнання права власності на майно та скасування арешту

Представники сторін:

від позивача - Самофалова К.С., довіреність № б/н від 06.09.18;

від відповідача (ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк") (при проголошенні вступної та резолютивної частини не приймав участь) - Гончар М.С., довіреність № 86 від 15.03.18 в режимі відеоконференції;

від інших відповідачів - участі не брали.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява № 01-18/354 від 07.06.2018 Приватного акціонерного товариства "Кіровоградське будівельно-монтажне управління №5" до Товариство з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс" про

- визнання права власності на автомобіль марки МАЗ 5334, тип Автокран до 10т-С, рік випуску 1983, державний номерний знак НОМЕР_1, шасі б/н, рама № НОМЕР_4;

- скасування арешту на автомобіль марки МАЗ 5334, тип Автокран до 10т-С, рік випуску 1983, державний номерний знак НОМЕР_1, шасі б/н, рама № НОМЕР_4, накладений постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ВП № 43768602 від 14.07.2014; ВП № 47043950 від 31.03.2015; ВП №50064988 від 05.02.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на статтю 60 Закону України "Про виконавче провадження" та обґрунтовує тим, що позивач є власником зазначеного у вимозі майна, на яке державним виконавцем накладено арешт під час опису і арешту майна боржника у виконавчому провадженні - Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс".

Ухвалою від 11.06.2018 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 912/1426/18 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 06.07.2018.

Ухвалою від 11.06.2018 господарський суд заяву приватного акціонерного товариства "Кіровоградське будівельно - монтажне управління № 5" від 07.06.2018 № 01-18 про забезпечення позову задовольнив. Заборонив Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (вул. Дворцова, буд. 6/7, м. Кропивницький, 25006) вчиняти дії щодо вилучення у Приватного акціонерного товариства "Кіровоградське будівельно-монтажне управління №5" (вул. Шахтарська, буд. 3, с. Неопалимівка, Кіровоградський район, Кіровоградська область, 27652, ідентифікаційний код 13753190) автомобіля марки МАЗ 5334, тип Автокран до 10т-С, рік випуску 1983, державний номерний знак НОМЕР_1, шасі б/н, рама № НОМЕР_4 та зупинення його продажу, до набрання законної сили рішенням суду у справі № 912/1426/18.

06.07.2018 відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області направлено до суду листа від 06.07.2018 № 8509/021-26, за змістом якого останній повідомив, що на виконання вимог ухвали від 11.06.2018 надати до суду для огляду оригінал постанови про арешт майна боржника, що винесена в межах ВП 44768602 від 14.07.2014 не має можливості, у зв'язку з тим, що у відділі на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 44768602 з примусового виконання наказу № 5/127 виданого 16.02.2012 Господарським судом Кіровоградської області про стягнення з ТОВ "Промтехресурс" на користь ПАТ "Омега Банк" коштів. Вищезазначене виконавче провадження 30.12.2015 завершено. Матеріали виконавчого провадження знищено згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 23.02.2018, тому надати для огляду оригінал постанови про решт виконавчого провадження неможливо.

04.07.2018 відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області подано до суду відзив на позовну заяву від 27.06.2018 № 82/2/02126, за змістом якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служба Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження №50926342 про стягнення з ТОВ "Промтехресурс" заборгованості на користь юридичних осіб у сумі 11 592 126,19 грн, у тому числі виконавче провадження №50064988 з примусового виконання наказу №12/58 від 26.02.2015 виданого Господарським судом Кіровоградської області про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс" на користь публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" заборгованість в розмірі 9 197 138,22 грн, державне мито в сумі 6375 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 59 грн.

У зв'язку з тим, що стягувач публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" у заяві про відкриття виконавчого провадження зазначив, одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження накласти арешти на все майно боржника, державний виконавець 05.02.2016 в порядку ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копії постанови направлено боржнику до відома, та до виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію. Записи про арешт майна боржника внесено у відповідні реєстри.

В ході зведеного виконавчого провадження №50926342, а саме згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС України в Кіровоградській області встановлено, що згідно єдиної бази НАІС МВС України за ТОВ "Промтехресурс" на обліку значиться вантажний автомобіль марки МАЗ 5334, 1983 року випуску, бежевого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 08.11.2001 року. У зв'язку з тим, що заходами вжитими державним виконавцем не вдалося встановити місцезнаходження автотранспорту боржника, державним виконавцем мотивованою постановою від 02.03.2016 зазначений транспортний засіб оголошено в розшук.

В судовому засіданні, при розгляді справи №12/58 за скаргою ПАТ "ВіЕйБі Банк" встановлено, що в провадженні господарського суду Кіровоградської області перебувала справа №912/1232/17 за позовом ПрАТ "Кіровоградське БМУ №5" до ТОВ "Промтехресурс" про визнання права власності за набувальною давністю на автомобіль марки МАЗ 5334, 1983 року випуску, бежевого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 08.01.2001 року.

З Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ПАТ "Кіровоградське БМУ №5" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області у зв'язку з тим, що останній добросовісно заволодів автомобілем МАЗ 5334, 1983 року випуску, бежевого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 08Л.200І року, на підставі договору купівлі-продажу №01/03-04 від 11.03.2004, акта прийому-передачі від 15.03.2004 вищевказаного транспортного засобу та квитанції до прибуткового касового ордеру №9 від 15.03.2004 на суму 4328,60 грн, проте, судовим рішення у вказаній справі позивачу - ПАТ "Кіровоградське БМУ №5", в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Державний виконавець посилаючись на частину 3 статті 19 пункту 5 Закону України "Про виконавче провадження" звернувся з вимогою до арбітражного керуючого, ліквідатора ПрАТ " Кіровоградське БМУ" Стіфутіна І.В. повідомити місцезнаходження автомобіля МАЗ 5334, 1983 року випуску, бежевого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 08.11.2001 року, що й стало підставою для звернення до господарського суду останнього.

Крім того як зазначалось вище, власником транспортного засобу згідно відповіді реєструючого органу РСЦ МВС України в Кіровоградській області є ТОВ "Промтехресурс", який також є боржником у виконавчому провадженні та має невиконані зобов'язання.

Також відповідач 2 зазначив, що в поданій позовній заяві про визнання права власності на транспортний засіб та про скасування арешту відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області зазначено Відповідачем 2, з чим не погоджується посилаючись на п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 №14, відповідно до якого вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними позову до боржника та особи в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення майна з-під арешту.

Отже відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області не може бути належним відповідачем в даній справі.

Відповідач 2 також зазначає, що позивачем не надано достатніх доказів набуття права власності на вказане майно в порядку визначеному законом, нотаріального посвідчення вказаного договору, а також його державної реєстрації, докази ухилення сторони від його посвідчення та реєстрації, що відповідно до ст. 220 ЦК України є підставою нікчемності правочину.

Вказаний транспортний засіб зареєстрований за ТОВ "Промтехресурс", таким чином на час винесення постанов про арешт майна боржника позивач не був власником зазначеного автотранспорту, так як він не набув таке право у встановленому законом порядку.

Посилаючись на пункт 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконтруйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок, моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 № 1388 (далі - Порядок) зазначає, що позивач визначених законом документів, що підтверджують правомірність придбання ним спірного транспортного засобу не надав, тому позовні вимоги є необґрунтованими.

Ухвалою від 06.07.2018 господарський суд підготовче засідання відклав до 31.07.2018 16 год. 00 хв., встановив позивачу строк до 23.07.2018 для надання відповіді на відзив; відповідачу 2 встановив строк протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив для надання заперечень.

17.07.2018 представник позивача подав суду відповідь на відзив відповідача 2, з доказами його направлення останньому, за змістом якого погоджується з твердженням відповідача 2, що відповідачем по даній справі також повинна бути особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. Як вбачається з копій постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження № 47043950 від 31.03.2015 та № 50064988 від 05.02.2016, арешт на спірне майно накладався в інтересах ПАТ "ВіЕйБі Банк". Також як вбачається з копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження № 43768602 від 14.07.2014, арешт на спірне майно накладався в інтересах ПАТ "Омега Банк". Таким чином, відповідачами в даній справі повинні бути зазначені банківські установи, в зв'язку з чим надав докази направлення позовної заяви зі всіма додатками на адресу ПАТ "Омега Банк" та ПАТ "ВіЕйБі Банк". При цьому, зазначив, що враховуючи, що рішення суду може стосуватися прав та обо'язків відповідача 2, позивач вважає, що відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області повинен залишитись стороною під час розгляду справи.

Разом з цим, позивач повністю відхилив доводи відповідача 2 стосовно невизнання права власності з наступних підстав.

Відповідач 2 не врахував, що позивач придбав автомобіль в березні 2004 року, коли діяла інша редакція цього Порядку.

Так, в редакції Порядку станом на 15.03.2004 року (дата укладення договору купівлі -продажу) в пункті 8 якого зазначено, що правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах. Такими документами можуть бути, зокрема договори, в тому числі угоди, укладені на товарних біржах, та інші посвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортний засіб.

Таким чином, під час укладання договору купівлі-продажу майна (автомобіля) між юридичними особами, ніякого закону не порушено. Як було зазначено в позовній заяві, стаття 334 ЦК України передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, на думку позивача, відповідач 2 невірно застосовує текст Порядку стосовно моменту виникнення права власності, а саме: в самому Порядку зазначено, що "реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника". З цього вбачається, що цей Порядок регламентує лише порядок реєстрації придбаного транспортного засобу, а ні момент виникнення права власності на це майно.

В даному випадку, виникнення права власності на транспортний засіб не можна ототожнювати з діями, які пов'язані з реєстрацією цього майна, тому що в Порядку чітко зазначено, що реєстрація проводиться вже власником, тобто особою, яка вже набула право власності на автомобіль.

Відповідач 1 листом (вх. № 20777/18 від 31.07.2018) позовні вимоги визнав в повному обсязі та зазначив, що дійсно 11.03.2004 зазначений автомобіль був проданий ВАТ "Кіровоградське БМУ №5", кошти були отримані в повному обсязі і автомобіль був переданий підприємству по акту прийому - передачі, тому ніяких заперечень щодо позовних вимог у ТОВ "Промтехресурс" не має, просить справу розглянути без участі представника відповідача 1.

Ухвалою від 31.07.2018 залучено до участі у справі співвідповідачів - Публічне акціонерне товариство "Омега банк" та Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк"; продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; підготовче засідання відкладено на 17.08.2018 о 10:00 год.

06.08.2018 позивачем на виконання вимог ухвали суду від 31.07.2018 надано до суду докази направлення позовної заяви та додатків ПАТ "Омега Банк" та "ВіЕйБі Банк".

16.08.2018 на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ПАТ "ВіЕйБі Банк" від 15.08.2018 № 08/11561, (поштою надійшов до суду 20.08.2018 вх. № 23434/18), відповідно до якого останній не погоджується з позовною заявою та вважає, що даний позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Право позивача не підлягає захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України, адже він не є власником транспортного засобу згідно даних Регіонального сервісного центру МВС України в Кіровоградській області.

Відповідач Посилаючись на пункт 8 Порядку, відповідно до якого державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто і документів. Перед відчудженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Документи, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі - продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Натомість позивачем не було надано доказів на підтвердження здійснення державної реєстрації транспортного засобу за останнім протягом 10 діб після укладання Договору з відповідачем 1, як того вимагають вищевказані норми законодавства України. Відсутності державної реєстрації спірного автомобіля не заперечив і сам позивач. Таким чином, за твердженням відповідача позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження належності йому спірного майна на праві власності. Крім того, договір не містить відмітки чи будь-якого іншого посилання на те, що останній оформлений безпосередньо в сервісному центрі МВС у присутності адміністратора такого органу. Акт прийому - передачі оформлюється на бланку, затвердженим Порядком реєстрації транспортних засобів, натомість, наданий до суду акт не складений на встановленому бланку.

Ухвалою від 17.08.2018 підготовче засідання відкладено до 03.09.2018 11:00 хв.

29.08.2018 від позивача надійшла до суду відповідь на відзив відповідача 4 (ПАТ "ВіЕйБі Банк"), разом з доказами направлення відповіді на адресу відповідача.

Позивач зазначає, що відповідач 4 не врахував, що позивач придбав транспортний засіб в березні 2004 року, коли діяла зовсім інша редакція цього Порядку. Так, в редакції Порядку станом на 15.03.2004 року (дата укладення договору купівлі -продажу) в пункту 8 якого було зазначено, що правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах. Такими документами можуть бути, зокрема договори, в тому числі угоди, укладені на товарних біржах, та інші посвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортний засіб. Ніяких застережень або вимог до договорів, які повинні були укладатись на той час, в Порядку не містилось.

Таким чином, під час укладання договору купівлі-продажу майна (автомобіля) між юридичними особами, ніякого закону не порушено.

Крім того, позивач вважає, що відповідач 4 невірно застосовує текст Порядку стосовно моменту виникнення права власності, а саме в Порядку зазначено, що "реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника".

В даному випадку, виникнення права власності на транспортний засіб не можна ототожнювати з діями, які пов'язані з реєстрацією цього майна, тому що в Порядку чітко зазначено, що реєстрація проводиться вже власником, тобто особою, яка вже набула право власності на автомобіль.

Ухвалою від 03.09.2018 закрито підготовче провадження у справі № 912/1426/18, справу призначено до судового розгляду по суті на 10.09.2018 на 12 год. 00 хв.

Представник позивача в судовому засіданні 10.09.2018 просив позов задовольнити.

Представник відповідача 4 (ПАТ "ВіЕйБі Банк") в судовому засіданні позицію викладену в відзиві на позовну заяву підтримав.

Інші відповідачі в судове засідання 10.09.2018 явку своїх повноважних представників не забезпечили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується телефонограмами, а також повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 202 ГПК України). Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 4, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Кіровоградської області від 19.04.2016 року приватне акціонерне товариство "Кіровоградське будівельно-монтажне управління № 5" () визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Стіфутіна І.В. (а.с. 13-17).

Відповідно до пункту 1 статті 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор, з дня свого призначення, повинен здійснити певні дії, зокрема: прийняти до свого відання майно боржника та вжити заходів по забезпеченню його збереження; виконувати функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснити інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством; вживати заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; реалізувати майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому Законом.

Ліквідатором, на виконання вимог Закону була прийнята документація банкрута та проведена інвентаризація майна.

За результатами аналізу документів підприємства було встановлено, що 11.03.2004 між приватним акціонерним товариством "Кіровоградське будівельно - монтажне управління № 5"() (Позивач, Покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс" (Відповідач 1, Продавець) було укладено договір купівлі - продажу № 01/03-04 (далі - Договір, а.с. 18), відповідно до якого Продавець продав, а Покупець купив автомобіль МАЗ 5334 "Автокран" д.н.з НОМЕР_1, 1983 року випуску за 4 328,60 грн.

Позивач зазначає, що за результатами проведеної фактичної інвентаризації майна банкрута було встановлено наявність цього автомобіля на території підприємства, а колишній керівник підтвердив, що автомобіль експлуатується тривалий строк і що на момент, коли він приступив до виконання обов'язків керівника, цей автомобіль вже знаходився у власності позивача, свідоцтво про реєстрацію ТЗ № НОМЕР_3 також знаходиться у позивача.

Відповідно до пункту 1.2 Договору право власності Продавця на товар підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 від 08.11.2001.

Згідно пункту 4.1 Договору право власності на товар переходить від Продавця до Покупця після здійснення оплати та підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання - передачі, який є невід'ємною частиною даного договору.

На виконання умов Договору ТОВ "Промтехресурс" (відповідач 1) передав, а позивач прийняв транспортний засіб (автомобіль МАЗ 5334 "Автокран" д.н.з НОМЕР_1, 1983 року випуску) вартістю 4 328,60 грн., що підтверджується актом прийому - передачі від 15.03.2004 (а.с. 19).

06.03.2017 ліквідатором ПрАТ "Кіровоградське БМУ №5" на адресу Кіровоградського РЕГ МВ ДАІ УМВС Кіровоградської області надіслано запит про наявність/відсутність зареєстрованих транспортних засобів за вказаним підприємством (а.с. 21).

З інформації, яка надійшла на адресу ліквідатора, стало відомо, що зазначений автомобіль за підприємством банкрутом не зареєстрований (а.с. 23).

22.03.2017 ліквідатор звернувся до Регіонального сервісного центру МВС України в Кіровоградській області з проханням зареєструвати автомобіль за приватним акціонерним товариством "Кіровоградське будівельно-монтажне управління № 5" (а.с. 23). До вказаного листа було додано копію договору купівлі - продажу від 11.03.2004 № 01/03-04, копію акту прийому - передачі від 15.03.2004, копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 9 від 15.03.2004.

Листом від 24.03.2017 Регіональний сервісний центр МВС у Кіровоградській області територіальний сервісний центр 3541 відмовив в реєстрації транспортного засобу та зазначив, що в період 2009-2016 (тобто вже після продажу майна) на автомобіль НОМЕР_2 накладено обтяження на проведення реєстраційних операцій, як на майно відповідача 1 (ТОВ "Промтехресурс") (а.с. 24).

07.05.2018 року на адресу ліквідатора надійшов лист від старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Донцової О.В. з вимогою повідомити про місцезнаходження зазначеного автомобіля, як майна Відповідача 1 (ТОВ "Промтехресурс") (а.с. 29).

Листом від 11.05.2018 ліквідатор ПрАТ "Кіровоградське БМУ №5" повідомив відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області про те, що автомобіль належить підприємству - банкруту на підставі договору купівлі-продажу № 01/03-04 від 11.03.2004, проведена його оцінка та автомобіль включений до ліквідаційної маси з метою його продажу в складі цілісного майнового комплексу підприємства (а.с. 30).

23.05.2018 на адресу ліквідатора повторно надійшла вимога державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Донцової О.В., з якої вбачається, що відділ примусового виконання рішень не визнає за позивачем право власності на автомобіль і вимагає його передачу. Ліквідатора було повідомлено, що в разі відмови передати автомобіль, це буде розглянуте як перешкоджання виконавцю у вилученні такого майна і це вилучення буде проводитись у примусовому порядку (а.с. 31).

Також, матеріали справи містять ряд виконавчих документів, зокрема постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області Борисенко Л.П. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 14.07.2014 ВП № 43768602 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику - Товариство з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс", постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області Санкаускас Н.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 31.03.2015 ВП № 47043950 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику - Товариство з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс", а також постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області Борисенко Л.П. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 05.02.2016 ВП № 50064988 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику - Товариство з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс" (а.с. 26-28).

Підставою виникнення спору в даній справі стало питання наявності чи відсутності підстав для визнання права власності на майно та зняття арешту з майна.

Відповідно до статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Окрім того, вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах (п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльності органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження").

Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", господарським судам підвідомчі на загальних підставах справи зі спорів, пов'язані з визнанням права на майно, на яке накладено арешт, і про зняття з нього арешту та з розглядом позовів до юридичної особи, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи (статті 60 і 87 Закону України "Про виконавче провадження"), - за умови, коли сторонами у судовому процесі є підприємства чи організації у розумінні статті 1 ГПК.

При цьому, пунктом 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" передбачено, що відповідно до статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб'єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 1 ГПК України. Що ж до заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами статті 121-2 ГПК.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв'язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто у позивача є право власності на певне майно, і має місце факт оспорювання належного позивачу права.

Частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закон України "Про дорожній рух" та Порядку, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Відповідно до статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивачем не було надано доказів на підтвердження здійснення державної реєстрації транспортного засобу МАЗ 5334 "Автокран" д.н.з НОМЕР_1, 1983 року випуску, за останнім протягом 10 діб після укладання Договору з відповідачем-1, як того вимагають вищевказані норми законодавства України. Відсутності державної реєстрації спірного автомобіля не заперечує позивач.

За інформацією територіального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України від 24.03.2017 № 50СУ-з/г власником автомобіля МАЗ 5334, № шасі НОМЕР_4, державний номерній знак НОМЕР_1, значиться відповідач-1, що також підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ЕІС № НОМЕР_3.

Закон України "Про дорожній рух" визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров'я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про дорожній рух" державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України.

Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов'язок щодо їх реєстрації.

Згідно з пунктом 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Відповідно до пункту 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Отже, приписами статті 34 Закону України "Про дорожній рух" та Порядку регулюються та встановлюються обов'язки продавців та покупців транспортних засобів, зокрема, щодо зняття з реєстраційного обліку, реєстрації транспортного засобу, тощо.

Однак, реєстрація транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах не пов'язується із набуттям особою права власності на нього.

В свою чергу, нездійснення означеної реєстрації тягне за собою наслідки у вигляді, крім іншого, заборони користування незареєстрованим транспортним засобом, проте не є підставою для оспорення права власності.

Крім того, в редакції Порядку станом на 15.03.2004 (дата укладення договору купівлі-продажу) в п. 8 було зазначено, що правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах. Такими документами можуть бути, зокрема, договори, в тому числі угоди, укладені на товарнних біражах, та інші посвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортний засіб.

Ніяких застережень або вимог до договорів, які повинні були укладатись на той час в порядку не містилось.

При цьому, в розумінні статті 334 Цивільного кодексу України, позивач набув право власності на спірний об'єкт з такої передбаченої законом підстави як укладення договору купівлі-продажу спірного об'єкту, а документами, що підтверджують правомірність придбання позивачем оспорюваного транспортного засобу є оформлений в установленому порядку Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 01/03-04 від 11.03.2004, акт від 15.03.2004 прийому - передачі до нього та докази оплати.

В даному випадку право власності позивача не визнається відповідачем 4 відтак воно підлягає захисту.

Крім вказаного судом враховано наступне.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - ЗУ "Про виконавче провадження") виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (стаття 56 Закону України "Про виконавче провадження").

Отже, зі змісту вказаних норм права вбачається, що накладати арешт на майно в процедурі виконавчого провадження надається право лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику.

Судом встановлено, що позивач набув право власності на спірний об'єкт з такої передбаченої законом підстави як укладення договору купівлі-продажу спірного об'єкту, а документами, що підтверджують правомірність придбання позивачем оспорюваного транспортного засобу є оформлений в установленому порядку Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 01/03-04 від 11.03.2004 та акт від 15.03.2004 прийому-передачі до нього (до накладення арешту на оспорюваний автомобіль).

Однак, позивач позбавлений права належним чином здійснювати своє право, як власника спірного майна відповідно до положень статті 319 Цивільного кодексу України, оскільки на автомобіль МАЗ 5334, № шасі НОМЕР_4, державний номерний знак НОМЕР_1 накладено арешт.

Як зазначалось вище, відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначені ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Пунктом 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" передбачено, що у разі якщо сторонами у справі є юридичні особи, то незалежно від підстав арешту (опису) майна (конфіскація за відповідним судовим рішенням, стягнення боргу за рішенням господарського суду чи виконавчим написом нотаріуса тощо) та враховуючи характер спору, позови про зняття арешту з майна згідно зі статтею 15 ЦПК, статтями 1, 12 Господарського процесуального кодексу України підлягають розгляду в порядку господарського судочинства. У такому ж порядку вирішуються питання про юрисдикцію спорів за участю фізичних осіб-підприємців, якщо арешт майна пов'язаний з їх підприємницькою діяльністю.

Оскільки позивач вправі об'єднати в одній позовній заяві кілька однорідних позовних вимог, пов'язаних між собою, в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна.

При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно (п. 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна").

Господарський суд враховує, що відповідно до пункту 8 Порядку станом на 15.03.2004 року (дата укладання договору купівлі - продажу) зазначено, що правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб"єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах. Такими документами можуть бути, зокрема договори, в ому числі угоди, укладені на товарних біржах, та інші посвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортний засіб.

Тобто, ніяких застережень або вимог до договорів, які повинні були укладатись на той час в Порядку не містилось.

Стаття 334 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 4.1 Договору купівлі-продажу від 11.03.2004 року № 01/03-04 передбачено, що право власності на товар переходить від продавця до покупця після здійснення оплати та підписання уповноваженими представника сторін акту приймання-передачі, який є невід"ємною частиною даного договору.

Відповідно до наданих суду доказів, оплата за товар була зроблена позивачем 15.03.2004 року, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 9 від 15.03.2004 р.

В той же день сторонами було підписано акт прийому-передачі, в якому зазначено (з посиланням на модель, тип, рік випуску, державний номерний знак та номера вузлів та агрегатів транспортного засобу) зазначено, який саме автомобіль було придбано позивачем.

Тому, відповідно до умов договору та вимог статті 334 Цивільного кодексу України право власності у позивача виникло саме 15.03.2004, отже твердження відповідача 4 щодо неналежних доказів права власності на придбане майно судом відхиляються.

Позивачем доведено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, зокрема порушення його права власності на автомобіль МАЗ 5334, № шасі НОМЕР_4, державний номерній знак НОМЕР_1, в зв'язу з чим суд вважає позовні вимоги про визнання права власності та скасування арешту з майна обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 7 ст. 145 ГПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Позивач у позовній заяві зазначає, що фактично необхідність звернення до суду з зазначеним позовом виникла не з вини відповідача 1 та просить судові витрати віднести за рахунок позивача, що також підтримано представником в судовому засіданні.

Відповідно до п. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи те, що саме позивач не здійснив своєчасно заходи щодо реєстрації придбаного транспортного засобу та його клопотання, суд покладає судові витрати на позивача.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за Приватним акціонерним товариством "Кіровоградське будівельно-монтажне управління №5" (вул. Шахтарська, буд. 3, с. Неопалимівка, Кіровоградський район, Кіровоградська область, ідентифікаційний код 13753190) право власності на автомобіль марки МАЗ 5334, тип Автокран до 10т-С, рік випуску 1983, державний номерний знак НОМЕР_1, шасі б/н, рама № НОМЕР_4.

Скасувати арешт на автомобіль марки МАЗ 5334, тип Автокран до 10т-С, рік випуску 1983, державний номерний знак НОМЕР_1, шасі б/н, рама № НОМЕР_4, накладений постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ВП № 43768602 від 14.07.2014; ВП № 47043950 від 31.03.2015; ВП №50064988 від 05.02.2016.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 17.09.2018 р.

Суддя В.Г. Кабакова