КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2018 р. Справа№ 910/2854/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №НЮ-16-08/18ас від 26.06.2018 (вх. №09.1-04.1/4030/18 від 04.07.2018) Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018

у справі №910/2854/18 (суддя - Мудрий С.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця"

до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк»

про стягнення 22 773,32 грн

за участю представників учасників справи:

від позивача - Алексенко В.Ю. ордер серія КВ №043369 від 05.09.18

від відповідача - Мамотенко О.П. довіреність № 152 від 05.07.18

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська Залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Експрес-Банк" про стягнення 22 773,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 38-13 від 20.03.2013 в частині оплати відповідачем орендних платежів за березень 2017. Також позивачем нараховано на суму заборгованості штрафні санкції та інфляційні, річні в порядку ст. 625 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у позові відмовлено повністю.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, з посиланням на приписи ст. ст. 6, 509, 625, 627, 629, 759 ЦК України, ст. ст. 173, 283 ГК України, а також умов договору, дійшов висновку, що оскільки сплачений відповідачем завдаток в контексті умов договору оренди є надмірно сплаченою сумою, яка підлягає заліку в рахунок майбутніх платежів, то позовні вимоги є необґрунтовані так як у відповідача відсутня заборгованість з орендної плати за березень 2017.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - ПАТ "Українська Залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця", 27.06.2018 подав апеляційну скаргу №НЮ-16-08/18ас від 26.06.2018 (вх. №09.1-04.1/4030/18 від 04.07.2018), в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі №910/2854/18 скасувати повністю та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, стягнути з відповідача на користь позивача 22 773,32 грн та 1 762,00 грн судового збору.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Так, апелянт вказує на те, що у відповідності до п. 5.2 договору зарахування завдатку в рахунок орендних платежів можливо лише за умови припинення договору оренди, тоді як, договірні відносини сторін тривають, а відповідач продовжує користуватися частиною нежитлового приміщення. Також позивач зазначає, що оскільки відповідач за договором оренди не виконав належним чином своїх зобов'язань, чим порушив вимоги чинного законодавства, то банк повинен сплатити борг з урахуванням пені, інфляційних та 3% річних.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2018 апеляційна скарга передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2018 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі №910/2854/18 відкрито апеляційне провадження. В порядку підготовки справи до розгляду відповідачу був наданий строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань, пояснень.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2018 розгляд справи призначено на 05.09.2018.

23.07.2018 до Київського апеляційного господарського суду від ПАТ АКБ «Індустріалбанк» надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 без змін.

В обґрунтування доводів відзиву на апеляційну скаргу банк посилається на те, що сторонами договору було визначено строк його дії до 31.03.2017, а у відповідності до п. п. 3.10, 5.2 договору оренди сума завдатку підлягає зарахуванню в рахунок орендної плати за останній місяць оренди. Також, відповідач вказує на те, що банком було оплачено рахунок № 38 від 30.03.2017 з урахуванням зменшення суми орендного платежу на суму завдатку.

В судовому засіданні 05.09.2018 в порядку ст. 216 ГПК України оголошено перерву до 12.09.2018.

10.09.2018 ПАТ АКБ «Індустріалбанк» подано письмові пояснення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 на підставі ст. ст. 52, 234 ГПК України здійснено заміну відповідача - Публічне акціонерне товариство "Акціонерний банк "Експрес-Банк" на правонаступника Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк».

Представник позивача в судовому засіданні 12.09.2018 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача заперечив проти доводів апелянта та просив рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

20.03.2013 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області (орендодавець за договором) та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експрес-Банк», правонаступником якого є Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» (орендар за договором, відповідач) було укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №38-13 (далі - Договір оренди).

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене (нерухоме) майно - нежитлові приміщення 1-го поверху будівлі залізничного вокзалу станції Чернігів (далі - Майно) площею 79,8 кв.м., що знаходиться на балансі Відокремленого підрозділу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" станція Чернігів (далі - Балансоутримувач) та розташоване за адресою: м. Чернігів, пр-т. Перемоги, буд. 1.

Майно передається в оренду для розміщення відділення банку та банкомату (п. 1.2. Договору оренди).

Відповідно до п. 3.6 Договору оренди, орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Відповідно до п. 3.10 Договору оренди, зобов'язання Орендаря за сплатою орендної плати забезпечуються у вигляді завдатку в розмірі не меншому, ніж орендна плата за базовий місяць оренди, який вноситься в рахунок плати за останній місяць оренди.

Як встановлено місцевим господарським судом та сторонами не заперечується, 12 квітня 2013 року орендарем було перераховано завдаток у співвідношенні: 70% до державного бюджету у сумі 10 502,29 грн, згідно платіжного доручення №115, 30% на рахунок станції Чернігів ДТГО "ПЗЗ" у сумі 5 401,18 грн, згідно платіжного доручення №116 та у сумі 2 100,46 грн, згідно платіжного доручення №117. Загальна сума завдатку складає 18 003,93 грн (а.с. 112-114).

Відповідно до п.5.2 Договору оренди, після закінчення основного строку Договору оренди здійснюється перерахування орендної плати за останній місяць (останні місяці) з урахуванням внесеного Орендарем завдатку. Якщо в разі дострокового припинення Договору за згодою Сторін сума сплачених орендних платежів і завдатку перевищить передбачені Договором платежі за період фактичної оренди, то це перевищення розглядається як зайва сума орендної плати.

Пунктом 10.1 Договору оренди передбачено, що договір оренди укладено строком на 9 місяців 12 днів, що діє з 20 березня 2013 року до 31 грудня 2013 року включно.

Вказаний договір підписаний Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області, Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експрес-Банк» (правонаступником якого є відповідач у даній справі) та погоджено балансоутримувачем.

На виконання умов договору оренди орендодавцем на підставі акту приймання - передавання від 20.03.2013 передано орендарю в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене (нерухоме) майно - нежитлові приміщення 1-го поверху будівлі залізничного вокзалу станції Чернігів, площею 79,8 кв.м., що знаходиться на балансі Відокремленого підрозділу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" станція Чернігів та розташоване за адресою: м. Чернігів, пр-т. Перемоги, буд. 1 (а.с. 39).

30.12.2013 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експрес-Банк» (правонаступником якого є відповідач у даній справі) укладено додаткову угоду, згідно якої договір оренди продовжено на 1 рік - до 31.12.2014 включно (а.с.40-41).

16.10.2014 між сторонами укладено додаткову угоду за якою, зокрема, було пролонгований строк дії договору до 01.04.2015 (а.с. 42).

25.05.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експрес-Банк» (правонаступником якого є відповідач у даній справі), з врахуванням заяви орендаря від 20.05.2015 щодо зменшення на 12,0 кв.м орендованого майна, за взаємною згодою сторін, укладено угоду про внесення змін в п. 1.1 та 3.1 договору оренди. Зокрема, сторони домовились, що орендодавцем передається орендарю нежитлове приміщення площею 67,8 кв.м., а також встановлено орендну плату за базовий місяць розрахунку квітень 2015 - 21 919,49 грн. Звільнене приміщення площею 12,0 кв.м., у відповідності до п. 3 додаткової угоди від 28.05.2015, орендар повертає балансоутримувачу згідно з актом приймання-передачі (а.с. 43-44).

За актом приймання-передачі від 31.05.2015 Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Експрес-Банк» (правонаступником якого є відповідач у даній справі) за погодженням з орендодавцем у відповідності до п. п. 5.10, 10.10 Договору оренди повернуло Відокремленому підрозділу Київській дирекції залізничних перевезень Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" нежитлове приміщення площею 12,0 кв.м. 1-го поверху будівлі залізничного вокзалу станції Чернігів, розташованого за адресою: м. Чернігів, пр-т. Перемоги, буд. 1 (а.с. 45).

07.07.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експрес-Банк» (правонаступником якого є відповідач у даній справі) укладено додаткову угоду, якою продовжено строк дії договору до 31.12.2015 року (а.с. 47).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 утворено Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

У названому додатку постанови визначено перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється ПАТ «Українська залізниця» до якого, зокрема, віднесено Державне підприємство «Південна залізниця» (балансоутримувач за договором оренди). Тобто орендоване відповідачем майно, яке перебувало на балансі ДП «Південна залізниця», на виконання вищенаведеної Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 увійшло до статутного капіталу новоствореного Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Постановою Кабінету Міністрів України № 735 від 02.09.2015 затверджено Статут ПАТ «Українська залізниця».

10.03.2016 у зв'язку із утворенням ПАТ «Українська залізниця» відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», Постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25.06.2014 № 200 та на підставі приписів ст. 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експрес-Банк» укладено додатковий договір до договору оренди нерухомого майна від 20.03.2013 № 38-13, згідно якого встановлено, що орендодавцем майна, визначеного договором оренди, є ПАТ «Українська залізниця». Також сторони домовились, що у тексті договору балансоутримувача Відокремлений підрозділ Київська дирекція залізничних перевезень Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" замінити на Виробничий підрозділ Кмиївська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с. 48).

Пункт 3.1 договору оренди викладено в наступній редакції: «Орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року становить 22 746,40 грн без ПДВ. Орендна плата за перший місяць оренди - грудень 2015 року становить 22 905,62 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - грудень 2015 визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за наступний місяць».

Пункт 3.6 договору оренди викладено в наступній редакції: «Орендна плата 100 % перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця, одержувач коштів - ВП Київська дирекція залізничних перевезень, код ЄДРПОУ одержувача - 40081221, банк одержувача - АТ «Ощадбанк», МФО 322669, № рахунку 7513 не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним».

Пункт 10.1 договору оренди викладено в наступній редакції: «Цей договір діє з 01.12.2015 по 31.03.2016».

11.04.2016 між ПАТ «Українська залізниця» та ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» (правонаступником якого є відповідач у даній справі) укладено додатковий договір до договору оренди, за яким сторони дійшли згоди щодо продовження строку дії договору до 30.06.2016 (а.с. 51).

11.07.2016 між сторонами укладено додатковий договір до договору оренди, яким п. 10.1 викладено в наступній редакції: «Цей договір діє з 01.07.2016 по 31.07.2016 включно» (а.с. 52).

Додатковим договором від 20.09.2016 строк дії договору визначено до 31.10.2016 року, а додатковим договором від 29.12.2016 - до 31.03.2017 включно (а.с.53-54).

26.07.2017 між сторонами укладено додатковий договір до договору оренду, яким п. 10.1 договору викладено в наступній редакції: «цей договір діє з 01.04.2017 по 30.06.2017 включно». Крім того, сторони виключили зі складу об'єкта оренди приміщення площею 65,8 кв.м. у зв'язку з чим п. 1.1 договору викладено в на ступній редакції: «Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування без права приватизації та передачі в суборенду державне нерухоме майно - нежитлове приміщення площею 2,0 кв. м. 1-го поверху будівлі залізничного вокзалу станції Чернігів, розташованого за адресою: м. Чернігів, пр-т. Перемоги, буд. 1 та перебуває на балансі виробничого підрозділу Київська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 30.11.2012 і становить 11 258,14грн».

Абзац 2 пункту 3.1 розділу 3 Орендна плата викладено в наступній редакції: «Орендна плата, визначена за домовленістю сторін з 01.04.2017 становить 706,00 грн без ПДВ в місяць».

В п. 4 додаткового договору до договору оренди сторонами узгоджено, що звільнене приміщення площею 65,8 кв.м. орендар повертає балансоутримувачу у відповідності до п. п. 5.10, 10.10 договору згідно з актом прийому-передачі (а.с. 55).

За змістом Акту приймання-передачі від 26.07.2017 орендар 31.03.2017 повернув, а Орендодавець 31.03.2017 прийняв нерухоме майно - нежитлове приміщення площею 65,8 кв. м. 1-го поверху будівлі залізничного вокзалу станції Чернігів, розташованого за адресою: м. Чернігів, пр-т. Перемоги, буд. 1 (а.с. 57), відтак в оренді згідно договору від 20.03.2013, в редакції додаткового договору від 26.07.2017 залишилося приміщення площею 2,0 кв.м.

Предметом розгляду у даній справі є вимога Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Експрес-Банк" (правонаступником якого є відповідач у даній справі) про стягнення 22 773,32 грн, з яких 18 003,92 грн заборгованість по оплаті орендної платежів за березень 2017; 3 091,74 грн пені, 363,00 грн річних; 1 314,66 грн інфляційних.

08.11.2017 Виробничий підрозділ Київська дирекція залізничних перевезень Регіональна філія «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» звернулась до ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» (правонаступником якого є відповідач у даній справі) з претензією про сплату 18 003,92 грн заборгованості з орендної плати за березень 2017, яка утворилась у зв'язку із частковим виконанням зобов'язань.

Відповідач у відповіді на претензію від 23.11.2017 № 40-41-8/565 зауважив про необґрунтованість вимоги позивача, оскільки сплачена за платіжними дорученнями № 115-117 від 11.04.2013, від 12.04.2013 загальна сума коштів в розмірі 18 003,92 грн є сумою завдатку, яка у відповідності до п. 3.10 договору підлягає зарахуванню в рахунок оплати за останній місять оренди. З урахуванням наведеного, ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» (правонаступником якого є відповідач у даній справі) вважав що зобов'язання з орендної плати за березень 2017 є такими, що виконані в повному обсязі (а.с. 62).

Місцевий господарський суд, ухвалюючи у даній справі оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову, виходив з того, що сплачена сума завдатку в розмірі 18 003,93 грн, в розумінні умов Договору оренди є надмірно сплачена сума орендної плати та підлягає заліку в рахунок майбутніх платежів (п.3.9 в редакції Угоди від 16 жовтня 2014 року до Договору оренди).

Проте, з наведеним висновком суд апеляційної інстанції не погоджується виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 173 ГК України, що кореспондується зі ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Дослідивши зміст договору від 20.03.2013 №38-13, який укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експрес-Банк» (правонаступником якого є відповідач у даній справі), згодом, орендодавця замінено на Публічне акціонерне товариство "Українська Залізниця", судова колегія встановила, що даний договір за своєю правовою природою є договором оренди, правове регулювання якого здійснюється Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). В силу частини шостої названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) відносини щодо оренди державного майна, майна, що перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Завдатком, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 570 ЦК України, є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Сторонами в п. 3.10 договору оренди узгоджено, що зобов'язання Орендаря за сплатою орендної плати забезпечуються у вигляді завдатку в розмірі не меншому, ніж орендна плата за базовий місяць оренди, який вноситься в рахунок плати за останній місяць оренди.

В п. 5.2 договору оренди сторони домовились, що після закінчення основного строку Договору оренди здійснюється перерахування орендної плати за останній місяць (останні місяці) з урахуванням внесеного Орендарем завдатку. Якщо в разі дострокового припинення Договору оренди за згодою Сторін сума сплачених орендних платежів і завдатку перевищить передбачені Договором платежі за період фактичної оренди, то це перевищення розглядається як зайва сума орендної плати (див. п.3.9 Договору оренди).

Відповідно до п. 3.9 Договору оренди, надміру сплачена сума орендної плати, що надійшла до бюджету та Балансоутримувачу підлягає в установленому порядку заліку в рахунок штрафних санкцій та майбутніх платежів, а у разі неможливості такого заліку у зв'язку з припиненням орендних відносин - поверненню Орендарю (в редакції Угоди від 16 жовтня 2014 року до Договору оренди).

Таким чином, на підставі аналізу викладених вище умов договору, судова колегія встановила, що зарахування в рахунок орендних платежів сплаченого орендарем завдатку, як одного із видів забезпечення виконання зобов'язань, поставлено в залежність від факту припинення цих договірних зобов'язань. При цьому, лише у випадку дострокового припинення зобов'язань за згодою сторін сума завдатку вважається як зайва сума орендної плати, порядок зарахування або повернення якої визначено в п. 3.9 договору.

Згідно зі ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Матеріалами справи підтверджується, що додатковим договором від 29.12.2016 до договору оренди нерухомого майна від 20.03.2013 № 38-13 сторонами було внесено зміни в п. 10.1 договору щодо строку його дії, зокрема, його продовжено до 31.03.2017 (а.с. 54).

Регіональна філія «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» листом від 27.01.2017 №НЗ-1-4/68 повідомила відповідача, що подальше продовження договірних відносин за договором оренди нерухомого майна від 20.03.2013 №38-13 буде відбуватись за умови збільшення орендної плати не менше ніж на 50% з 01.11.2016 року та у разі незгоди договір буде припинено після закінчення терміну дії (31.03.2017) та вжито заходи повернення об'єкту оренди ПАТ «Укрзалізниця» (а.с. 110).

Листом від 01.03.2017 № 40.41-8/121 ПАТ "Акціонерний банк "Експрес-Банк" звернулось до позивача з проханням зменшити площу орендованого приміщення на 65,8 кв.м. та залишити 2 кв.м. для розміщення банкомату (у вестибюлі вокзалу) та погодити за взаємною згодою внесення змін до умов договору оренди №38-13 від 20.03.2013 р. з 01 квітня 2017 року щодо зменшення площі.

В п. 10.6 договору оренди сторонами визначено, що чинність цього договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

За змістом п. 5.10 договору оренди орендар зобов'язується у разі припинення або розірвання договору повернути балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу збитки в разі погіршення стану або втрати орендованого майна з вини орендаря.

У разі припинення або розірвання договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу. Майно вважається повернутим балансоутримувачу з моменту підписання акта приймання-передачі (п. п. 10.9, 10.10 договору оренди).

Наведені умови правочину узгоджуються з приписами ч. 2 ст. 795 ЦК України, згідно з якою повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Судом апеляційної інстанції встановлено те, що орендоване майно впродовж трьох робочих днів з дня закінчення строку дії договору (31.03.2017) орендарем в порушення умов договору повернуто не було, акту приймання-передачі (повернення) об'єкта оренди, який би був складений у названі строки на всю площу нежитлового приміщення, матеріали справи не містять. Тобто банк продовжував користуватися нерухомим майном і після закінчення строку дії правочину та жодних дій із повернення майна не вчиняв, тоді як, згідно п. 10.10 договору обов'язок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладається на орендаря.

Матеріали не містять жодних належних та допустимих доказів в контексті приписів ст. ст. 76, 77 ГПК України щодо підтвердження обставин наявності заперечень орендодавця на продовження користування орендарем об'єктом оренди з урахуванням запропонованих банком змін.

Натомість, як вже зазначалось, між сторонами укладено додатковий договір від 26.07.2017 до договору оренду, яким, зокрема, змінено строк дії договору, розмір площі на 2,0 кв.м та, відповідно, і розмір орендних платежів. За актом приймання-передачі від 26.07.2017 повернуто частину орендованого майна (65,8 кв.м.).

Таким чином, в користуванні відповідача залишилась частина орендованого нежитлового приміщення площею 2,0 кв.м, за користування якої визначено інший розмір орендної плати. Доказів повернення орендарем за актом приймання-передачі об'єкта оренди (2,0 кв.м.) відповідачем в суді першої інстанції не надано. Орендні правовідносини між сторонами щодо нежитлового приміщення площею 2,0 кв.м у формі нового правочину не оформлено.

Вищевикладені обставини в своїй сукупності підтверджують факт вчинення позивачем і відповідачем конклюдентних дій в частині пролонгації орендних правовідносин за договором оренди від 20.03.2013 №38-13, у зв'язку з цим суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для застосування узгодженого сторонами в п. 5.2 договору порядку зарахування завдатку в рахунок орендної плати за останній місяць оренди відсутні.

Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, від імені якої він укладений, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Зі змісту норми ч. 1 ст. 241 ЦК України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 року у справі № 3-59гс14.

Доводи відповідача щодо припинення договору оренди у зв'язку із закінченням строку його дії не спростовує встановлених вище обставин щодо укладення між сторонами додаткового договору, яким пролонговано договір оренди, змінено площу орендованого нежитлового приміщення та розмір орендної плати, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо кваліфікації суми завдатку як надмірно сплаченої суми та можливості її зарахування в останній платіж орендної плати, оскільки, по-перше, дострокового припинення договору оренди, про що вказано в п. 5.2 договору, не відбулось. По-друге, надмірно сплачена сума орендної плати за змістом п. 3.9 договору може бути зарахована в рахунок штрафних санкцій, майбутніх платежів, або у випадку припинення відносин - повернута орендарю. По-третє, порядок зарахування завдатку в рахунок останньої орендної плати, згідно п. 5.2 договору, можливо у випадку припинення договірних зобов'язань, чого у даній справі не було встановлено судом. Тобто, висновок суду про відсутність у орендаря заборгованості з орендних платежів за березень 2017 у зв'язку із зарахуванням суми сплаченого ним завдатку є необґрунтованим та таким, що зроблений на підставі невірної оцінки змісту узгоджених сторонами умов договору, додаткових угод та обставин справи.

Невідповідність вищенаведених висновків обставинам справи зумовило неправильне вирішення спору по суті, що у відповідності до приписів п. 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України є підставою для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018.

З наявного в матеріалах справи виставленого позивачем рахунку № 368 від 30.03.2017 вбачається, що сума орендної плати за березень 2017 року становить 28 723,20 грн (а.с. 60).

Платіжним дорученням № 8521 від 10.04.2017 відповідачем перераховано позивачу 10 719,28 грн, тобто рахунок оплачено частково. Доказів оплати рахунку № 368 від 30.03.2017 в повному обсязі матеріали справи не містять.

Твердження відповідача про те, що на час оплати орендної плати за березень 2017 банк вважав договір оренди таким що припинився також підлягають відхиленню судом апеляційної інстанції з огляду на відсутність на час оплати рахунку (10.04.2017) будь-яких дій зі сторони орендаря, пов'язаних із поверненням орендованого майна у зв'язку із закінченням строку його дії та, відповідно, відсутності правових підстав для користування майном.

На доводи відповідача про те, що у зв'язку із зміною сторонами умови договору щодо розміру суми орендної плати до 706,00 грн, відпала необхідність у забезпеченні зобов'язання відповідача з її сплати у значно більшому розмірі (18003,93 грн), суд апеляційної інстанції зазначає, що наведене не дає право орендарю в односторонньому порядку, без погодження з орендодавцем, здійснювати зменшення оплати орендної плати за березень 2017 на суму завдатку при умові наступної пролонгації орендних правовідносин. Банк, в даних обставинах, які склалися між сторонами, має право звернутися до орендодавця з пропозицією про зарахування таких сум завдатку.

Частинами 1 і 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з статями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд апеляційної інстанції, з огляду на встановлення обставин неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань з оплати орендних платежів за березень 2017, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення 18 003,92 грн основного боргу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 ЦК України встановлено, що у разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В п. 3.6 договору (в редакції додаткового договору від 10.03.2016) орендна плата перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітнім.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки матеріали справи містять платіжне доручення № 8521 від 10.04.2017 про часткову оплату орендних платежів за березень 2017, відповідачем обставин неповної оплати рахунку у встановлений договором строк не спростовано, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що банком було допущено прострочення виконання грошового зобов'язання, а відтак є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Нормами ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

За змістом п. 3.7 договору орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звертаючись з даним позовом, апелянт на суму заборгованості нарахував пеню в сумі 3091,74 грн за період з 11.04.2017 по 12.12.2017, інфляційні 1 314,66 грн за період з 11.04.2017 по 11.10.2017 та 3% річних в сумі 363,00 грн за період з 11.04.2017 по 11.10.2017.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку проведеного позивачем розрахунку вищенаведеної частини позовних вимог, встановив його помилковість, зокрема, період нарахування пені визначений позивачем без врахування приписів ч. 6 ст. 232 ГК України, а суми інфляційних та 3 % річних мають арифметичні помилки.

У зв'язку з встановленими невідповідностями, на підставі власного розрахунку, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, зокрема, з відповідача підлягають стягненню 2294,14 грн пені, 1085,59 грн інфляційних та 272,28 грн 3% річних. В іншій частині позову слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ч 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення відповідно до ст. 277 ГПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 підлягає скасуванню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України. Суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на позивача та відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 253-255, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі №910/2854/18 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі №910/2854/18 скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» (01133, м. Київ, вул Генерала Алмазова, 18/7; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" (01601, м. Київ, вул Лисенка, 6; ) 18 003 (вісімнадцять тисяч три) грн 92 коп. основного боргу, 2 294 (дві тисячі двісті дев'яносто чотири) грн 14 коп. пені, 1 085 (одна тисяча вісімдесят п'ять) грн 59 коп інфляційних, 272 (двісті сімдесят дві) грн 28 коп. 3% річних та 1 675 (одну тисячу шістсот сімдесят п'ять) грн 31 коп. судового збору, понесеного стороною у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» (01133, м. Київ, вул Генерала Алмазова, 18/7; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" (01601, м. Київ, вул Лисенка, 6; ) 2512 (дві тисячі п'ятсот дванадцять) грн 96 коп. судового збору, понесеного стороною у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду.

5. Справу №910/2854/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 14.09.2018