РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2018Справа № 910/6257/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І. при секретарі

судового засідання Лукянчук Д.Ю., розглянувши у порядку загального позовного

провадження господарську справу

за позовом Приватного підприємства "Ротен"

до Товариства з обмеженою від повільністю "Агро Маркетинг Груп"

про стягнення 2 358 000, 00 грн.

за участю представників:

від позивача: Пастушок Л.М., довіреність № 15 від 18.06.18, ;

від відповідача: Сааді Р.М., довіреність № 1-11/17/п від 21.12.17

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва з позовом звернулось Приватне підприємство "Ротен" (далі - ПП "Ротен", позивач) до Товариства з обмеженою відповільністю "Агро Маркетинг Груп" (далі - ТОВ "Агро Маркетинг Груп", відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 2 358 000, 00 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що в порушення досягнутої сторонами усної домовленості відповідач не виконав свого зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару (кукурудзи), внаслідок чого у ТОВ "Агро Маркетинг Груп" виникла заборгованість.

Провадження у справі за вказаним позовом було відкрито ухвалою господарського суду міста Києва від 23.05.2018 р., розгляд справи вирішено здійснювати у загальному позовному провадженні, сторонам надано строк для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов'язків.

У строк, встановлений законом, відповідач надав відзив, у якому зазначив про необгрунтованість позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. Також у підготовчому засіданні представник відповідача заявив клопотання про витребування доказів від ПП "Ротен", а саме - оригіналів листа позивача № 30/12/2016 від 30.12.2016 р., видаткової накладної № 26 від 30.12.2016 р., договору № 3013 від 30.12.2016 р. (вказаного у видатковій накладній № 26 від 30.12.2016 р.).

Розглянувши зазначене клопотання, суд у його задоволенні відмовив, оскільки у тому ж підготовчому засіданні представник позивача надав суду для огляду докази, які просив відповідач, окрім договору № 3013 від 30.12.2016 р., стосовно якого представник позивача пояснив, що фактично договір № 3013 від 30.12.2016 р. між сторонами підписаний не був, а тому його немає в наявності.

Також у підготовчому засіданні представник відповідача заявив клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, мотивуючи його тим, що відповідач ніколи не отримував листа ПП "Ротен № 30/12/2016 від 30.12.2016 р. та видаткової накладної ПП "Ротен" № 26 від 30.12.2016 р., де міститься підпис колишнього директора ПП "Ротен" (ОСОБА_5.), а тому відповідач ставить під сумнів достовірність наданих доказів.

Розглянувши вказане клопотання, суд відмовив у його задоволенні, виходячи з того, що експертиза по справі проводиться в разі дійсної потреби, коли встановити відповідні обставини неможливо, а доводи сторін є суперечливими (п. 2 Постанови Пленуму ВГСУ № 4 від 23.03.2012 року "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").

У даному випадку обидві сторони у справі стверджували, що фактично договір поставки ними не укладався, видаткова накладна була підписана тільки з боку постачальника (позивача) колишнім директором, відповідач такої накладної ніколи не отримував, указані обставини також підтверджуються матеріалами справи. Зважаючи на викладене, суд вирішив, що проведення експертизи є недоцільним, а у справі міститься достатньо доказів, на підставі яких може бути вирішено спір, що виник між сторонами.

Крім того, у підготовчому засіданні представник відповідача подав клопотання про виклик у якості свідка особи, що підписала лист ПП "Ротен № 30/12/2016 від 30.12.2016 р. та видаткову накладну ПП "Ротен" № 26 від 30.12.2016 р. - директора ПП "Ротен" ОСОБА_5, з метою засвідчення підпису на вказаних документах, у якому судом також було відмовлено з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 89 ГПК України свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Частиною 4 ст. 88 ГПК України визначено, що показ свідка викладається у заяві свідка, яка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів. Відповідач подає докази у строк, визначений ч. 3 ст. 80 ГПК України разом з поданням відзиву.

Однак, оскільки у справі будь-яка заява свідка відсутня та суперечностей між зібраними доказами та заявою свідка не виникло, то й у виклику вищевказаної особи (ОСОБА_5.), немає необхідності та правових підстав.

Присутній у судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, зазначив, що між ПП "Ротен" та ТОВ "Агро Маркетинг Груп" не існувало будь-яких договірних відносин з поставки кукурудзи на загальну суму 2 358 000, 00 грн. та товару на вказану суму відповідач не отримував. Також зазначив, що відповідач не підписував первинних бухгалтерських документів, які б свідчили про виконання сторонами зобов'язань з поставки та отримання товару на суму 2 358 000, 00 грн., а наданий позивачем акт звірки взаєморозрахунків не є таким документом та не доводить факту здійснення господарської операції. Просив відмовити у задоволенні позову.

Отже, розглянувши заяви сторін по суті спору та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Так, частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлений обов'язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує, що між ПП "Ротен" (постачальник) та ТОВ "Агро Маркетинг Груп" (покупець) була досягнута усна домовленість щодо поставки на користь відповідача кукурудзи 3-го класу, врожаю 2016 року, у кількості 589,5 т. за ціною 4 000, грн. з ПДВ, на загальну суму 2 358 000,00 грн., яку позивач поставив, проте, відповідач (ТОВ "Агро Маркетинг Груп") - не оплатив.

На підтвердження вказаних обставин ПП "Ротен" надало лист № 30/12/2016 від 30.12.2016 р., в якому позивач повідомив відповідача про готовність поставити товар (кукурудзу) погодженої кількості на загальну суму 2 358 000,00 грн., видаткову накладну № 26 від 30.12.2016 р. на суму 2 358 000,00 грн., та податкову накладну від 30.12.2016 р.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Документами, які є підставою для оприбуткування товару, є накладні та товарно-транспортні накладні, що являються підставою для внесення запису в облікові бухгалтерські реєстри. При цьому первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити та містити дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що видаткова накладна є первинним документом бухгалтерського обліку у разі, якщо вона містить усі необхідні реквізити. Однак, у даному випадку видаткова накладна № 26 від 30.12.2016 р. на загальну суму 2 358 000,00 грн. не відповідає вимогам, що пред'являються законом до первинних документів, оскільки вона була складена ПП "Ротен" у односторонньому порядку, та відповідачем не погоджена. Крім того, накладна не містить інформації про особу, яка отримала товар від імені ТОВ "Агро Маркетинг Груп", а також підпису цієї особи, скріпленої печаткою підприємства (ТОВ "Агро Маркетинг Груп"). При цьому необхідно врахувати відсутність письмового договору.

Отже, видаткова накладна № 26 від 30.12.2016 р., якою позивач обгрунтовує поставку товару відповідачу, не може вважатися первинним бухгалтерським документом, який у розумінні ст.ст. 74, 77, 78 ГПК України може бути належним, допустимим та достовірним доказом того, що відбулась господарська операція з поставки/передачі товару відповідачу.

Також дослідивши наявний у матеріалах справи лист ПП "Ротен" № 30/12/2016 від 30.12.2016 р., суд вважає, що він свідчить лише про готовність постачальника здійснити поставку кукурудзи на суму 2 358 000,00 грн. та не підтверджує факт передачі товару відповідачу. При цьому, у матеріалах справи відсутні докази відправки зазначеного листа ТОВ "Агро Маркетинг Груп" і отримання його останнім. Отже, даний лист не є належним доказом поставки товару.

Натомість, у справі міститься акт службової перевірки ТОВ "Агро Маркетинг Груп" від 13.06.2018 р. щодо обставин проведення у грудні 2016 року господарської операції по автоматизованому бухгалтерському обліку ТОВ "Агро Маркетинг Груп", у якому комісія у складі фінансового директора підприємства, бухгалтера та завідуючого складом встановила, що у 2016 році між ПП "Ротен" та ТОВ "Агро Маркетинг Груп" велись усні перемовини з придбання кукурудзи, але сторони не досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а тому будь-якого договору про поставку кукурудзи 3 класу, врожаю 2016 року, сторони не уклали (у тому числі і договору № 3012 від 30.12.2016 р.) і поставка такої кукурудзи не відбулась.

Щодо податкової накладної від 30.12.2016 р., у якій ПП "Ротен" відобразив відповідну господарську операцію та яку позивач надав на підтвердження своїх доводів, то суд зазначає, що в силу положень податкового законодавства підставою для формування фінансової та податкової звітності підприємства є саме первинні документи (зокрема, видаткові накладні), а не навпаки. Отже, за відсутності первинних документів, як підстави для формування вказаної звітності та відображення у них вчинених сторонами господарських операцій, що вже було встановлено судом, податкова декларація від 30.12.2016 р. на суму 2 358 000,00 грн., не може бути доказом поставки позивачем (ПП "Ротен") кукурудзи на суму 2 358 000,00 грн. та свідчити про отримання її покупцем (ТОВ "Агро Маркетинг Груп").

Стосовно наданого позивачем акту звірки взаєморозрахунків між ПП "Ротен" та ТОВ "Агро Маркетинг Груп", складеного станом на 31.12.2017 р., суд вкотре зазначає, що відповідно до приписів чинного законодавства України, наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами (договором, рахунками, накладною, платіжними дорученнями, тощо). Первинні документи повинні містити дату здійснення господарської операції, суму платежу, зміст та обсяг господарської операції, інші реквізити. Саме такі первинні документи, а не складені на їх підставі акти звірки взаємних розрахунків, виступають належними доказами на підтвердження проведення тієї чи іншої господарської операції, здійснення тих чи інших дій, виконання прав та обов'язків сторонами (вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.07.2018 р. у справі № 905/1141/16, Вищим господарським судом України у постанові від 14.04.2014 р. у справі № 908/3427/13).

Отже, наявний у матеріалах справи акт звірки взаєморозрахунків, складений сторонами, підтверджує лише наявність станом на 31.12.2017 р. у ТОВ "Агро Маркетинг Груп" за бухгалтерськими документами підприємства заборгованість перед ПП "Ротен" у сумі 2 358 000,00 грн. При цьому, з указаного акту звірки вбачається, що заборгованість відповідача у сумі 2 358 000,00 грн. є залишком (кінцевим сальдо) по бухгалтерському обліку ТОВ "Агро Маркетинг Груп" на кінець 2017 року, тобто різницею між сумами дебету і кредиту за бухгалтерськими документами сторін у 2017 році та не свідчить, що така заборгованість виникла за одноразовою поставкою на підставі видаткової накладної № 26 від 26.12.2016 р.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, враховуючи встановлені вище обставини, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними доказами поставку ТОВ "Агро Маркетинг Груп" кукурудзи 3-го класу, врожаю 2016 року, на загальну суму 2 358 000,00 грн., а доводи відповідача ним не спростовано. А відтак - суд відмовляє ПП "Ротен" у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі відмови у задоволенні позову витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Приватного підприємства "Ротен" до Товариства з обмеженою відповільністю "Агро Маркетинг Груп" про стягнення заборгованості в сумі 2 358 000, 00 грн.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 10 вересня 2018 року.

Повний текст рішення складений 20 вересня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.