Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/570/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

секретар судового засідання: Стретович Н.К.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - директор (наказ №06/2018-ГП від 08.08.2018);

від відповідача: не прибув;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранум Плюс" (с. Владівка

Малинський район Житомирська область)

до Приватного підприємства "Крупний" (м. Коростень Житомирська область)

про стягнення 232723,60 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранум Плюс" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Приватного підприємства "Крупний" про стягнення 232723,60грн., з яких: 172960,00грн. - основного боргу, 17296,00грн. - штрафу, 30630,50грн. - пені, 8993,92грн. - інфляційних, 2843,18грн. - 3% річних. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов'язань щодо оплати отриманого товару по договору поставки №гп-2511-11-1 від 25.11.2017.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явився, відзиву не надав, про причини неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.66).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 25.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гранум Плюс" (продавець/позивач) та Приватним підприємством "Крупний" (покупець/відповідач) укладено договір поставки №гп-2511-11-1 з додатком №1 (а.с.11-13), за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність товар, а покупець прийняти та сплатити вартість товару згідно п.2 цього договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п.2.1 договору товаром за цим договором є: пшениця, виробництва 2017 року, в кількості відповідно додаткам до цього договору. Вага та кількість товару може бути відмінною від ваги та кількості, зазначеної в додатках, але не більше ніж + /- 10%.

Згідно п.4.1 договору ціна товару визначається у додатках до цього договору і дійсна протягом терміну постачання, вказаного в кожному додатку, окрім випадків, що прямо зазначені у цьому договорі.

За приписами п.5.1 договору продавець проводить постачання товару на умовах самовивозу зі складу продавця, що розташований за адресою: с. Владівка, Малинський район, Житомирська область. Завантаження товару здійснюється за рахунок продавця.

Продавець повинен проводити постачання Товару партіями і в терміни згідно з додатком до цього договору (п.5.2 договору).

Датою постачання вважається дата оформлення документів, що перераховані в пункті 6.2, та підписання сторонами видаткових накладних на партію товару (п.5.3 договору).

Пунктом 6.2 договору визначено, що при передачі товару продавець зобов'язаний надати покупцеві оригінали наступних документів:

- рахунок-фактура на партію товару, що передається;

- видаткова накладна на товар.

Відповідно до п.6.4 договору право власності на товар переходить від продавця до покупця у момент фактичної передачі товару і передачі покупцеві всіх вказаних вище документів та підписання підтверджуючих передачу документів. Одночасно з переходом права власності на товар, відповідно до умов постачання, від продавця до покупця переходять всі ризики втрати або пошкодження товару.

Згідно п.7.1 договору покупець сплачує вартість кожної партії товару на поточний рахунок продавця на умовах і в терміни, вказаних у відповідних додатках до цього договору.

Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок продавця (п.7.2 договору).

25.11.2017 між тими ж сторонами було укладено Додаток №1 до договору №гп-2511-11-1 від 25.11.2017 (а.с.13) про наступне:

1. Продавець постачає партію пшениці 5-6 класу врожаю 2017 року у кількості 37,6 тонн, за ціною 172960,00грн. (з ПДВ).

2. Умови постачання даної партії Товару: склад Покупця.

3. Строки постачання даної партії Товару: до 5 грудня 2017 року.

4. Оплата за партію Товару у розмірі 100% вартості проводиться на поточний рахунок Продавця платіжним дорученням протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання Покупцем партії Товару та наступних документів:

- рахунку-фактури;

- видаткової накладної;

5. Цей Додаток доповнює Договір поставки № гп-2511-11-1 від 25 листопада 2017 року та є його невід'ємною частиною.

6. Додаток набуває чинності з дати його підписання обома Сторонами і діє до повного виконання ними своїх зобов'язань.

7. Решту умов Договору Сторони залишили без змін.

Позивач на виконання умов договору поставив пшеницю 5-6 класу врожаю 2017 (далі - товар) ПП "Крупний" на загальну суму 172960,00грн. в кількості 37,60 тонн., що підтверджується видатковою накладною №41 від 01.12.2017 (а.с.14).

Проте відповідач не виконав зобов'язання за договором та не здійснив оплату поставленого позивачем товару.

04.05.2018 позивач направив на адресу відповідача претензію щодо невиконання умов договору №гп-2511-11-1 поставки з вимогою про оплату товару не пізніше 3 (трьох) календарних днів з дня отримання претензії (а.с.20-22).

Претензія залишена без відповіді та задоволення, тому позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача вартості поставленого товару та штрафних санкцій.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов наступних висновків.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно положень ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасної оплати товару за договором, станом на день звернення позивача з позовом до суду у відповідача утворилась заборгованість у сумі 172960,00грн., що підтверджується матеріалами справи та актами звірки взаємних розрахунків, підписаними уповноваженими представниками обох сторін (а.с.15, 23).

Таким чином, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 172960,00грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути на його користь 17296,00грн. - штрафу, 30630,50грн. - пені, 8993,92грн. - інфляційних, 2843,18грн. - 3% річних.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст.549 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України).

Частиною 3 статті 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 8.3 договору визначено, що покупець за несвоєчасну оплату товару відповідно до п.7.1 договору та додатків до нього оплачує продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період заборгованості за кожен день несплати товару, а за прострочення понад 10 (десять) днів додатково протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання претензії покупець сплачує на користь продавця штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від вартості несплаченого товару.

Згідно розрахунку позивача, перевіреного судом, розмір штрафу складає 17296,00грн. (а.с.6).

Перевіривши розрахунок пені, із врахуванням положень ст.232 ГК України, господарський суд приходить до висновку, що правомірним є нарахування пені за період з 07.12.2017 по 07.06.2018 у сумі 27891,58грн. В частині стягнення 2738,92грн. пені суд відмовляє за необґрунтованістю нарахування.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог позивача щодо нарахування і стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних, господарський суд враховує, що за ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Перевіривши розрахунок 3% річних, наведений в тексті позовної заяви, суд вважає його обґрунтованим, оскільки вони нараховані відповідно до вимог чинного законодавства України.

При перевірці розрахунку втрат від інфляції судом виявлено помилки в періодах та сумах нарахування.

У пункті 3.2 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що правомірним є нарахування інфляційних за період з січня 2018 по травень 2018 у сумі 7555,53грн. В частині стягнення 1483,39грн. інфляційних суд відмовляє за необґрунтованістю нарахування.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не спростував, доказів сплати заборгованості не надав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 172960,00грн. - основного боргу, 17296,00грн. - штрафу; 27891,58грн. - пені; 7555,53грн. - інфляційних та 2843,18грн. - 3% річних обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Враховуючи приписи п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Крупний" (11500, Житомирська область, м.Коростень, вул. Білокоровічське Шосе, 12-Б, )

- на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранум Плюс" (11616, Житомирська область, Малинський район, с. Владівка, ):

- 172960,00грн. - боргу;

- 17296,00грн. - штрафу;

- 27891,58грн. - пені;

- 7555,53грн. - інфляційних;

- 2843,18грн. - 3% річних;

- 3428,20грн. - судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 18.09.18

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2, 3 - сторонам (рек. з повід.)