РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року Справа № 906/1156/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В. , суддя Огороднік К.М.

секретар судового засідання Величко К.Я.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - Ткачик П.О. (довіреність №05/73 від 09.01.2018) - в режимі відеоконференції

третьої особи - Соловйов П.Є. (довіреність №12-08/152-1178 від 14.02.2018) - в режимі відеоконференції

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області та ОСОБА_1 на рішення господарського суду Житомирської області від 15 травня 2018 року (повний текст складено 25.05.2018) у справі № 906/1156/17 (суддя Маріщенко Л.О.)

за позовом ОСОБА_1

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області

про стягнення 534 403,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 15.05.2018 позов ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про стягнення 116590,75 грн задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області на користь ОСОБА_1 78 000,00 грн коштів, 1 170,00 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 20 червня 2018 року у справі №906/1156/17 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області на рішення господарського суду Житомирської області від 15.05.2018 у справі №906/1156/17; призначено справу №906/1156/17 до розгляду на 16 липня 2018 року.

Крім того, не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача 169 947,35 грн., з яких 20 078,15 грн. - штрафні санкції, 142 849,20 грн. - інфляційні втрати, 7 020,00 грн. - відсотки річних.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 09 липня 2018 року у справі №906/1156/17 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення господарського суду Житомирської області від 15 травня 2018 року у справі № 906/1156/17; призначено справу №906/1156/17 до розгляду на 16 липня 2018 р. об 12:30год. разом з апеляційню скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянти посилаються на порушення господарським судом Житомирської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області у відзивах на апеляційні скарги вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні представники сторін повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційних скаргах та у відзивах на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02 червня 2004 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області (продавець/відповідач) та ОСОБА_1 (покупець/позивач) був укладений договір купівлі-продажу № 1579 (далі - договір, а.с.16-17), згідно п.1 якого продавець зобов'язувався передати у власність покупцеві незавершений будівництвом об'єкт державної форми власності житлова - забудова блок "Модуль", що перебуває на балансі управління капітального будівництва Житомирської обласної державної адміністрації і знаходиться за адресою: 12600, Житомирська область, Брусилівський район, смт. Брусилів на земельній ділянці 0,11 га. Питання придбання або оренди земельної ділянки, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва, покупець вирішує з органами місцевого самоврядування.

Відповідно до п.1.4 договору, згідно з актом оцінки, затвердженим наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області від 05.11.2003 року № 575. Початкова вартість продажу об"єкта незавершеного будівництва на аукціоні становить 33 857 (тридцять1 три тисячи вісімсот п'ятдесят сім) гривень, у тому числі ПДВ (20%) - 5 643 (п'ять тисяч шістсот сорок три ) гривні.

Згідно з протоколом аукціону за методом зниження ціни лоту № І від 21 травня 2004 року, затвердженим наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області від 24.05.04 № 276 остаточна ціна продажу об'єкта незавершеного будівництва становить 78 000 гривень, у т.ч. ПДВ - 13 000 гривень.

Даний договір посвідчений державним нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори Отрищенко О.І. 02.06.2004р.

ОСОБА_1 вказана сума була сплачена в повному обсязі.

Пунктом 5.3 договору було передбачено завершення будівництва протягом п'яти років, а саме до 02.11.2009 року.

Однак, покупець умови договору купівлі-продажу не виконував.

Актами поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва від 12.01.2009р., від 20.08.2009р., від 17.03.2010р. зафіксовано, що фактично об'єкт не добудовано, об'єкт руйнується під впливом атмосферних явищ, прилегла територія знаходиться в занедбаному стані.

В зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 умов договору, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області звернулось до господарського суду м. Києва з позовом про розірвання договору купівлі-продажу № 1579 від 02.06.2004р. та повернення об'єкту у власність держави.

Рішенням господарського суду м. Києва від 17.06.2010 у справі № 40/275, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2010, позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області задоволено; вирішено розірвати договір №1579 від 02.06.2004р. купівлі-продажу незавершеного будівництвом об'єкта; зобов'язано ОСОБА_1 повернути об'єкт незавершеного будівництва житлова забудова блок "Модуль", що знаходиться за адресою: 12600, Житомирська область, Брусилівський район, смт. Брусилів на земельній ділянці 0,11 га у власність держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області шляхом підписання між сторонами акту приймання - передавання.

Статтею 75 ГПК України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Таким чином, рішення господарського суду м. Києва від 17.06.2010 у справі №40/275, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2010, має преюдиціальне значення, а встановлені у вказаному судовому акті факти повторного доведення не потребують.

Відповідно до ч.3 ст.653 Цивільного кодексу України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

За приписами ст.188 Цивільного кодексу України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

За таких обставин, договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва, укладений 02.06.2004 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області та ОСОБА_1, є розірваним з 11.11.2010 (набрання законної сили рішенням господарського суду м. Києва від 17.06.2010)

Згідно ст.653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Проте зазначені правовідносини між позивачем та відповідачем у даній справі врегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про приватизацію державного майна", ч.9 ст.27 якого встановлено, що порядок повернення в державну власність об'єктів приватизації в разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об'єктів затверджується Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, актом від 27.11.2013 начальника відділу державної виконавчої служби Брусилівського районного управління юстиції при примусовому виконанні наказу господарського суду м. Києва об'єкт незавершеного будівництва - житлова забудова "Модуль" був переданий у власність держави в особі Регіонального відділення фонду держмайна України по Житомирській області. В даному акті була здійснена відмітка про те, що з метою підписання акту приймання - передавання визначеного рішенням суду об'єкта, боржнику ОСОБА_1 22.11.2013 за вих. № 862 було направлено виклик до відділу на 27.11.2013р., на який він не з'явився.

Постановою від 29.11.2013 виконавче провадження щодо повернення об'єкту незавершеного будівництва у власність держави закінчене.

Наказом Фонду державного майна України від 25.01.2014 №378 незавершене будівництво житлової забудови - блоку "Модуль" включено до переліку об'єктів приватизації, повернутих у державну та комунальну власність, які підлягають подальшому продажу.

Рішенням виконкому Брусилівської селищної ради від 25.01.2014 №15 вказаному об'єкту незавершеного будівництва житлової забудови блоку "Модуль" було присвоєно адресу - смт. Брусилів, вул. Лермонтова, 3-Б.

Абзацами першим та другим частини 9 статті 27 Закону України "Про приватизацію державного майна" встановлено, що у разі розірвання в судовому порядку договору купівлі-продажу у зв'язку з невиконанням покупцем договірних зобов'язань приватизований об'єкт підлягає поверненню у державну власність, включаючи земельну ділянку.

Порядок повернення у державну власність об'єктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об'єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №32 (далі - Порядок).

Згідно з абз.2 п.1 Порядку об'єкт приватизації повертається до сфери управління державного органу приватизації, що проводив його відчуження за договором купівлі-продажу (далі - державний орган приватизації), для здійснення управління цим об'єктом згідно із законодавством до моменту відчуження його в результаті повторного продажу.

Абз.3 ч.9 ст.27 Закону України "Про приватизацію державного майна" встановлено, що повторний продаж об'єкта, який повернуто у державну власність у разі розірвання договору купівлі-продажу, проводиться протягом одного року після повернення його у державну власність.

Наказом Фонду державного майна України від 17.12.2014 №855 затверджено протокол від 17.12.2014 аукціону з продажу об'єкта незавершеного будівництва, а Наказом від 31.12.2014 ФДМ України №916 приватизацію даного об'єкту завершено.

Як вбачається з матеріалів справи, повторна приватизація об'єкта незавершеного будівництва, повернутого у державну власність разом із земельною ділянкою, на якій він розташований, за адресою Житомирська область, смт. Брусилів, вул. Лермонтова 3-Б, була завершена 31.12.2014.

Дана обставина стала підставою для звернення позивача до суду з вимогою про повернення йому сплачених коштів в сумі 78000 грн. в якості оплати за об'єкт по договору купівлі-продажу. Також, позивач просить стягнути з відповідача 20078,15 грн. штрафних санкцій, 418813,20 грн. інфляційних втрат, 16512,60 грн. 3% річних та 1000 грн. витрат на охорону.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно п.3 Порядку повернення у державну власність об'єктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об'єктів, який затверджено Постановою №32 від 18.01.2001 Кабінету Міністрів України, повернення покупцям коштів, сплачених за об'єкт приватизації, у разі розірвання договору купівлі-продажу такого об'єкта у зв'язку з невиконанням його умов або визнання його недійсним у судовому порядку провадиться згідно із законодавством.

На даний час такий порядок повернення покупцям коштів, сплачених за об'єкт приватизації, у разі розірвання договору купівлі-продажу такого об'єкта відсутній.

Згідно до вимог ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На момент укладання договору купівлі-продажу об'єкту № 1579 від 02.06.2004 діяв механізм повернення коштів покупцеві у разі розірвання договору та механізм повернення, який відповідав чинному на той момент законодавству (Державній програмі приватизації на 2000-2002 роки та Порядку повернення покупцям коштів, сплачених за об'єкти приватизації, у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу, затвердженому Наказом ФДМУ від 15.08.2000).

На момент подачі позову до суду зазначені нормативні акти втратили чинність і питання повернення покупцям коштів, сплачених за об'єкт приватизації у разі розірвання договору купівлі-продажу, є неврегульованим. Проте відсутність законодавчо визначеної процедури повернення покупцям коштів, сплачених за об'єкт приватизації у разі розірвання договору купівлі-продажу, не може бути підставою для того, щоб сплачені кошти не були повернуті покупцеві.

Виходячи з принципу справедливого балансу інтересів сторін, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про обґрунтованість вимоги позивача щодо задоволення позовних вимог в частині повернення грошових коштів в сумі 78000 грн., оскільки обов'язок повернути майно внаслідок розірвання договору, що передбачений спеціальним законодавством в сфері приватизації, передбачає також повернення грошових коштів, що були за нього сплачені.

Також позивач просить стягнути з відповідача 20078,15 грн. штрафних санкцій, 418813,20 грн. інфляційних втрат, 16512,60 грн. 3% річних, посилаючись при цьому на ст. 625 ЦК України, Постанову Пленуму Вищого господарського суду № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову в цій частині виходячи з наступного.

Як вбачається, відносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу №1579 від 02.06.2004 об'єкта незавершеного будівництва - житлової забудови блок "Модуль".

На підставі рішення господарського суду м. Києва від 17.06.2010 вказаний договір був розірваний, а об'єкт продажу повернутий продавцю (відповідач). За даний об'єкт продажу позивачем (покупцем за договором) було сплачено 78000 грн., які на даний час позивач просить повернути.

Відповідно до п.5.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках. Обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 1000 грн. витрат на охорону об'єкта незавершеного будівництва - житлової забудови блок "Модуль".

Однак, ні суду суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано доказів понесення позивачем даних витрат, зокрема, не надано договорів на надання послуг з охорони даного об'єкту та доказів їх оплати, з огляду на що суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позову в частині стягнення 1000 грн. витрат на охорону.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.

Згідно ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу

Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вже зазначалося вище, на момент укладання договору купівлі-продажу та на момент винесення рішення суду про його розірвання були чинними Державна програма приватизації на 2000-2002 роки затверджена Законом України від 18.05.2000р. "Про державну програму приватизації" та Порядок повернення покупцям коштів, сплачених за об'єкти приватизації, у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу, затвердженого Наказом ФДМУ від 15.08.2000.

В п.133 Державної програми приватизації у разі розірвання договору купівлі-продажу державного майна за рішенням суду у зв'язку з невиконанням покупцем договірних зобов'язань об'єкт приватизації підлягає поверненню в державну власність, порядок повернення в державну власність об'єктів приватизації в разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об'єктів затверджується Кабінетом Міністрів України; у разі розірвання договорів купівлі-продажу об'єктів приватизації у зв'язку з невиконанням їх умов або визнання їх недійсними в судовому порядку, повернення покупцям коштів, сплачених за об'єкт приватизації, проводиться з коштів від повторного продажу цих об'єктів у порядку, встановленому Фондом.

Порядком повернення покупцям коштів, сплачених за об'єкти приватизації, у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу було передбачено, що джерелом розрахунків з покупцем є кошти, одержані органом приватизації від повторного продажу об'єкту, повернутого у власність держави. Розрахунки здійснюються тільки після повторного продажу державою об'єкта приватизації, повернутого у її власність, і надходжень коштів від повторного продажу у її власність, і надходження коштів від повторного продажу на рахунок позабюджетного державного фонду приватизації або фонду приватизації АРК.

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Тобто, згідно діючих, на момент розірвання договору купівлі-продажу, нормативних актів, у позивача могло виникнути право вимоги до відповідача про повернення коштів сплачених за об'єкт приватизації, лише після повторного його продажу, оскільки єдиним джерелом розрахунків з покупцем є кошти, одержані органом приватизації від повторного продажу об'єкта.

Як було встановлено судами обох інстанцій, повторна приватизація об'єкта незавершеного будівництва - житлової забудови блок "Модуль" була завершена 31 грудня 2014 року.

Позивач з позовом про повернення коштів звернувся до господарського суду 19 грудня 2017 року, тобто в межах трирічного строку для його пред'явлення.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржниками не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржників, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Житомирської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 15 травня 2018 року у справі №906/1156/17 - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст.ст. 287-291 ГПК України.

3. Матеріали справи №906/1156/17 повернути господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "13" вересня 2018 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Огороднік К.М.