КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2018 р. Справа№ 910/12748/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

представники сторін не викликалися

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця

Длугача Олександра Олександровича

на рішення Господарського суду міста Києва

від 02.05.2018 (повний текст складено 15.05.2018)

у справі №910/12748/15 (суддя Отрош І.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк

"Приватбанк"

до Фізичної особи-підприємця Длугача Олександра

Олександровича

про стягнення 41 141, 77 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Длугача Олександра Олександровича (далі - відповідач) 41 141, 77 грн., з яких 22 417, 08 грн. заборгованості із простроченого кредиту, 10 370, 83 грн. простроченої заборгованості із сплати відсотків, 2 220, 00 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом та 6 133, 86 грн. пені.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що відповідач через систему інтернет-клієнт-банкінг приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", тарифів банку, що розміщені в мережі інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом складають Договір банківського обслуговування №б/н від 22.03.2011 та взяв на себе зобов'язання виконувати умови Договору.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, умов Договору, банком здійснювалось обслуговування поточного рахунку 5318 за встановленим кредитним лімітом в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення інші), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Відповідач, порушуючи умови Договору та норми законодавства не виконав взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість по кредиту у розмірі 22 417, 08 грн.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, просив суд у позові відмовити. Зокрема, відповідач наголошував на наступному:

- доказів про отримання кредитних коштів відповідачем та в якому саме розмірі позивачем не наведено;

- позивач у своїй позовній заяві наводить розрахунок заборгованості, який не відповідає дійсності та умовам укладеного Договору;

- відповідач лише підписував заявку, а не Договір, з умовами надання кредиту не був обізнаний;

- незрозуміло, якими нормами, умовами Договору, були встановлені відсоткові ставки за користування кредитом (24%, 48% та 56% річних), а сплата комісії за користування кредитом взагалі нічим не передбачена.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2017 залишеним без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2017 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.01.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2017 у справі №910/12748/15 скасовано; справу №910/12748/15 передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

При цьому Верховний суд зазначив про те, що при новому розгляді справи слід визначити суми основного боргу за договором банківського обслуговування від 22.03.2011, процентів, комісії за користування кредитом та пені, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру нарахувань та пені із врахуванням оцінки наданих до суду доказів, а саме - банківських виписок, меморіальних ордерів, платіжних доручень, Умов та правил надання банківських послуг і Тарифами банку ПАТ КБ "Приватбанк".

При новому розгляді в суді першої інстанції відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив про те, що позивач не надав жодних належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.05.2018 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 22 417, 08 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 10 370, 83 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 2 220, 00 грн., пеню у розмірі 6 133, 86 грн., судовий збір у розмірі 6 029, 10 грн.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд зазначив, що при новому розгляді справи було встановлено суму основного боргу (заборгованості за кредитом), заборгованість за процентами за користування кредитом, заборгованість зі сплати комісії за користування кредитом, встановлено періоди заборгованості, з урахуванням наданих позивачем доказів - меморіальних ордерів, платіжних доручень та банківських виписок з рахунку відповідача №5318, а також враховуючи діючі у заявлений період Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи банку ПАТ КБ "Приватбанк".

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2018 у справі №910/12748/15 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Судові витрати покласти на позивача включаючи 4 324,32 грн. витрат за проведення експертизи.

Окрім того, в прохальній частині апеляційної скарги апелянтом було викладено клопотання про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, внаслідок чого невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного по суті заявлених вимог рішення. Зокрема, відповідач наголошував на тому, що судом не виконано вказівки, викладені в постанові Верховного суду від 31.01.2018, чим порушено ч. 1 ст. 316 ГПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2018 для розгляду апеляційної скарги відповідача було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2018 апеляційну скаргу відповідача залишено без руху та роз'яснено право протягом 10 днів з дня вручення зазначеної ухвали усунути недоліки, зазначені у мотивувальній частині, а саме подати до Київського апеляційного господарського суду докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва у встановленому чинним законодавством розмірі.

09.07.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надійшла заява №б/н від 06.07.2018, в якій на виконання вищевказаної ухвали суду відповідач просив залучити до матеріалів справи роздруківку квитанції №71288 від 30.06.2018 про сплату судового збору у сумі 97, 50 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2018 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та ухвалено здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Також запропоновано позивачу подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відповідно.

07.08.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення.

Позивач своїм правом не скористався, відзив на апеляційну скаргу в зазначений судом строк не подав.

Частиною 13 статті 8 ГПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 1 статті 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762, 00 грн.*100=176 200, 00 грн.).

Відповідно до частин 3, 10 статті 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як уже зазначалося вище, в даному випадку предметом апеляційного оскарження у справі №910/12748/15 є рішення місцевого господарського суду, ціна позову за яким становить 41 141, 77 грн., тобто є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні Господарського процесуального кодексу України і її перегляд за апеляційною скаргою відповідача підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, колегія Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

22.03.2011 Фізична особа-підприємець Длугач Олександр Олександрович через систему інтернет-клієнт-банкінг Приват 24 (шляхом накладення електронно-цифрового підпису) подав Публічному акціонерному товариству Комерційному банку "Приватбанк" (банк) заяву (том 1, аркуш справи - 36), відповідно до якої банк за наявності вільних грошових коштів здійснює обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку №5318 відкритого на підставі Договору банківського рахунку № К3111Q від 14.03.2008.

На підставі вказаної заяви банком було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок №5318, про розмір якого банк зобов'язався повідомляти клієнта в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення, інші).

Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентуються Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку (далі по тексту - Умови), що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом з заявою про відкриття поточного рахунку складають договір банківського обслуговування.

Відповідно до Умов (том 1, аркуші справи 85- 92) встановлено наступне:

- п. 3.18.1.16. при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до Умов і правил надання банківських послуг (або у формі заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки, або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі;

- п. 3.18.1.1. кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів клієнта в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банка та клієнта;

- п. 3.18.1.3 кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди;

- п. 3.18.1.8 проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту проводиться банком протягом: одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до Умов і правил надання банківських послуг (або у формі заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки, або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі - "Угода");

- п. 3.18.1.6. ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними: документами банку. Підписавши угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших);

- п 3.18.4.1 за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка);

- п 3.18.4.1.1 за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (далі - період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню), розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості;

- п 3.18.4.1.2 при не обнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, клієнт виплачує банку за користування кредитом проценти в розмірі 24,00 % річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню;

- п 3.18.4.1.3 у випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду; в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються, порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошового зобов'язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту передбаченого Умовами і правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0, 1315 % від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань;

- п 3.18.4.9 розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється на дату сплати.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи (том 1, аркуші справи 37- 48), Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк", відповідно до наказу №6780656 від 10.06.2014, були внесені зміни до Умов та Правил надання банківських послуг, які набули чинності з 01.07.2014.

Відповідно до п. 3.2.1.4.1. Умов в новій редакції, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка). Порядок розрахунку відсотків:

Згідно з п. 3.2.1.4.1.1. Умов, за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат до 25 -го числа поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1 -го до 20 -го (включно) числа поточного місяця або до 25 - го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21- го до кінцевого числа поточного місяця (далі - "період , в який дебетове сальдо підлягає обнулення" ), розрахунок відсотків проводиться за процентною ставкою у розмірі, 0 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Згідно з п. 3.2.1.4.1.2 Умов, у випадку необнулювання дебетового сальдо в одну з дат періоду , в якому дебетове сальдо підлягає обнулюванню, на протязі 90 днів з кінцевої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулюванню, Клієнт сплачує Банку за користування кредитом відсотки в розмірі 36 (тридцять шість) % річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулюванню.

Відповідно до п. 3.2.1.4.1.3. Умов, у разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду , в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91 -го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань Клієнт сплачує Банку відсотки за користуванням кредитом у розмірі 56 ( п'ятдесят шість) % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого Умовами та правилами надання Банківських послуг, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня , наступного за датою порушення зобов'язань.

Пунктом 3.18.4.4 Умов встановлено обов'язок клієнта сплачувати банку винагороду за користування лімітом відповідно до п.п. 3.18.1.6 та 3.18.2.3.2 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,9 % від суми максимального сальдо кредиту на кінець банківського дня за попередній місяць у порядку, передбаченому Умовами. Клієнт доручає банку здійснювати списання винагороди зі своїх рахунків.

Відповідно до п. 3.2.1.4.4. Умов (зі змінами відповідно до наказу № 6780656 від 10.06.2014), клієнт сплачує Банку комісію за використання Ліміту відповідно до п.п. 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існував на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг. Банк може на свій розсуд не стягувати зазначену комісію в разі, якщо максимальне сальдо кредиту, що існував на кінець банківського дня за попередній календарний місяць, не перевищувало 100 гривень.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до довідки про розміри встановлених кредитних лімітів від 27.04.2015 №08.7.0.0.0/58 та виписки з рахунку клієнта №5318 з 22.03.2011 по 24.03.2015 (том 1, аркуші справи 52- 56) банком надавався кредитний ліміт на поточний рахунок відповідача №5318 у встановленому розмірі: 22.03.2011 - 1 000, 00 грн., 06.06.2012 - 8 500, 00 грн., 26.12.2012 - 10 000, 00 грн., 16.01.2013 - 8 500, 00 грн., 20.05.2013 - 18 500, 00 грн., 17.01.2014 - 20 500, 00 грн., 31.01.2014 - 22 500, 00 грн., 01.03.2014 - 22 500, 00 грн., 02.03.2014 - 22 425, 16 грн.

У зв'язку із значними порушеннями зобов'язань за Договором обслуговування кредитних лімітів, у відповідача на поточному рахунку утворилась заборгованість.

09.03.2015 позивач направив відповідачу претензію вих. №10221К3V0S055 від 16.02.2015 з вимогами про погашення заборгованості за договором банківського обслуговування №б/н від 22.03.2011. Проте зазначена претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач вказував на те, що відповідач порушуючи норми закону та умови Договору свої зобов'язання за вказаним Договором належним чином не виконав, необхідні кошти для погашення заборгованості не сплатив, внаслідок чого утворилась заборгованість, а саме: 22 417, 08 грн. заборгованість за кредитом, 10 370, 83 грн. заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом, 2 220, 00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом та 6 133, 86 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за Договором.

Заперечуючи проти позовних вимог у даній справі відповідач зазначав про те, що позивач взагалі не наводить докази того, що відповідач отримував кредит, з наявних в матеріалах справи доказів неможливо встановити дату отримання кредиту та періоди нарахування відсотків за користування кредитом. Крім того, незрозуміло, якими нормами Умов, договору були встановлені відсоткові ставки за користування кредитом (24%, 48% та 56% річних), а сплата комісії за користування кредитом взагалі нічим не передбачена.

Місцевий господарський суд позов задовольнив повністю, визнавши вимоги позивача нормативно обґрунтованими та документально підтвердженими.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають як вимогам чинного законодавства, так і фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 1 статті 193 ГК України визначено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 639 ЦК України унормовано, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Статтею першою Закону України "Про електронний цифровий підпис" визначено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

Місцевий господарський суд вірно зазначив у своєму рішенні про те що, на підставі поданої відповідачем 22.03.2011 через систему інтернет-клієнт-банкінг Приват24 (шляхом накладення електронно-цифрового підпису) заяви, підписавши яку, клієнт приєднався та погодився із умовами, викладеними в Умовах і Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку, що розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua, та відповідно до якої банк за наявності вільних грошових коштів здійснює обслуговування кредитного ліміту на рахунку відповідача №5318, відкритому на підставі Договору банківського рахунку №К3111Q від 14.03.2008, по суті, між сторонами було укладено кредитний договір.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що виконуючи умови договору банк надав клієнту кредит у розмірі 22 500, 00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи довідкою про розміри встановлених кредитних лімітів від 27.04.2015 №08.7.0.0.0/58 та випискою з рахунку клієнта №5318 з 22.03.2011 по 27.05.2015. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за Договором банківського обслуговування, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість по кредиту у розмірі 22 417, 08 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 10 370, 83 грн. за період з 26.05.2011 по 24.03.2015 та заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 2 220, 00 грн. В матеріалах справи відсутні докази погашення заборгованості по кредиту у зазначеному вище розмірі.

Отже місцевий господарський суд перевіривши наданий позивачем арифметичний розрахунок заборгованості по кредиту, дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по кредиту у розмірі 22 417, 08 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10 370, 83 грн. та заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 2 220, 00 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо висловлювання відповідача в апеляційній скарзі стосовно невиконання місцевим господарським судом вказівки, викладеної в постанові Верховного Суду від 31.01.2018, що є обов'язковою для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи відповідно до ч. 1 ст. 316 ГПК України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

З долучених позивачем до матеріалів справи 25.05.2017 копій банківських виписок з рахунку відповідача №5318 (додаток до справи) місцевим господарським судом належно досліджено, що за період з 23.03.2011 по 25.03.2011 на вказаний рахунок відповідача надійшли грошові кошти у загальному розмірі 18 000, 00 грн. (23.03.2011 - 10 000, 00 грн. та 25.03.2011 - 8 000, 00 грн.), тоді як за вказаний період (з 23.03.2011 по 25.03.2011) з вказаного рахунку відповідачем було здійснено оплату на загальну суму 18 500,00 грн. (23.03.2011 - 9 000, 00 грн., 24.03.2011 - 05, 00 грн. та 25.03.2011 - 9 500, 00 грн.), з огляду на що станом на 25.03.2011 у відповідача виникло від'ємне сальдо на рахунку №5318 (по суті, кредит) у сумі 505 грн. 00 коп.

Так само, належно досліджено з долучених позивачем до матеріалів справи 25.05.2017 копій банківських виписок з рахунку відповідача №5318, що за період з 23.03.2011 по 29.03.2011 на вказаний рахунок відповідача надійшли грошові кошти у загальному розмірі 26 800, 00 грн., тоді як за вказаний період (з 23.03.2011 по 29.03.2011) з вказаного рахунку відповідачем було здійснено оплату на загальну суму 27 705, 00 грн., з огляду на що станом на 29.03.2011 у відповідача виникло від'ємне сальдо на рахунку №5318 (по суті, кредит) у сумі 905 грн. 00 коп.

Отже, місцевим господарським судом досліджено в повному обсязі розрахунок заборгованості, долучений позивачем до позовної заяви, який відповідає належним та допустимим доказам, долученим позивачем до матеріалів справи - зокрема, банківським випискам з рахунку відповідача №5318, так як здійснений з урахуванням дат та сум виникнення на рахунку відповідача №5318 від'ємного сальдо (кредиту).

При цьому, місцевим господарським судом було перевірено як розрахунок заборгованості за кредитом за спірний період, так і розрахунки процентів, нарахованих позивачем за користування відповідачем кредитними коштами, та комісії за обслуговування кредиту, та встановлено, що надані позивачем розрахунки відповідають умовам нарахування, які були встановлені в Умовах та правилах надання банківських послуг, чинних у спірному періоді, та здійснені з урахуванням чинних у спірному періоді Тарифів банку ПАТ КБ "Приватбанк".

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань за договором позивач нарахував відповідачу пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 6 133, 86 грн. за період з 04.07.2012 по 24.03.2015 (з урахуванням списання пені на суму 95, 07 грн.).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з пунктом 3.18.5.1 Умов при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених пунктами 3.18.2.2,2, 3.18.4.1, 3.18.4.2. 3.18.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених пунктами 3.18.1.8, 3.18.2.2.3. 3.18.2.3.4, винагороди, передбаченої пунктами 3.18.2.2.5, 3.18.4.4. 3.18.4.5, 3.18.4.6 клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в пункті 3.18.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення.

У відповідності до пункту 3.18.5.4. Умов нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої пунктами 3.18.5.1., 3.18.5.2., 3.18.5.3., здійснюється на протязі 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане клієнтом.

Аналогічні положення містяться у п. 3.2.1.5 Умов в редакції змін, внесених наказом №6780656 від 10.06.2014.

Судом встановлено, що дії відповідача є порушенням умов Договору та норм чинного законодавства України, що є підставою для господарсько-правової відповідальності відповідно до Господарського кодексу України.

Отже, за розрахунком колегії суддів, який збігається з розрахунком місцевого господарського суду, арифметичний розрахунок пені у розмірі 6 133, 86 грн. за період з 04.07.2012 по 24.03.2015 (з урахуванням списання пені на суму 95 грн. 07 коп.) є таким, що відповідає положенням договору та приписам законодавства про порядок та строки нарахування.

Згідно зі ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зазначаючи в апеляційній скарзі про неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, які мають значення для справи, відповідач не надав суду апеляційної інстанції жодного належного та допустимого доказу на спростування доводів позивача.

В ст. ст. 76-79 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Надані до матеріалів справи докази та пояснення свідчать про обґрунтованість вимог позивача, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 76, 129, 269, 275, 276, 281, 282, 286, 288 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Длугача Олександра Олександровича на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2018 у справі №910/12748/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва міста Києва від 02.05.2018

у справі №910/12748/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/12748/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк