ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2018м. ДніпроСправа № 904/2655/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г. за участю секретаря судового засідання Єпік А.М.

за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Житлово-будівельного кооперативу "Рассвет-32", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії № 593 від 17.10.2013 у сумі 224 043,13 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 2189/01 від 16.05.2018 року, фахівець І категорії з претензійно-позовної роботи юридичного відділу;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 07.08.2018 року, представник.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Рассвет-32" про стягнення заборгованості у сумі 224 043,13 грн., з яких: 197 983, 91 грн. - основна сума боргу, 1 251,05 грн. - інфляційні втрати, 951,93 грн. - 3% річних, 10 771,68 грн. - пеня, 13 084,56 грн. - 7% штрафу. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором купівлі-продажу теплової енергії № 593 від 17.10.2013 року.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 19.07.2018 року о 10:50 год.

У підготовче засідання 19.07.2018 року представник відповідача не з'явився, витребуваних судом документів не надав, що є підставою для відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 19.07.2018 року представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду підготовчого провадження для належної підготовки справи для розгляду по суті на 30 днів.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2018 року продовжено строк підготовчого провадження до 23.09.2018 року та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 04.09.2018 року о 11:45 год.

04.09.2018 року від відповідача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву вих. № 1 від 04.09.2018 року.

У підготовчому cудовому засіданні 04.09.2018 року сторонами обговорені питання, які виникли з приводу спору по даній справі, та зазначено, що ними були надані всі можливі та допустимі докази по справі.

Судом були визначені всі необхідні обставини у справі та зібрані відповідні докази, що є підставою для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 04.09.2018 закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 11.09.2018 о 14:15 год.

11.09.2018 представник позивача подав до суду супровідний лист, яким долучає документи до матеріалів справи.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст. 194 Господарського процесуального кодексу України).

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку, вищевизначеному чинними правовими нормами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" (далі - позивач, продавець) та Житлово-будівельним кооперативом "Рассвет-32"(далі - відповідач, покупець) укладено договір купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді № 593 від 17.10.2013.

Відповідно до п.1.1. Договору, теплопостачальна організація - продавець бере на себе зобов'язання постачати споживачеві - покупцю теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач - покупець зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з п. 2.1 договору теплова енергія постачається Споживачу-Покупцю в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - в період опалювального періоду;

- гаряче водопостачання - протягом року.

На виконання умов договору, позивачем поставлено відповідачу теплову енергію, що підтверджується наступними актами здачі-прийняття робіт:

- акт здачі-прийняття робіт № 185 від 31.01.2018 на суму 80 919,19 грн.;

- акт здачі-прийняття робіт № 1235 від 28.02.2018 на суму 75 129,52 грн.;

- акт здачі-прийняття робіт № 2327 від 31.03.2018 на суму 77 581,62 грн.;

- акт здачі-прийняття робіт № 3320 від 17.04.2018 на суму 11 061,68 грн., які містяться в матеріалах справи (а.с. 15-17).

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі, відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за теплову енергію здійснюється Споживачем-Покупцем виключно грошовими коштами відповідно до встановлених тарифів шляхом 30 (тридцяти) відсоткової попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 (п'ять) днів до початку здійснення споживання. Решта 70 (сімдесят) відсотків вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується Споживачем-Покупцем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли від Покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором. Остаточний розрахунок за фактично спожиту теплову енергію здійснюється до 20-го числа місяця наступного за місяцем споживання теплової енергії (п.п. 6.1 - 6.3 Договору).

В порушення своїх договірних зобов'язань, відповідач в період з 01.01.2018 по 17.04.2018 не розрахувався з позивачем за надані послуги, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 197 983,91 грн.

Як свідчить з матеріалів справи, відповідач після порушення провадження по справі частково розрахувався з позивачем, сплативши заборгованість в розмірі 18 983,91 грн., що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

- платіжне доручення №КТЦ0001295 від 19.06.2018 на суму 1 984,23 грн.;

- платіжне доручення №КТЦ0001367 від 02.07.2018 на суму 4 000,00 грн.;

- платіжне доручення №КТЦ0001402 від 10.07.2018 на суму 2 000,00 грн.;

- платіжне доручення №КТЦ0001433 від 16.07.2018 на суму 2 000,00 грн.;

- платіжне доручення №КТЦ0001498 від 26.07.2018 на суму 5 000,00 грн.;

- платіжне доручення №КТЦ0001641 від 27.08.2018 на суму 3 000,00 грн.;

- платіжне доручення №КТЦ0001659 від 30.08.2018 на суму 999,68 грн.

За таких обставин, провадження у справі в частині вимог про стягнення 18 983,91 грн. основного боргу підлягає закриттю за відсутністю предмета спору згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Доказів погашення заборгованості у повному обсязі відповідачем до суду не надано.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (п.1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з викладеного, оскільки господарським судом встановлено, що відповідачем допущено порушення строків оплати, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі в сумі 179 000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантiєю, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.7.2.7. договору за порушення строків сплати за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, за які допущено прострочення за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної суми.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 10 771,68 грн. за період з 21.02.2018 року по 30.05.2018 року, 7% штрафу у розмірі 13 084,56 грн. за період з 21.02.2018 року по 30.05.2018 року.

У своєму відзиві відповідач просить відмовити в частині стягнення пені та зменшити суму стягуваного штрафу на 90%.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 1, 4, 6 ст.231 Господарського кодексу України).

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" також визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Таким чином, у законі йдеться про чітко визначений розмір пені, який мають визначити сторони у договорі. Натомість, з умов договору вбачається, що сторони лише обмежили розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ, але не визначили її конкретний розмір. Оскільки сторони не узгодили в договорі конкретний розмір пені, то нарахування позивачем пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ є неправомірним.

Що стосується вимог про стягнення штрафу за прострочення оплати понад 30 днів у розмірі 7% від суми боргу, то її розрахунок обґрунтований, а така вимога підлягає задоволенню.

Проте, у своєму відзиві відповідач просить відмовити в частині стягнення пені та зменшити суму стягуваного штрафу на 90%.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Враховуючи, що відповідач є неприбутковою організацією та створений з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком, про що зазначено у п.2.1. та 2.3. Статуту, суд вважає за можливе зменшити розмір штрафу.

В той же час, з урахуванням інтересів обох сторін, клопотання відповідача про зменшення штрафу підлягає частковому задоволенню, а саме до стягнення належить 50% штрафу в сумі 6 542,28 грн.

Позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 951,93 грн. за період з 21.02.2018 по 30.05.2018 та інфляційні втрати в розмірі 1 251,05 грн. за період з березня 2018 по травень 2018.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що вказані нарахування проведено у відповідності до вимог чинного законодавства, а відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача 951,93 грн. - 3% річних за період прострочення 21.02.2018 по 30.05.2018 та інфляційні втрати у сумі 1 251,05 грн. за період прострочення з березня 2018 по травень 2018 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з викладеного, позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, позивач має право на повернення із державного бюджету 50% сплаченого судового збору від суми сплаченого боргу до початку слухання справи по суті, що складає 142,38 грн. Порядок повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

В частині позовних вимог щодо стягнення основного боргу за Договором купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді № 593 від 17.10.2013 у сумі 18 983,91 грн. - закрити провадження.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Рассвет-32" (50085, м. Кривий Ріг, мікрорайон Сонячний, буд. 46, ) на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (50014, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1, ) - 179 000,00 грн. - основного боргу, 951,93 грн. - 3% річних, 1 251,05 грн. - інфляційних втрат, 6 542,28 грн. - 7% штрафу, та 3 056,69 грн. - витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.09.2018

Суддя ОСОБА_3