донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

10.09.2018 року справа №913/887/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді: при секретарі судового засідання: За участю представників сторін: від позивача від відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 (адвокат) - за довіреністю б/н від 02.07.2018 року; ОСОБА_6 (адвокат) - за довіреністю №2 від 19.12.2017 року;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СКМ", м. Антрацит, Луганська область
на ухвалу Господарського суду Луганської області
від21.05.2018 року
у справі№913/887/16 (суддя Зюбанова Н.М.)
за позовом до відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю "СКМ", м. Антрацит, Луганська область Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля", м. Cєвєродонецьк, Луганська область
прозобовязання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 21.05.2018 року у справі №913/887/16 відмовлено у задоволенні заяви стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю "СКМ" (далі за текстом ТОВ "СКМ") про зміну способу виконання рішення Господарського суду Луганської області від 03.10.2016 року у вказаній справі.

Не погодившись з ухвалою, постановленою господарським судом першої інстанції, до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось ТОВ "СКМ", в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 21.05.2018 року у справі №913/887/16 та прийняти нове судове рішення про задоволення заяви ТОВ "СКМ" про заміну порядку та способу виконання рішення Господарського суду Луганської області від 03.10.2016 року у справі № 913/887/16 у повному обсязі.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному судовому акті, обставинам справи. Вважає помилковим застосування судом першої інстанції до правовідносин при розгляді заяви позивача про зміну способу і порядку виконання рішень суду правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України по справі №6-1829цс15 від 25.11.2015 року зважаючи на те, що відповідно до ст. 236 ГПК України суди при виборі і застосуванні норм права повинні враховувати висновки Верховного Суду, який розпочав роботу 15.12.2017 року.

В обґрунтування апеляційної скарги стягувач посилається на те, що судом першої інстанції помилково не встановлено відсутність у справі належних доказів відсутності спірного майна, які б свідчили про виконання всіх передбачених Законом України "Про виконавче провадження" виконавчих дій державним виконавцем Сєвєродонецького МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області. Враховуючи, що у встановлений Законом строк боржник рішення суду не виконав, а також не підтвердив наявність майна, за рахунок якого можливе примусове виконання рішення суду апелянт вважає, що державний виконавець виконав всі дії, відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", для встановлення наявності чи відсутності спірного майна. Зокрема, державним виконавцем на підставі п. 6 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі), винесено постанову про повернення виконавчого документу, яка не була оскаржена боржником, відтак зазначені обставини підтверджують неможливість виконання рішення господарського суду боржником. Суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність у боржника спірного майна, оскільки повернення виконавчого документа стягувачу з підстав п. 6 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" є належним підтвердженням обставин відсутності у боржника майна, яке підлягає поверненню за виконавчим документом.

За наведених обставин стягувач вважає, що у суду першої інстанції були всі обєктивні підстави для задоволення заяви про зміну способу виконання судового рішення з повернення майна на стягнення його вартості.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2018 року для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у наступному складі: ОСОБА_1 головуючий, судді Геза Т.Д., Дучал Н.М.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 13.07.2018 року поновлено ТОВ "СКМ" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Луганської області від 21.05.2018 року у справі №913/887/16; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "СКМ" на ухвалу Господарського суду Луганської області від 21.05.2018 року у справі №913/887/16; встановлено відповідачу строк для подання відзиву з доказами його надсилання апелянту в порядку ст. 263 ГПК України до 26.07.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу апеляційного суду 26.07.2018 року від ПрАТ "Краснодонвугілля", відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав її необґрунтованості, просив залишити оскаржувану ухвалу без змін. Зазначив про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо відсутності доказів на підтвердження неможливості виконання рішення Господарського суду Луганської області від 03.10.2016 року у справі №913/887/16 визначиним способом. На думку відповідача, звернення стягнення на кошти за відсутності у боржника майна здійснюється у випадку, коли стягувачу присуджено майно, визначене родовими ознаками. За відсутності індивідуально визначеного майна, присудженого позивачу, зміна способу виконання рішення шляхом звернення на кошти неможлива, оскільки в такому разі захист порушеного права власника майна повинен здійснюватись шляхом подання позову про стягнення збитків у вигляді вартості майна та доходів, які власник міг би одержати за весь час володіння таким майном. Однак, позивач в заяві про зміну способу та порядку виконання рішення з повернення майна на стягнення його вартості фактично просить суд змінити рішення суду по суті та змінити спосіб захисту, передбачений ст. 16 Цивільного кодексу України, що є неприпустим.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду №656/2018 від 27.07.2018 року, у звязку з перебуванням судді зі складу колегії ОСОБА_3 у відпустці, з метою призначення справи до розгляду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №913/887/16 між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2018 року для розгляду апеляційної скарги визначено наступний склад колегії суддів: Мартюхіна Н.О. - головуючий, судді Дучал Н.М., Склярук О.І.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27.07.2018 року розгляд апеляційної скарги ТОВ "СКМ" на ухвалу Господарського суду Луганської області від 21.05.2018 року у справі №913/887/16 призначено на 27.08.2018 року о 14 год. 15 хв.

У зв'язку із перебуванням головуючого судді Мартюхіної Н.О. у відпустці на дату розгляду справи, на підставі ст. 32 ГПК України, судове засідання 27.08.2018 року о 14 год. 15 хв. у справі №913/887/16 не проводилося.

Розпорядженням керівника апарату суду №1025/2018 від 28.08.2018 року, у звязку з перебуванням судді зі складу колегії ОСОБА_7 у відпустці, з метою призначення справи до розгляду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №913/887/16 між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2018 року для розгляду апеляційної скарги визначено наступний склад колегії суддів: Мартюхіна Н.О. - головуючий, судді Дучал Н.М., Геза Т.Д.

10.09.2018 року у судовому засіданні апеляційної інстанції був присутній представник апелянта ТОВ "СКМ", який наполягав на доводах апеляційної скарги, просив суд її задовольнити, ухвалу Господарського суду Луганської області від 21.05.2018 року у справі №913/887/16 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву стягувача про заміну порядку та способу виконання рішення Господарського суду Луганської області від 03.10.2016 року у справі № 913/887/16 у повному обсязі.

Представник відповідача, який був присутній у судовому засіданні 10.09.2018 року, заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві, просив суд ухвалу Господарського суду Луганської області від 21.05.2018 року у справі №913/887/16 залишити без змін.

Межі перегляду справи в апеляційній інстанції, згідно ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України, полягають в тому, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, не оспорюється сторонами, та підтверджується матеріалами справи, дослідженими судом апеляційної інстанції: у серпні 2016 року позивач звернувся до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до відповідача про зобов'язання повернути безпідставно набуте майно загальною вартістю 2116775,57 грн.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 03.10.2016 року позовні вимоги ТОВ "СКМ" про повернення майна загальною вартістю 2116775,57 грн. задоволено у повному обсязі, зобов'язано ПрАТ "Краснодонвугілля" повернути позивачу майно:

- станок буровий СБГ-1М вартістю 398724,00 грн.;

- станок буровий СБГ-1М вартістю 412153,00 грн.;

- станок буровий СБГ-1М вартістю 415735,00 грн.;

- насос НБ - 3 120/40 вартістю 26725,00 грн.;

- трубу бурову діаметр 50 кількістю 540,00 м. на загальну суму 205200,00 грн.;

- ніпель кількістю 246 шт. на загальну суму 44280,00 грн.;

- кабель КГШВ 3x6,2x2,5,1x4 кількістю 0,2 км. на загальну суму 22108,00 грн.;

- кабель КГШВ 3x6,2x2,5,1x4 кількістю 0,2 км. на загальну суму 18948,00 грн.;

- долото шарошечне діаметр 76 кількістю 4 шт. на загальну суму 26658,68 грн.;

- долото шарошечне діаметр 93 кількістю 6 шт. на загальну суму 30760,02 грн.;

- долото шарошечне діаметр 133,4 кількістю 4 шт. на загальну суму 38921,00 грн.;

- молоток відбійний MO вартістю 816,67 грн.;

- рукав повітряний діаметр 18 кількістю 30,0 м. на загальну суму 363,25 грн.;

- рукав водяний діаметр 32 кількістю 100,0 м. на загальну суму 78000,00 грн.;

- ЗИП станка бурового СБГ - 1М кількістю 2 шт. на суму 2000,00 грн.;

- аварійний інструмент кількістю 2 комплекти загальною вартістю 1000,00 грн., всього загальною вартістю 2116775,57 грн.

На виконання рішення суду, яке набрало законної сили 21.10.2016 року, Господарським судом Луганської області 31.10.2016 року видано відповідні накази.

25.04.2017 року до Господарського суду Луганської області звернувся стягувач із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення Господарського суду Луганської області від 03.10.2016 року шляхом стягнення з відповідача на користь позивача вартості відсутнього майна. Зазначена заява обґрунтована тим, що рішення суду не виконується, оскільки державним виконавцем встановлено неможливість виконання рішення суду у звязку з фактичною відсутністю у боржника визначеного майна.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 03.05.2017 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 31.05.2017 року, заяву позивача про зміну способу та порядку виконання рішення суду задоволено: змінено спосіб виконання рішення Господарського суду Луганської області від 03.10.2016 року у справі №913/887/16 з зобов'язання ПрАТ "Краснодонвугілля" повернути ТОВ "СКМ" бурове обладнання та матеріали: станок буровий СБГ-1М - 3 штуки; насос НБ - 3 120/40; трубу бурову діаметр 50 кількістю 540,00 м.; ніпель кількістю 246 шт.; кабель КГШВ 3x6,2x2,5, 1x4 кількістю 0,2 км.; кабель КГШВ 3x6,2x2,5, 1x4 кількістю 0,2 км.; долото шарошечне діаметр 76 кількістю 4 шт.; долото шарошечне діаметр 93 кількістю 6 шт.; долото шарошечне діаметр 133,4 кількістю 4 шт.; молоток відбійний МО; рукав повітряний діаметр 18 кількістю 30,0 м.; рукав водяний діаметр 32 кількістю 100,0 м.; ЗИП станка бурового СБГ - 1М кількістю 2 шт.; аварійний інструмент кількістю 2 комплекти загальною вартістю 2116775,57 грн., на стягнення з відповідача на користь позивача вартості присудженого майна на суму 2116775,57 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.09.2017 року касаційну скаргу ПрАТ "Краснодонвугілля" задоволено частково; постанову Донецького апеляційного господарського суду від 31.05.2017 року та ухвалу Господарського суду Луганської області від 03.05.2017 року скасовано, а справу №913/887/16 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанції суд касаційної інстанції виходив з того, що при винесенні оскарженої ухвали від 03.05.2017 року, якою задоволено заяву стягувача про зміну способу і порядку виконання рішення, суд першої інстанції не з'ясував наявність обставин, що утруднюють чи перешкоджають виконанню рішення суду, пославшись лише на постанову ВДВС від 20.03.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу, не з'ясувавши наявності інших доказів, які б підтверджували такі обставини. Під час розгляду заяви стягувача про зміну способу і порядку виконання рішення судом не було витребувано та досліджено матеріалів виконавчого провадження №53283421, не було залучено до участі у справі орган державної виконавчої служби, що здійснював примусове виконання наказу Господарського суду Луганської області у даній справі. До моменту належного підтвердження матеріалами виконавчого провадження відсутності майна та неможливості виконання рішення суду раніше встановленим способом, у суду відсутні підстави для зміни порядку та способу виконання рішення. Суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що у рішенні Господарського суду Луганської області від 03.10.2016 року, задовольняючи позов суд зробив висновок, що спір у даній справі стосується індивідуально визначеного майна, в той час як в ухвалі Господарського суду Луганської області від 03.05.2017 року про зміну способу виконання цього судового рішення зазначено, що за вказаним рішенням суду стягувачу присуджене майно, визначене родовими ознаками.

Після нового розгляду справи, як вже зазначалось про це вище, ухвалою Господарського суду Луганської області від 21.05.2018 року у справі №913/887/16 відмовлено у задоволенні заяви стягувача про зміну способу виконання рішення Господарського суду Луганської області від 03.10.2016 року у вказаній справі.

Відмовляючи у задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення суд першої інстанції виходив з того, що стягувачем не було підтверджено відсутність майна у боржника, яке присуджено до повернення за судовим рішенням, з підстав відсутності в матеріалах справи матеріалів виконавчого провадження № 53283421, що необхідно у тому числі для зясування питання, чи складався державним виконавцем акт про відсутність у боржника майна, присудженого до повернення стягувачу. Суд першої інстанції також мотивув свій висново тим, що подана позивачем заява про зміну способу виконання рішення суду з повернення майна на стягнення його вартості змінює спосіб захисту, визначеного ст. 16 ЦК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, переглянувши справу з урахуванням повноважень визначених в ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (ч. 4 ст. 13, ч. 1 ст. 55, п. 9 ч. 2 ст. 129, ч. 1 ст. 129-1).

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року №11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hor№sby v. Greece), від 19.03.1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II). Держава не несе відповідальності за борги та дії ТОВ "Дукла", яке є самостійною юридичною особою, водночас, держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 року у справі "Фуклев проти України", заява №71186/01, п. 84). На державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці (рішення від 17.05.2005 року у справі "Чіжов проти України" п. 40, заява N 6962/02). Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comi№gersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Предметом судового розгляду у цій справі є розгляд заяви ТОВ "СКМ" про зміну способу та порядку виконання рішення Господарського суду Луганської області від 03.10.2016 року у справі №913/887/16.

За приписами ч. 2 ст. 121 ГПК України (в редакції, чинній на час звернення стягувача із заявою до суду) за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд за власною ініціативою, за заявою сторони виконавчого провадження, за заявою виконавця, поданою на підставі заяви сторони виконавчого провадження, або за заявою державного виконавця, поданою з власної ініціативи, у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", суд, який видав виконавчий документ, може змінити спосіб та порядок виконання рішення, ухвали, постанови у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

У відповідності до ч.ч. 1 - 3 ст. 331 ГПК України (в чинній редакції) за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Як вбачається з матеріалів справи, судовим рішенням у справі №913/887/16 позов ТОВ "СКМ" про повернення майна загальною вартістю 2116775,57 грн. задоволено у повному обсязі, зобов'язано ПрАТ "Краснодонвугілля" повернути позивачу майно: станок буровий СБГ-1М вартістю 398724,00 грн.; станок буровий СБГ-1М вартістю 412153,00 грн.;станок буровий СБГ-1М вартістю 415735,00 грн.; насос НБ - 3 120/40 вартістю 26725,00 грн.; трубу бурову діаметр 50 кількістю 540,00 м. на загальну суму 205200,00 грн.; ніпель кількістю 246 шт. на загальну суму 44280,00 грн.; кабель КГШВ 3x6,2x2,5,1x4 кількістю 0,2 км. на загальну суму 22108,00 грн.; кабель КГШВ 3x6,2x2,5,1x4 кількістю 0,2 км. на загальну суму 18948,00 грн.; долото шарошечне діаметр 76 кількістю 4 шт. на загальну суму 26658,68 грн.; долото шарошечне діаметр 93 кількістю 6 шт. на загальну суму 30760,02 грн.; долото шарошечне діаметр 133,4 кількістю 4 шт. на загальну суму 38921,00 грн.; молоток відбійний MO вартістю 816,67 грн.; рукав повітряний діаметр 18 кількістю 30,0 м. на загальну суму 363,25 грн.; рукав водяний діаметр 32 кількістю 100,0 м. на загальну суму 78000,00 грн.; ЗИП станка бурового СБГ - 1М кількістю 2 шт. на суму 2000,00 грн.; аварійний інструмент кількістю 2 комплекти загальною вартістю 1000,00 грн., всього загальною вартістю 2116775,57 грн.

Зі змісту цього рішення вбачається, що право вимоги ТОВ "СКМ" до відповідача виникло на підставі договору №483/910-У/12-13, за умовами п. 1.1 якого ПрАТ "Краснодонвугілля", як Замовник, доручає, а ТОВ "СКМ", як Підрядник, зобов'язується на власний ризик виконати в порядку і на умовах Договору роботи з буріння і спорудження підземних дегазаційних скважин на виємочній ділянці 32 Західної Орловської лави пл. к2Н гор. 617 м. СП "Шахтоуправління "Молодогвардійське".

Виходячи із умов, встановлених в п. 3.1 спільного наказу ТОВ "СКМ" №1 від 23.12.2013 року, та розпорядження СП "Шахтоуправління "Молодогвардійське" ПАТ "Краснодонвугілля" №1200р від 23.12.2013 року "Про забезпечення безпечних умов труда під час сумісної роботи на "Шахтоуправлінні "Молодогвардійське" та п. 5.3 Договору, на виконання п. 6.1 Договору, Підрядником (Позивачем у даній справі) до місця виконання робіт (виємочної ділянки 32 Західної Орловської лави пл. к2Н гор. 617 м. СП "Шахтоуправління "Молодогвардійське") було доставлено спірне обладнання.

30.11.2014 року договірні відносини між ТОВ "СКМ" та ПрАТ "Краснодонвугілля" припинилися, однак вказане майно з цього часу зберігається відповідачем за рахунок позивача без належних правових підстав, у звязку з чим позивач звернувся позовом до суду та просив зобовязати відповідача повернути майно, як безпідставно набуте, в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.

У зв'язку з неможливістю виконання рішення суду, яким задоволено позовні вимоги ТОВ "СКМ" до ПрАТ "Краснодонвугілля" про повернення спірного майна, як безпідставно набутого, 25.04.2017 року до Господарського суду Луганської області звернувся стягувач із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення Господарського суду Луганської області від 03.10.2016 року шляхом стягнення з відповідача на користь позивача вартості відсутнього майна.

З аналізу норм чинного законодавства під зміною способу і порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації такого рішення в разі неможливості його виконання у порядку та у спосіб, що раніше встановлені. Підставою для зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або у спосіб, встановлений господарським судом.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст. 16 Цивільного кодексу України способів захисту цивільних прав.

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. Вирішуючи питання про зміну способу виконання рішення, суд повинен з'ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість такого виконання рішення суду.

Предмет доказування під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій складають факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення. Господарський суд визначає предмет доказування, виходячи з вимог і заперечень сторін, керуючись нормами права, які повинні бути застосовані у такому випадку.

Поняття "спосіб і порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 Цивільного кодексу України. Для зміни способу виконання судового рішення необхідним є з'ясування питання чи не призведе така зміна способу виконання до зміни первісно обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів, оскільки змінюючи спосіб виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті, про що зазначено у постанові Верховного Суду України від 25.11.2015 року у справі №6-1829цс15.

За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції помилково взяв до уваги наведені вище висновки Верховного Суду України як правову підставу для відмови у задоволенні заяви стягувача про зміну способу і порядку виконання ріщшення суду, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України (в чинній редакції) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд повинен враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах лише Верховного Суду, який розпочав свою роботу з 15.12.2017 року.

Проте, колегія суддів не приймає до уваги наведені заперечення скаржника з наступних підстав.

Дійсно, в чинній редакції ГПК України (ч. 4 ст. 236 ГПК України) передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ГПК України, у постанові палати, обєднаної палати, ОСОБА_8 Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, обєднана палата, що передала справу на розгляд палати, обєднаної палати, ОСОБА_8.

Зазначеними нормами процесуального права передбачено необхідність врахування судами висновків, викладених в постановах саме Верховного Суду, що розпочав роботу з 15.12.2017 року, водночас не вказано про необхідність врахування висновків зроблених Верховним Судом України, який діяв до цього часу.

Не містить таких вимог щодо обовязковості врахування судами висновків Верховного Суду України й розділ XI "Перехідні положення" ГПК України. Норма, в якій би прямо було зазначено про обовязковість чи про необхідність врахування судами висновків зроблених Верховним Судом України, в ГПК України в чинній редакції відсутня.

Проте, в п. 7 ч. 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України зазначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (обєднаної палати), передає справу на розгляд ОСОБА_8 Верховного Суду, якщо така колегія або палата (обєднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Отже, системний аналіз п. 7 ч. 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України дає підстави дійти висновку, що висновки Верховного Суду України повинні враховуватись судами так само як і висновки Верховного Суду, оскільки, якщо суд у своєму рішенні застосує норму іншим чином, ніж передбачено висновком Верховного Суду України і справа дійде до суду касаційної інстанції, Верховний Суд, виходячи з положення п. 7 ч. 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, у разі, якщо вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах Верховного Суду України, зобовязаний буде передати справу на розгляд ОСОБА_8 Верховного Суду, або, в іншому випадку - скасувати таке рішення, як таке, в якому неправильно застосовано норму матеріального або процесуального права.

Тобто, висновки Верховного Суду України повинні враховуватись судами так само як і висновки Верховного Суду до тих пір, коли Верховний Суд у складі колегії суддів не вирішить відступити від раніше викладеного висновку Верховного Суду України та такий висновок не буде переглянутий ОСОБА_8 Палатою Верховного Суду.

При цьому, безпідставними є наполягання апелянта про помилковість врахування судом першої інстанції при розгляді даної справи висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 25.11.2015 року у справі №6-1829цс15 також з тих підстав, що аналогічне застосування норм матеріального права (з посиланням на згадану вище постанову ВСУ) було відображено в постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 11.04.2018 року у справі №904/1478/15.

Таким чином, судом першої інстанції при розгляді даної правильно враховано висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 25.11.2015 року у справі №6-1829цс15, які також були підтримані Верховним Судом в постанові від 11.04.2018 року у справі №904/1478/15.

В той же час, предметом судової справи №913/887/16 є вимога позивача про повернення йому належного майна. Тобто матеріально-правовою вимогою позивача стосовно якої останній просив прийняти судове рішення, є вимога ТОВ "СКМ" зобов'язати відповідача вчинити певні дії повернути майно. Невиконання цього рішення суду стало підставою для звернення позивача із заявою про зміну способу його виконання шляхом стягнення з відповідача грошових коштів.

Тобто судом обрано такий спосіб здійснення захисту як повернення майна в натурі (ч. 4 ст. 16 Цивільного кодексу України: відновлення становища, яке існувало до порушення).

Звертаючись до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення, ТОВ "СКМ" просило стягнути з ПрАТ "Краснодонвугілля" вартість присудженого майна на суму 2116775,57 грн., тобто змінити спосіб виконання судового рішення з повернення майна на стягнення його вартості (ч. 8 ст. 16 Цивільного кодексу України: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди).

Відтак, надаючи оцінку правомірності вимог заявника щодо зміни способу і порядку виконання рішення у даній справі, судом апеляційної інстанції встановлено (з урахуванням вищенаведеної правової позиції Верховного Суду України), що зміна способу і порядку виконання рішення, а саме, стягнення грошових коштів замість вилучення та передання власникові майна в натурі, призведе до фактичної зміни судового рішення по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов цілком вірного висновку, що вимоги ТОВ "СКМ", які заявник вважає зміною способу і порядку виконання рішення Господарського суду Луганської області від 03.10.2016 року у даній справі №913/887/16, фактично є зміною судового рішення по суті - що не узгоджується з вимогами чинного законодавства.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що звернення стягнення на кошти за відсутності у боржника майна здійснюється у випадку, коли стягувачу присуджено майно, визначене родовими ознаками. За відсутності індивідуально визначеного майна, присудженого позивачу (за результатами розгляду віндикаційного позову), зміна способу виконання рішення шляхом звернення на кошти неможлива, оскільки в такому разі захист порушеного права власника майна повинен здійснюватися шляхом подання позову про стягнення збитків у вигляді вартості майна та доходів, які власник міг би одержати за весь час володіння таким майном.

Таким чином, правовою підставою для зміни способу виконання судового рішення є встановлений судом факт неможливості його виконання у спосіб, визначений у резолютивній частині відповідного рішення. В свою чергу, зміна способу виконання рішення шляхом звернення стягнення на кошти за відсутності у боржника майна здійснюється у випадку, коли стягувачу присуджено майно, визначене родовими ознаками.

Посилання скаржника та суду першої інстанції на те, що речі (промислове обладнання), не повернуті відповідачем позивачу, є речами з родовими ознаками, судом апеляційної інстанції частково визнаються помилковими, оскільки ані стягувачем, ані місцевим судом не наведено жодних доводів стосовно ознак конкретного майна, а лише процитовано низку норм чинного законодавства, що містять критерії віднесення майна до індивідуально визначеного або ж до такого, що визначено родовими ознаками.

Відповідно до ст. 184 Цивільного кодексу України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Правовий аналіз наведеної вище норми ЦК України свідчить про те, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, вона має лише їй властиві ознаки, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, тобто індивідуалізують її.

Тому можна стверджувати, що індивідуально визначена річ:

а) єдина у своєму роді;

б) що відрізняється від інших своїми неповторними ознаками;

в) виділена із загальної маси речей даного роду (наприклад, автомобіль виділений із партії автомобілів ідентичної моделі за допомогою заводського номерного знаку тощо).

Тому, майно: станок буровий СБГ-1М вартістю 398724,00 грн.; станок буровий СБГ-1М вартістю 412153,00 грн.; станок буровий СБГ-1М вартістю 415735,00 грн.; насос НБ - 3 120/40 вартістю 26725,00 грн.; молоток відбійний MO вартістю 816,67 грн., як промислове механічне обладнання мають індивідуальні ознаки, зокрема, вказані марка, модель цього обладнання, серійний номер, які певним чином ідентифікують його з-поміж інших промислових інструментів, що можна придбати на території України.

Водночас, інше майно, а саме: труба бурова діаметр 50 кількістю 540,00 м. на загальну суму 205200,00 грн., ніпель кількістю 246 шт. на загальну суму 44280,00 грн., кабель КГШВ 3x6,2x2,5,1x4 кількістю 0,2 км. на загальну суму 22108,00 грн.; кабель КГШВ 3x6,2x2,5,1x4 кількістю 0,2 км. на загальну суму 18948,00 грн.; долото шарошечне діаметр 76 кількістю 4 шт. на загальну суму 26658,68 грн.; долото шарошечне діаметр 93 кількістю 6 шт. на загальну суму 30760,02 грн.; долото шарошечне діаметр 133,4 кількістю 4 шт. на загальну суму 38921,00 грн.; рукав повітряний діаметр 18 кількістю 30,0 м. на загальну суму 363,25 грн.; рукав водяний діаметр 32 кількістю 100,0 м. на загальну суму 78000,00 грн.; ЗИП станка бурового СБГ - 1М кількістю 2 шт. на суму 2000,00 грн.; аварійний інструмент кількістю 2 комплекти загальною вартістю 1000,00 грн., є речам визначеними родовими ознаками, оскільки вони мають ознаки, властиві усім речам того ж роду, а також кількісно вимірюються числом.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.01.2017 року державним виконавцем Сєвєродонецького МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області за цим наказом відкрито ВП №53283421.

20.03.2017 року ДВС повернуто виконавчий документ стягувачу, про що прийнято відповідну постанову з посиланням на те, що визначене в рішенні суду майно знаходиться на території, яка входить до переліку населених пунктів (зона АТО), та на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження згідно розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2017 року; виконавчі дії на тимчасово неконтрольованій території не проводяться. У звязку з викладеним виконавчий документ повернуто стягувачу за неможливістю виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Згідно зі ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За приписами п.п.22-24 розділу VIII Порядок звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_9 з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом №512/5 від 02.04.2012 року Міністерства юстиції України, передача стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, здійснюється в установлений виконавцем строк за участю сторін виконавчого провадження. У разі наявності інформації про місцезнаходження предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження вказує час та місце примусового виконання рішення про передачу стягувачу присуджених предметів, а також попереджає стягувача про повернення йому виконавчого документа на підставі пункту 4 частини першої статті 37 Закону, якщо він не з'явиться на виконання без поважних причин. Виконавець в присутності понятих вилучає у боржника предмети, зазначені у виконавчому документі, і передає їх стягувачу або його представнику, про що складає акт передачі. Акт складається у трьох примірниках. Один примірник акта залишається у виконавчому провадженні, інші - вручаються стягувачу та боржникові або їх представникам під підпис. В акті зазначаються реквізити виконавчого документа та номер виконавчого провадження, прізвища, імена та по батькові виконавця, сторін виконавчого провадження та інших осіб, які беруть участь у передачі майна, короткий опис майна. Акт підписується виконавцем та сторонами виконавчого провадження, а також іншими особами, які беруть участь у передачі майна. У разі відмови сторін виконавчого провадження від підпису про це зазначається в акті. У разі відсутності боржника та якщо рішення може бути виконано без його участі, виконання рішення проводиться за участю стягувача або його представника та двох понятих.

Будь-яких доказів вчинення державним виконавцем реальних дій з примусового виконання наказу №913/887/16 від 31.10.2016 року Сєвєродонецьким МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області матеріали справи не містять. В постанові старшого державного виконавця Сєвєродонецького міського ВДВС ГТУЮ у Луганській області від 20.03.2017 року ВП №53283421, на яку посилається апелянт як на підтвердження відсутності у боржника майна в натурі, лише зазначено, що визначене в рішенні суду майно знаходиться на території, яка входить до переліку населених пунктів (зона АТО), та на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, у зв'язку з чим виконавчі дії на тимчасово неконтрольованій території не провадяться. Свідчень того, що державним виконавцем виконувались вимоги, зокрема, ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" не надано.

Суд апеляційної інстанції не може прийняти до уваги аргументи скаржника щодо відсутності у боржника майна присудженого до повернення за судовим наказом від 31.10.2016 року №913/887/16, оскільки зазначені доводи не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України.

Таким чином, посилання скаржника на те, що ухвала суду першої інстанції винесена з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваній судовій ухвалі висновки відповідають фактичним обставинам справи, у звязку з чим апеляційна скарга ТОВ "СКМ" не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Луганської області від 21.05.2018 року у справі №913/887/16 підлягає залишенню без змін.

У звязку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України судововий збір за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СКМ" на ухвалу Господарського суду Луганської області від 21.05.2018 року у справі №913/887/16 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Луганської області від 21.05.2018 року у справі №913/887/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Судді Т.Д. Геза

ОСОБА_2

(У судовому засіданні 10.09.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено 10.09.2018 року).