ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2018. Справа № 917/616/18

м. Полтава

За позовом Дочірнього підприємства "Нафком-Агро", бульвар Л.Українки, 15, м. Київ, 01133

до Засульської сільської об'єднаної територіальної громади, в особі Засульської сільської ради, вул. Молодіжна, 78, с. Засулля, Лубенський район, Полтавська область, 37552

про визнання договору дійсним.

Суддя господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство "Нафком-Агро" (далі - позивач/ ДП "Нафком-Агро") звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Засульської сільської об'єднаної територіальної громади, в особі Засульської сільської ради (далі - відповідач/ сільська рада) про визнання дійсним договору купівлі-продажу ліквідаційної маси, укладеного 17.09.2008. між Відкритим акціонерним сільськогосподарським товариством "Оріхівське бурякогосподарство" та ДП "Нафком-Агро". В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач заперечує дійсність спірного договору.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 18.06.2018. вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 18.07.2018.

18.07.2018. суд, з метою надання сторонам можливості реалізувати свої процесуальні права, продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання у справі на 15.08.2018.

Ухвалою від 15.08.2018. суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 06.09.2018.

29.08.2018. до суду надійшов лист відповідача про проведення судового засідання без участі його представника.

06.09.2018. від позивача надійшло клопотання про розгляд справи по суті без участі його представника.

В судове засідання 06.09.2018. представники сторін не з'явилися.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Сторони належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового розгляду справи по суті, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованого відправлення відповідачу та розпискою представника позивача. Таким чином, неявка в судове засідання сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідач відзиву на позов не надав, про наявність поважних причин неподання відзиву на позов суду не повідомив, в зв'язку з цим відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України спір вирішується за наявними матеріалами справи.

Рішення приймається в порядку ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у позовній заяві вказує, що 17.09.2008. між Відкритим акціонерним сільськогосподарським товариством «Оріхівське бурякогосподарство» (далі - ВАСТ "Оріхівське бурякогосподарство"), як продавцем, та ДП "Нафком-Агро", як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу ліквідаційної маси (далі - договір), за умовами якого продавець продав, а покупець купив активи ліквідаційної маси у складі майнового комплексу.

Від імені продавця вказаний договір підписано ліквідатором ВАСТ "Оріхівське бурякогосподарство" ОСОБА_1

Щодо повноважень продавця на укладення вищезазначеного договору позивачем зазначено наступне.

Постановою господарського суду Полтавської області від 12.12.2006. по справі № 18/213 ВАСТ "Оріхівське бурякогосподарство" визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура, ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1

У відповідності до ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (тут і далі в редакції, чинній на момент укладення договору) ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута.

Відповідно до ч. 3. ст. 44 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у разі продажу об'єктів нерухомості, які використовуються для цілей сільськогосподарського виробництва та є у власності сільськогосподарського підприємства, що визнано банкрутом, за інших рівних умов переважне право на придбання зазначених об'єктів належить сільськогосподарським підприємствам і фермерським господарствам, розташованим у даній місцевості.

Протоколом № 7 зборів комітету кредиторів від 11.06.2008. прийнято рішення про узгодження способу реалізації майна шляхом прямого продажу. Підставою для прийняття такого рішення стало те, що від ДП «НАФКОМ-АГРО» надійшла заява про намір придбати майно банкрута, так як воно здійснює сільськогосподарську діяльність на землях Берегівської, Новооріхівської та Оріхівської територіальних громад, де розміщені господарські комплекси, які підлягають продажу. Покупець просив надати йому відстрочку платежу в зв'язку з відсутністю коштів до моменту завершення ним сільськогосподарського циклу по вирощуванню зернових та початку їх реалізації. Комітетом кредиторів ВАТ «Оріхівське бурякогосподарство» визначено наступний спосіб реалізації майна: провести реалізацію комплексу Берегівського зернотоку та комплексу тракторної бригади в с. Березівка, комплексу сільгоспмайстерні в с. Оріхівка, комплексу тракторної бригади в с. Оріхівка, комплексу тракторної бригади в с. Т.Ромодан шляхом прямого продажу. Транспортні засоби, які зняті з обліку, реалізувати шляхом укладення біржових контрактів з покупцем. Продати майнові права на ТЗ, що не зняті з обліку та не вилучені у третіх осіб. Відкласти момент укладання угод купівлі-продажу терміном на три місяці.

Протоколом зборів комітету кредиторів № 8 від 15.09.2008. узгоджено проект договору купівлі-продажу ліквідаційної маси та надано згоду на укладення ліквідатором зазначеної угоди.

Також позивач зазначає, що право продавця на майно, яке є предметом договору, підтверджується протоколом № 1 засідання інвентаризаційної комісії ВАСТ «Оріхівське бурякогосподарство» від 29.12.2006., звітом про узгодження результатів інвентаризації, висновками комісії, інвентаризаційними описами основних засобів та додатковим інвентаризаційним описом майна ліквідаційної маси, додатковим інвентаризаційним описом майнових прав, включених до складу ліквідаційної маси. Про факт укладення договору зазначено в ухвалі господарського суду Полтавської області від 11.11.2010. по справі № 18/213, в описовій частині якої вказано наступне: «Комітетом кредиторів з урахуванням положень ст. 44 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» прийнято рішення про продаж майна Дочірньому підприємству «Нафком-Агро» (копія протоколу зборів комітету кредиторів № 7 від 11.06.2008 року в додатках: том 6, стор. 35) Зборами комітету кредиторів (копія протоколу № 8 від 15.09.2008 року в додатках: том № 6 стор. 36) узгоджено проект договору купівлі-продажу ліквідаційної маси та надано згоду на укладення ліквідатором значної угоди. Ліквідатором реалізацію майна здійснено шляхом прямого продажу (копія акту приймання-передачі та договору в додатках, том № 28, стор. 54-64).»

Позивач стверджує, що на виконання умов вказаного договору 25.09.2008. продавець передав, а покупець прийняв майно, яке є предметом договору, про що було складено відповідний акт приймання-передачі. У відповідності до умов договору покупець сплатив покупцю грошові кошти в сумі 689952,00 грн. в якості оплати ціни придбаного майна, що підтверджується платіжним дорученням № 33423 від 22.09.2008. (копії акту приймання-передачі та вказаного платіжного доручення - в матеріалах справи).

Таким чином, на думку позивача, відбулося повне виконання умов договору, за яким ДП «НАФКОМ-АГРО» придбало єдиний майновий комплекс будівель та споруд, обладнання та устаткування сільськогосподарського призначення розміщеного на території Засульської сільської об'єднананої територіальної громади.

Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Проте, позивач зазначає, що вищезазначений договір не був нотаріально посвідчений. Можливість посвідчити його нотаріально безповоротно втрачена з огляду на припинення юридичної особи-продавця.

24.11.2010. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про припинення юридичної особи ВАСТ «Оріхівське бурякогосподарство», номер запису 8000107.

Позивач стверджує, що він фактично отримав у власність придбане майно, проте позбавлений можливості в повній мірі реалізувати свої права власника в зв'язку з неможливістю посвідчити нотаріально вищезазначений договір.

02.05.2018. позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив надати в оренду ДП "НАФКОМ-АГРО" земельні ділянки на яких розташоване нерухоме майно, яке належить підприємству за адресою: Полтавська область, Лубенський район, с. Березівка, вул. Степова 1, 3, 4, 5, 6, орієнтовною площею 4 га та в с. Оріхівка по вул. Радянській 50, 50 б-з, 51, 53, орієнтовною площею 3 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

18.05.2018. Засульською сільською радою Лубенського району надано відповідь на вказаний лист у якій зазначено, що вирішення питання піднятого у листі неможливе, так як надані до заяви документи не відповідають вимогам чинного законодавства, а саме: договір купівлі-продажу ліквідаційної маси від 17.09.2008. вважається недійсним, так як не посвідчений нотаріально.

В зв'язку з тим, що відповідач заперечує дійсність спірного договору, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу ліквідаційної маси, укладений 17.09.2008. між ВАСТ "Оріхівське бурякогосподарство" та ДП "Нафком-Агро".

Відповідач жодних заперечень на позов не надав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення;

припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Реалізуючи передбачене право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позивач просить суд захистити свої невизнані відповідачем права шляхом визнання дійсним договору купівлі-продажу ліквідаційної маси, укладеного 17.09.2008. між Відкритим акціонерним сільськогосподарським товариством "Оріхівське бурякогосподарство" та ДП "Нафком-Агро".

Так, спірний договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Статтею 220 ЦК України визначено правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Так, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" встановлено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Судом встановлено, що предметом спірного договору були активи ліквідаційної маси, в тому числі нерухоме майно. Таким чином, згідно ст. 657 ЦК України (в редакції на час укладання правочину) спірний договір купівлі-продажу підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Окрім того, згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", в редакції чинній на момент укладення спірного договору (далі - Закон), речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. В Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об'єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна. Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Правочини щодо нерухомого майна вчиняються, якщо право власності на це майно зареєстровано відповідно до цього Закону.

Реєстрація права власності повинна передувати реєстрації інших речових прав на таке майно та їх обмежень і проводитися в разі вчинення правочину щодо такої нерухомості, встановлення обмежень речових прав на таку нерухомість (ч. 6 ст. 4 Закону).

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України (в редакції на час укладання правочину) якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Вищевказані норми свідчать про те, що спірний договір підлягав не лише нотаріальному посвідченню, а й державній реєстрації. Окрім того, реєстрації підлягало також речове право.

Позивачем не надано доказів на підтвердження державної реєстрації спірного правочину. В зв'язку з цим, до спірного правочину не застосовується норма ч. 2 ст. 220 ЦК України, оскільки момент вчинення такого правочину відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому спірний договір не є укладеним і не створює прав та обов'язків для сторін.

Враховуючи вищевикладене суд не вбачає підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу ліквідаційної маси, укладеного 17.09.2008. між Відкритим акціонерним сільськогосподарським товариством "Оріхівське бурякогосподарство" та ДП "Нафком-Агро".

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, позов задоволенню не підлягає в зв'язку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на позивача та не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 11.09.2018.

Суддя О.С. Семчук