Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/599/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Макарчук В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Костюкевич - Тарнавська Е.В.- довіреність № 77АВ 6646153 від 13.06.18;

від відповідача: Тарнавський В.Я., довіреність № б/н від 07.04.16,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство" Автобан"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бехівський гранітний кар'єр"

про стягнення 7044531 російських рублів

Позивачем подано позов про стягнення з ТзОВ "Бехівський гранітний кар'єр" 7044531 російських рублів заборгованості за договором купівлі-продажу № 79-11/14 від 31.05.2014.

Ухвалою господарського суду від 20.08.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 20.08.2018.

Ухвалою від 20.08.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 19.09.2018.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору щодо проведення розрахунків за отриманий товар.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечив проти позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві (а.с. 38-39). Підтвердив факт існування заборгованості перед позивачем в сумі 7044531,00 рублів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

31.05.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Російсько-німецьке спільне підприємство "Автобан" (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бехівський гранітний кар'єр" (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу № 79-11/14 (а.с. 22-28).

27.04.2018 сторонами укладено додаткову угоду № 3 до договору купівлі-продажу № 79-11/14 від 31.05.2014 (а.с. 31).

Відповідно до п. 1.1. договору, продавець передає, а покупець приймає у власність майно (автомобілі та самохідна техніка), характеристика якого, в тому числі найменування, кількість і ціна вказані в Додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього Договору.

За умовами п. 2.1 договору, загальна сума договору на моменту його підписання становить 7044531,00 російських рублів, ПДВ не оподатковується.

Згідно п. 2.2. договору, валюта за цим договором : російський рубль.

У пункті 2.4 договору з урахуванням додаткової угоди, сторони визначили, що оплата товару здійснюється покупцем банківським переказом в російських рублях на рахунок продавця в строк до 10.05.2018.

Ціна за кожну одиницю товару вказується сторонами у Додатку № 1 (п. 2.6 договору)

Пунктом 3.1 договору сторони передбачили, що термін передачі товару "31" травня 2014 року.

За умовами п. 3.5 договору, при передачі товару сторони підписують двосторонній Акт прийому-передачі майна (Додаток № 2 до цього Договору).

Відповідно до п. 7.8 договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язань сторонами.

Згідно п. 6.3 договору з врахуванням додаткової угоди, всі спори, які виникають або пов'язані з даним договором, вирішуються сторонами шляхом переговорів. В разі неможливості досягнення згоди шляхом переговорів, спір має бути вирішений в господарському суді Житомирської області згідно законодавства України.

Застосовуваним правом за цим договором є право України (п. 7.1 договору).

На виконання умов договору позивач згідно акту прийому-передачі майна від 31.05.2014 передав відповідачу товар на загальну суму 7044531,00 російських рублів (а.с. 29-30). Проте відповідач у строк визначений договором розрахунки за отриманий товар не провів, внаслідок чого станом на день подання позову у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 7044531,00 російських рублів.

Оскільки відповідач у визначені договором строки не провів розрахунки з позивачем за переданий товар, позивач за захистом свого порушеного права звернувся до суду.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, надавши правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 365 ГПК України, іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов'язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України

Відповідно до ст. 366 ГПК України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності у справах з іноземним елементом, передбачених у статті 77 цього Закону.

У пункті 6.3 договору з врахуванням додаткової угоди, сторони погодили, що всі спори, які виникають або пов'язані з даним договором, вирішуються сторонами шляхом переговорів. В разі неможливості досягнення згоди шляхом переговорів, спір має бути вирішений в господарському суді Житомирської області згідно законодавства України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу № 79-11/14 від 31.05.2014 та додаткової угоди до нього № 3 від 27.04.2018.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Так, матеріалами справи, а саме актом прийому-передачі майна від 31.05.2014 підтверджується факт поставки відповідачу товару на загальну суму 7044531,00 рублів., що вказує на належне виконання зобов'язання з боку позивача.

Враховуючи факт поставки товару позивачем, у відповідача виник кореспондуючий обов'язок щодо оплати останнього.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, у п. 2.4 договору з урахуванням додаткової угоди, сторони погодили умови оплати отриманого товару, а саме до 10.05.2018.

Однак станом на день звернення з позовом до суду та на день вирішення спору в суді, в результаті неналежного виконання покупцем свого обов'язку, має місце заборгованість перед продавцем в сумі 7044531,00 рублів, що, зокрема, підтверджується самим відповідачем згідно письмового відзиву.

Доказів погашення заборгованості перед позивачем у вказаній сумі матеріали справи не містять.

Нормою ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За таких обставин, вимога позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 7044531,00 рублів є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Приймаючи рішення судом враховано, що згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, положення чинного законодавства хоча й визначають національну валюту як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті.

Разом з тим, суд зазначає, у п. 2.2 договору сторони погодили валюту за цим договором: російський рубль.

У зв'язку з наведеним вище суд дійшов висновку, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за договором в іноземній валюті,

Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 7044531,00 рублів, що по курсу російського рубля до національної валюти (0,42235 грн.), який встановлений Національним банком України на день звернення до суду (12.07.2018) становить 2975257,67 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В порядку ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бехівський гранітний кар'єр" (11521, Житомирська область, Коростенський район, с.Бехи, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство" Автобан" (119049, м. Москва, провулок Добриненський 4-й, буд. 8, поверх Т1, приміщення 1, кім. 7,8, ДРН 381, ОДРН 100)

- 7044531,00 російських рублів, що по курсу НБУ на день звернення до суду становить 2975257,66 грн.

-105667,97 російських рублів судового збору, що по курсу НБУ на день звернення до суду становить 44628,87 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 21.09.18

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2,3- сторонам (рек. з повід.)

4- представнику позивача (рек. з пов.)