ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2018 р. м. Київ Справа № 911/1855/18

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОСС-ІНВЕСТ" (04060, м. Київ, вул. Ризька, 73-Б)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Мрія" (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Дзержинського (Покровська), 1-Б)

про стягнення 2800000,00 грн. заборгованості з повернення фінансової допомоги за договором № 26/16 від 11.10.2016 р.

секретар судового засідання: Мамчур А.О.

за участю представників:

від позивача: Соколов А.О. (довіреність б/н від 08.08.2018 р.);

від відповідача: Корнієнко Л.В. (довіреність б/н від 10.05.2018 р.).

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛОСС-ІНВЕСТ" (далі - ТОВ "КОЛОСС-ІНВЕСТ", позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Мрія" (далі - ТОВ "ВБК "Мрія", відповідач) про стягнення 2800000,00 грн. заборгованості з повернення фінансової допомоги за договором № 26/16 від 11.10.2016 р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання ТОВ "ВБК "Мрія" зобов'язань за договором № 26/16 про надання зворотної фінансової допомоги від 11.10.2016 р., відповідно до умов якого позивач надав відповідачу поворотну фінансову допомогу у розмірі 20313000,00 грн. Частину наданих позивачем грошових коштів у розмірі 2800000,00 грн. відповідач зобов'язався повернути до 20.07.2018 р., проте взятих на себе зобов'язань ТОВ "ВБК "Мрія" в зазначеній частині не виконало, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 2800000,00 грн. основної заборгованості, а також витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою від 27.08.2018 р. за вказаним позовом було відкрито провадження у даній справі № 911/1855/18 та призначено підготовче засідання на 13.09.2018 р.

07.09.2018 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив б/н від 06.09.2018 р. (вх. № 18450/18 від 07.09.2018 р.), за змістом якого відповідач підтверджує отримання наданої ТОВ "КОЛОСС-ІНВЕСТ" зворотної фінансової допомоги та підтверджує існування заборгованості в сумі 2800000,00 грн., яка виникла у зв'язку зі складним фінансовим становищем та неможливістю у добровільному порядку оплатити наявну перед позивачем заборгованість у розмірі 2800000,00 грн., у зв'язку з чим відповідач визнає позовні вимоги.

У судовому засіданні 13.09.2018 р. представник позивача позовні вимоги підтримував; представник відповідача у судовому засіданні підтримувала визнання позову відповідачем та зазначала про відсутність коштів для погашення заборгованості.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення.

У судовому засіданні 13.09.2018 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

11.10.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОЛОСС-ІНВЕСТ" (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Мрія" (позичальник) було укладено договір № 26/16 про надання зворотної фінансової допомоги.

Відповідно до п. 1.1 договору позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов'язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Позика, що надається позикодавцем, є безпроцентною. Позикодавець не отримує будь-якої плати чи винагороди у зв'язку із наданням позики (п. 1.2 договору).

Згідно з п. 2.1 договору загальна сума позики, що надається позикодавцем за договором, становить 20313000,00 грн. без ПДВ, яка перераховується позикодавцем за вказаними в договорі реквізитами.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що позикодавець надає грошові кошти в позику у повному обсязі протягом 5-ти банківських днів, що рахуються з дня підписання даного договору.

У відповідності до п. 3.2 договору, позичальник повертає надану позикодавцем позику за наступним графіком: частину позики в розмірі 4091400,00 грн. до 31.10.2016 р.; частину позики в сумі 2800000,00 грн. до 20.07.2018 р.; остаточний залишок наданої позики в сумі 13421600,00 грн. позичальник зобов'язується повернути до 31.12.2018 р.

Як зазначають позивач та відповідач, ТОВ "КОЛОСС-ІНВЕСТ" належним чином виконало свої зобов'язання за договором № 26/16 від 11.10.2016 р., надавши ТОВ "ВБК "Мрія" поворотну фінансову допомогу у розмірі 20313000,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача від 13.10.2016 р.

Відповідно до умов п. 3.2 договору № 26/16 від 11.10.2016 р. про надання зворотної фінансової допомоги станом на час розгляду даного спору відповідач зобов'язаний був повернути позивачу 6891000,00 грн., у тому числі - частину позики у сумі 4091400,00 грн., яку відповідач зобов'язався повернути позичальнику до 31.10.2016 р., а також частину позики у сумі 2800000,00 грн., яку відповідач зобов'язався повернути позичальнику до 20.07.2018 р.

Проте, ТОВ "ВБК "Мрія" було повернуто ТОВ "КОЛОСС-ІНВЕСТ" лише частину позики в сумі 4091400,00 грн., що підтверджується листом про виправлення призначення платежу № 265 від 27.10.2016 р. та випискою з банківського рахунку позивача від 27.10.2016 р.

Таким чином, відповідач, у порушення взятих на себе зобов'язань, повернення частини позики у сумі 2800000,00 грн. не здійснив, що також підтверджує і сам відповідач у поданому відзиві на позов.

Оскільки відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання за договором щодо повернення позивачу частини позики у сумі 2800000,00 грн., позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 2800000,00 грн. заборгованості за договором № 26/16 про надання зворотної фінансової допомоги від 11.10.2016 р.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Приписами ч. 2 п. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За своєю правовою природою договір, укладений між позивачем та відповідачем, є договором позики.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З поданого відповідачем відзиву б/н від 06.09.2018 р. (вх. № 18450/18 від 07.09.2018 р.) вбачається, що ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Мрія" визнало позов у повному обсязі.

Отже, факт порушення відповідачем зобов'язань в сумі 2800000,00 грн. судом встановлений та визнаний відповідачем.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Частиною 6 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив повинен містити у разі повного або часткового визнання позовних вимог - вимоги, які визнаються відповідачем.

Поряд з цим, згідно з приписами ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки у даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить законодавству та не порушує права й охоронювані законом інтереси інших осіб, то суд приймає визнання Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Мрія" позову в сумі 2800000,00 грн.

З урахуванням викладеного, встановлення судом наявності заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 2800000,00 грн. та визнання позову відповідачем в зазначеній сумі, позовні вимоги у даній справі підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Мрія" (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Дзержинського (Покровська), 1-Б, код 38273786) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОСС-ІНВЕСТ" (04060, м. Київ, вул. Ризька, 73-Б, 237615 (два мільйони вісімсот тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 42000 (сорок дві тисячі) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення підписане 24.09.2018 р.

Суддя В.М. Бабкіна