ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про зупинення провадження у справі

12 вересня 2018 року Справа № 923/498/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Павленко Н.А., при секретарі судового засідання Борхаленко О.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - уповн. предст., дов. від 29.08.2018р.

від відповідача: ОСОБА_2 - уповн. предст., дов. від 12.07.2018р.

від третьої особи: ОСОБА_3 - уповн. предст., дов. від 30.07.2018р.

розглянувши у підготовчому засіданні справу

за позовом: Національного банку України, м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТОФИС", м.Дніпро

третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", м.Київ,

про звернення стягнення на предмет іпотеки

Описова частина: Провадження у справі відкрито за позовною заявою Національного банку України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис» (надалі ТОВ «Приватофис») про звернення стягнення на майно, що належить майновому поручителю, за договором іпотеки у зв'язку з неналежним виконанням позичальником Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк») зобов'язань за кредитним договором, зазначивши про визначення способу звернення стягнення на майно шляхом його продажу на прилюдних торгах.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (вх.№6083/18 від 26.06.2018р.) позивач просить:

В рахунок часткового погашення заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №19 від 03.03.2009р. (з усіма змінами та доповненнями до нього) перед Національним банком України в сумі грн., звернути стягнення на майно ТОВ «Приватофис» - предмет іпотеки за Іпотечним договором №33 від 06.03.2009р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі №364, а саме:

- вбудоване адміністративно-виробниче приміщення, що складається з: 1-1фойє, 1-2, 1-3, 1-4 кабінети, 1-4а кухня, 1-5 туалет, 1-6, 1-11 коридори, 1-7 хол, 1-8 кімната, 1-9 сейф, 1-10, 1-13 каси, 1-12 комора, загальною площею 105,8кв.м, основною площею 76,4кв.м, реєстраційний номер обєкта нерухомості майна: 32, розташоване за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ (м. Покровськ), м. Родинське, вул. Леніна буд. 14.

- нежитлове приміщення №71, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 44, розташоване за адресою: Херсонська область, Новотроїцький район, смт. Новотроїцьке, вул. Чапаєва, буд. 3/71, що належать йому на праві власності на користь Національного банку України.

Національний банк України просить встановити спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом їх продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження передбаченої Законом України «Про виконавче провадження»:

- вбудованого адміністративно-виробничого приміщення, що складається з: 1-1 фойє, 1-2, 1-3, 1-4 кабінети, 1-4а кухня, 1-5 туалет, 1-6, 1-11 коридори, 1-7 хол, 1-8 кімната, 1-9 сейф, 1-10, 1-13 каси, 1-12 комора, загальною площею 105,8кв.м, основною площею 76,4кв.м, реєстраційний номер обєкта нерухомості майна: 32, розташованого за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ (м. Покровськ), м. Родинське, вул. Леніна буд. 14, за початковою ціною 144982грн. без ПДВ.

- нежитлового приміщення №71, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 44, розташованого за адресою: Херсонська область, Новотроїцький район, смт. Новотроїцьке, вул. Чапаєва, буд. 3/71, за початковою ціною 437261грн. без ПДВ.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.03.2009р. між Національним банком України та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (відповідно до Статуту правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») було укладено Кредитний договір №19 з укладанням у подальшому додаткових договорів до нього.

06.03.2009р. в якості забезпечення виконання зобовязань між Національним банком України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спектрум-Енерго», правонаступником якого є ТОВ «Приватофис» (що підтверджується Статутом) укладено Іпотечний договір №33, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №364 (із подальшими змінами внесеними додатковими договорами).

З посиланням на норми Цивільного кодексу України та Закону України «Про іпотеку» позивач зазначає, що ПАТ КБ «Приватбанк», як позичальником та ТОВ «Приватофис», як іпотекодавцем, зобовязання за Кредитним договором не виконані, отже Національний банк України набув право звернення стягнення на предмет іпотеки, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Відповідач у підготовчому засіданні зазначав, що серед іншого не погоджується з визначеними Національним банком України у позовній заяві початковими цінами предметів іпотеки

У клопотанні про витребування доказів (т.2, а.с. 73-74) відповідач, зокрема, просив витребувати у позивача звіти про оцінку майна, яке є предметом іпотеки, зазначаючи при цьому на значній різниці у вартості майна визначеній сторонами у Іпотечному договорі №33 від 06.03.2009р. та оцінкою зазначеною у висновку експерта, яка надана позивачем.

Ухвалою суду від 20.07.2018р. серед іншого, сторонам було запропоновано надати пропозицію стосовно експертної установи або судового експерта, (якій (якому) слід доручити проведення судової експертизи щодо визначення вартості предметів іпотеки, щодо яких заявлено вимогу про звернення стягнення, та питання які слід поставити на вирішення судової експертизи.

30.07.2018р. за вх.№2/1887/18 від Національного банку України надійшли заперечення проти призначення по справі оціночно-будівельної експертизи.

В означених запереченнях позивач зазначає, що ринкова вартість, визначена субєктом оціночної діяльності була визначена позивачем як початкова ціна продажу предмета іпотеки у позовній заяві, що за твердженнями позивача відповідає ч.6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Національний банк України вказує, що висновок субєкта оціночної діяльності про ринкову вартість обєкта оцінки був виконаний станом на 01.11.2017р., а також враховуючи вимоги Положення про визначення банками України розміру кредитного ризику за активними банківськими операціями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.06.2016р. №351, висновок субєкта оціночної діяльності є чинним та актуальним на дату подання позовної заяви та може бути використаний для визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки.

Ухвалою суду від 30.07.2018р. на підставі наданих представником третьої особи документів, було змінено найменування третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «Приватбанк).

10.09.2018р. за вх. №8780/18 від відповідача надійшли пропозиції щодо експертної установи, якій має бути доручене проведення судової експертизи, а також вказано питання які слід поставити на вирішення судової експертизи.

12.09.2018р. за вх.№2/2274/18 від АТ КБ «Приватбанк» надійшли заперечення щодо доцільності призначення оціночно-будівельної експертизи по справі.

В означених запереченнях АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що при поданні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації на прилюдних торгах позивачу не обовязково зазначати початкову ціну та надавати звіт про оцінку предмета іпотеки. У випадку, якщо позивач вирішить зазначити таку ціну, чинне законодавство не забороняє йому керуватися вартістю предмета іпотеки, погодженою сторонами іпотечного договору.

За твердженнями АТ КБ «Приватбанк» при винесенні рішення про задоволення такого позову суд може не зазначити початкову ціну предмета іпотеки у грошовому вираженні, вказавши, що остання визначається на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що якщо іпотекодавець буде не згодний із зазначеною судом початковою ціною предмета іпотеки (якщо така була зазначена), він має право заявляти клопотання про визначення вартості іпотечного майна на етапі проведення виконавчих дій.

В підготовчому засіданні 12.09.2018р. представником позивача було подано заяву з письмовими поясненнями щодо недоцільності призначення по справі судової експертизи.

На думку позивача положення ст. 99 ГПК України передбачають умови, лише за наявності у сукупності яких судом може бути призначена експертиза. За твердженнями позивача подані звіти про оцінку предметів іпотеки є висновками експерта, що в свою чергу виключає можливість застосування ст.99 ГПК України.

Національний банк України зазначає, що відповідачем не надано спростувань звітів про оцінку та не здійснено їх рецензування та/або оскарження до суду.

За твердженнями позивача відповідно до практики Верховного Суду загальнообовязкового значення визначення ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні у резолютивній частині рішення суду самостійного значення не має.

Національний банк України вказує, що неправомірне призначення по даній справі експертизи, і як наслідок, зупинення провадження у справі за відсутності правових підстав, зумовить порушення розумних строків тривалості судового провадження, що в свою чергу є порушенням права позивача на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, і як наслідок-права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

В підготовчому засіданні 12.09.2018р. представник Національного банку України та представник АТ КБ «Приватбанк» заперечували проти призначення експертизи по справі, зазначаючи на її недоцільності, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження початкових цін предметів іпотеки.

Представник ТОВ «Приватофис» в підготовчому засіданні зазначав на тому, що не погоджується з початковими цінами предметів іпотеки вказаними в позовній заяві та зазначав, що для встановлення означених цін потрібно експертне дослідження та призначення судової експертизи для визначення дійсної вартості іпотечного майна.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін суд встановив:

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 3 та 4 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

У відповідності до положень ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.

Частинами 1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобовязаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Положеннями ч.1 ст.39 зазначеного закону встановлено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішення суду зазначаються: загальний розмір вимог на всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.4.4.3 Постанови №1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» розяснено, що якщо господарський суд визнає обґрунтованими позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, то в силу приписів статті 38, частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у резолютивній частині рішення суду має бути встановлено та зазначено початкову ціну реалізації предмета іпотеки. З урахуванням положення частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а у разі відсутності такої згоди - на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Водночас господарський суд за необхідності може вирішити питання про призначення у справі відповідної судової експертизи. У випадку застосування процедури продажу предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, навіть за наявності згоди сторін щодо початкової ціни продажу предмета іпотеки, початкова ціна такого продажу повинна бути встановлена на підставі висновку суб'єкта оціночної діяльності про оцінку майна, оскільки відповідно до частини другої статті 43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу не може бути нижчою за 90 відсотків вартості майна, визначеної шляхом його оцінки.

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку», слід дійти висновку про те, що в розумінні норми ст.39 цього закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч.6 ст.38 цього закону.

Відповідач у тексті клопотання про витребування доказів від 09.07.2018р. (вх.№6516/18), зазначає на суттєвій різниці у вартості оцінки майна.

Відповідача не погоджується із початковою ціною предметів іпотеки визначеною позивачем, що викликано намаганням збалансувати власний обовязок іпотекодавця спрямувати предмет іпотеки в рахунок погашення зобовязання боржника та право цього ж іпотекодавця впливати на ефективне розпорядження його майном у примусовому порядку, у тому числі шляхом встановлення його дійсної ринкової вартості в умовах несталих економічних процесів.

Докази досягнення між відповідачем та позивачем згоди, щодо визначення ціни предмета іпотеки відсутні.

Позивач у позовній заяві просить суд встановити спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом їх продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», а саме: -вбудованого адміністративно-виробничого приміщення загальною площею 105,8кв.м, основною площею 76,4кв.м за адресою: Донецька обл., м.Красноармійськ (м.Покровськ), м.Родинське, вул.Леніна, буд.14 за початковою ціною 144982грн. без ПДВ; нежитлового приміщення №71, за адресою: Херсонська обл., Новотроїцький район, смт.Новотроїцьке, вул. Чапаєва, буд. 3/71 - за початковою ціною 437261грн. без ПДВ.

В додатковому договорі №2 від 26.07.2011р. до іпотечного договору №33 від 06.03.2009р. сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 2170828,80грн., що не вище оціночної вартості (п.9 іпотечного договору в новій редакції).

Позивачем в обгрунтування визначення початкової ціни предметів іпотеки надано висновки про вартість обєктів оцінки (т.1. а.с.160-161) за якими ринкова вартість нежилого приміщення (№71, №1-ганок, І-мостиння) загальною площею 74,4кв.м, за адресою: Херсонська область, Новотроїцький район, смт. Новотроїцьке, вул. Банкова (Чапаєва), буд. 3/71 станом на 01.11.2017р. (дату оцінки) складає 437261грн., а ринкова вартість вбудованого адміністративно-виробничого приміщення загальною площею 105,8кв.м за адресою Донецька область, м. Покровськ, м. Родинське, вул. Леніна буд. 14 144982грн.

Позивачем було надано звіт про оцінку нежитлових приміщень загальною площею 74,4кв.м. за адресою: Херсонська обл., Новотроїцький район, смт. Новотроїцьке, вул. Банкова, буд. 3/71 та звіт про оцінку вбудованого адміністративно-виробничого приміщення загальною площею 105,8кв.м за адресою Донецька область, м. Покровськ, м. Родинське, вул. Леніна буд. 14

Позивачем не надано пояснень чому загальна ринкова вартість предметів іпотеки зазначена у позовній заяві складає 582243грн. (144982грн. +437261грн.), а відповідно до іпотечного договору №33 від 06.03.2009р., з урахуванням змін внесених до нього Додатковим договором №2 від 26.07.2011р. погоджена сторонами у розмірі 2170828,80грн. Не надано пояснень з приводу такого значного зменшення вартості предметів іпотеки.

Відповідно до ст.43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Суд зазначає, що з висловленої позивачем, відповідачем позиції стосовно оцінки майна, не вбачається погодження, зокрема між сторонами у справі, вартості предмета іпотеки, між сторонами існує спір щодо вартості предмета іпотеки.

З наведеного вбачається, що питання встановлення дійсної вартості предмету іпотеки, виходить за межі компетенції господарського суду та потребує спеціальних знань, а отже суд приходить до висновку, що для повного, об'єктивного розгляду всіх обставин справи, необхідним є призначення судової експертизи з питань встановлення ринкової вартості предмета іпотеки.

Згідно ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.

Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень. Експертиза - це науковий, дослідницький шлях до висновків, які формулюються у висновку експерта, про фактичні обставини справи.

В Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» (Заява № 61679/00) від 01.06.2006, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід'ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.

Суд не наділений спеціальними знаннями для визначення початкової ціни предмета іпотеки.

Для роз'яснення цих питань, що виникли при вирішенні господарського спору, суд потребує спеціальних знань.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012р. «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до ч.2 ст.182 ГПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, вирішує питання про призначення експертизи.

З приводу тверджень позивача, що позивачем надано висновок експерта, а саме звіти про оцінку нежитлових приміщень, а тому відсутні підстави для застосування ч.1 ст.99 ГПК України, суд зазначає наступне.

Як зазначалося вище, відповідно до ч. 1, 3 та 4 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Поряд з цим, наявні у матеріалах справи звіти про оцінку майна не є висновками експерта.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 98 ГПК України встановлено вимоги до висновку експерта. Зокрема, у відповідності до ч.7 вказаної статті, у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність з відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків.

Наявні у матеріалах справи звіти про оцінку нерухомого майна не містять застереження про те, що експерта було попереджено (він був обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Враховуючи означене, суд не може розцінювати наданні третьою особою та позивачем звіти про оцінку нерухомого майна, як висновок експерта, який може бути прийнятий в якості доказу вартості предмету іпотеки для визначення судом початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суд також зазначає, що у звітах про оцінку нерухомого майна, наявних у матеріалах справи, встановлено термін їх дії 12 місяців, однак із застереженням, що звіти діють при збереженні поточних ринкових умов.

Крім того, суд враховує, що згідно пп. 1 п. 1.3 звіту про оцінку нежитлових приміщень площею 74,4кв.м, за адресою: Херсонська область, Новотроїцький район, смт. Новотроїцьке, вул. Банкова (Чапаєва), буд. 3/71 (аналогічне зазначено в звіті про оцінку вбудованого адміністративно-виробничого приміщення загальною площею 105,8кв.м за адресою Донецька область, м. Покровськ, м. Родинське, вул. Леніна буд. 14) він є достовірним тільки при розгляді його у повному обсязі. Проте, до матеріалів справи не надано додатки 1-5, які зазначені у п. 7 звіту.

Суд погоджується з посиланнями позивача на те, що не зазначення початкової ціни не є підставою для скасування судового рішення, як це вказано в постанові Верховного Суду від 27.06.2018р. по справі № - 372/3785/15-ц. Однак, вказані обставини стосуються випадку, коли суд, при прийнятті рішення, не виконав вимог ст.39 Закону України «Про іпотеку», та не встановив початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, - але не спростовують необхідності виконання таких вимог Закону.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» до актів законодавства, якими слід керуватись у вирішенні питань призначення судової експертизи в судовому процесі, відносяться, зокрема, Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 N 53/5 (з подальшими змінами та доповненнями, далі - Інструкція), з урахуванням науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, також затверджених згаданим наказом Міністерства юстиції України.

Згідно до п.1.6 вищезазначеної Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, експертизи та дослідження проводяться експертними установами за зонами регіонального обслуговування згідно з Переліком регіональних зон обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України, наведеним у додатку 1 до цієї Інструкції.

Додатком №1 до Інструкції встановлено, що експертною установою за зоною обслуговування Херсонської області є Одеський науково-дослідний інститут судових експертиз.

Відповідачем також було запропоновано доручити проведення експертизи означеній експертній установі.

Суд зазначає, що обгрунтованих підстав не доручати проведення експертизи експертній установі за зонами регіонального обслуговування, а саме Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз, позивачем та третьою особою не наведено, неможливість проведення такої експертизи вказаною експертною установою також не доведена. Відтак, суд вважає доцільним і можливим доручити проведення експертизи Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Представником АТ КБ «Приватбанк» в підготовчому засіданні було усно заявлено про недоцільність доручення проведення експертизи Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз, враховуючи велику завантаженість даної експертної установи. Поряд з цим представником третьої особи не було надано доказів на підтвердження означених тверджень, а також не було зазначено експертної установи чи експерта, яким слід доручити проведення судової експертизи.

Враховуючи вище викладене суд не приймає до уваги незгоду АТ КБ «Приватбанк» з тим, що проведення експертизи буде доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Відповідно до положення пункту 23 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012р. «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», відповідно до якого витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести заінтересована сторона, а у разі призначення господарським судом судової експертизи з власної ініціативи - сторона, визначена в ухвалі господарського суду про призначення судової експертизи.

Враховуючи, що експертиза у даній справі призначається з ініціативи суду, але не згоду з визначеною позивачем початковою ціною предметів іпотеки заявляв відповідач, який окрім того наполягав на необхідності проведення судової експертизи та визначення ринкової вартості предметів іпотеки, то витрати повязанні з призначенням судової експертизи покладаються на ТОВ «Приватофис», з подальшим їх розподілом на підставі ст.129 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 та ч.5 ст.99 ГПК України питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, розяснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобовязаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Національний банк України та АТ КБ «Приватбанк» не скористалися наданим їм правом та на пропозицію суду викладену в ухвалі від 20.07.2018р. про відкладення підготовчого засідання, не запропонували питання, які мають бути поставленні на вирішення судової експертизи.

ТОВ «Приватофис» запропонував поставити на вирішення судової експертизи наступні питання:

1) яка ринкова вартість обєкта нерухомого майна - нежитлового приміщення №71, за адресою: Херсонська обл., Новотроїцький район, смт.Новотроїцьке, вул. Чапаєва, буд. 3/71 ?

2) яка ринкова вартість обєкта нерухомого майна - вбудованих адміністративно-виробничих приміщень, за адресою: Донецька обл., м.Покровськ, м.Родинське, вул.Леніна,буд.14?

3) яка ринкова вартість 0,29 частки у спільній частковій власності обєкта нерухомого майна вбудованих адміністративно-виробничих приміщень, за адресою: Донецька обл., м.Покровськ, м.Родинське, вул.Леніна,буд.14?

В підготовчому засіданні 12.09.2018р. відповідач не пояснив та не обґрунтував доцільність ставити на вирішення судової експертизи питання визначення ринкової вартості 0,29 частки у спільній частковій власності обєкта нерухомого майна вбудованих адміністративно-виробничих приміщень, за адресою: Донецька обл., м.Покровськ, м.Родинське, вул.Леніна,буд.14.

Враховуючи, що предметом Іпотечного договору №33 від 06.03.2009р. з урахуванням додаткових договорів є саме вбудовані адміністративно виробничі приміщення, що складаються з: 1-1 фойє, 1-2, 1-3, 1-4 кабінети, 1-4а кухня, 1-5 туалет, 1-6, 1-11 коридори, 1-7 хол, 1-8 кімната, 1-9 сейф, 1-10, 1-13 каси, 1-12 комора загальною площею 105,8кв.м, основною площею 76,4кв.м за адресою: Донецька обл., м.Красноармійськ (м.Покровськ), м.Родинське, вул.Леніна,буд.14, та саме на означений обєкт позивач просить звернути стягнення, то є безпідставним визначати ринкову вартість 0,29 частки у спільній частковій власності обєкта нерухомого майна вбудованих адміністративно-виробничих приміщень, за адресою: Донецька обл., м.Покровськ, м.Родинське, вул.Леніна,буд.14

Враховуючи положення п. 1.13 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» строк проведення експертизи не тільки виходить за двомісячний строк проведення підготовчого засідання, а й перевищує безпосередньо залишок процесуальних строків, який залишився у суду для проведення судового розгляду по суті, а відтак виключає можливість надання експертною установою висновку в межах строку розгляду спору.

Крім того, для проведення експертизи матеріали справи направляються до судово-експертної установи, у цей період часу неможливо проводити процесуальні дії, що зумовлює зупинення провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.

Враховуючи означене, суд приходить до висновку про необхідність зупинення провадження у справі відповідно до ч.1 ст. 228 ГПК України, на час проведення експертизи до закінчення проведення експертизи та повернення матеріалів справи до господарського суду Херсонської області.

Керуючись ст.ст. 69, 99, 100, 228, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд-

УХВАЛИВ:

1. Призначити у справі №923/498/18 судову оціночно-будівельну експертизу.

2. Доручити проведення судової оціночно-будівельної експертизи Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (65026, м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 21).

3. Поставити перед судовою експертизою наступні питання:

- Яка ринкова вартість нерухомого майна, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором №33 від 03.03.2009р., (враховуючи зміни внесенні додатковим договором №3 від 23.07.2014р.) станом на дату проведення експертизи, а саме:

1) вбудованих адміністративно-виробничих приміщення що складаються з: 1-1 фойє, 1-2, 1-3, 1-4 кабінети, 1-4а кухня, 1-5 туалет, 1-6, 1-11 коридори, 1-7 хол, 1-8 кімната, 1-9 сейф, 1-10, 1-13 каси, 1-12 комора загальною площею 105,8кв.м, основною площею 76,4кв.м за адресою: Донецька обл., м.Красноармійськ (м.Покровськ), м.Родинське, вул.Леніна, буд.14 ?

2) нежитлового приміщення №71, за адресою: Херсонська обл., Новотроїцький район, смт.Новотроїцьке, вул. Банкова (Чапаєва), буд. 3/71 ?

4. Попередити осіб, які безпосередньо проводитимуть судову експертизу, про кримінальну відповідальність передбачену статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України.

5. Направити до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України для проведення експертизи матеріали справи №923/498/18.

6. Витрати з проведення експертизи покласти на ТОВ «Приватофис», з подальшим розподілом відповідно до ст.129 ГПК України.

8. Зобов'язати учасників судового процесу сприяти експерту в проведенні експертизи, зокрема, шляхом, забезпечення доступу на відповідну територію знаходження обєктів дослідження.

9. Роз'яснити сторонам, що згідно з ч.2 ст. 38ГПК України вони вправі до початку проведення судової експертизи заявити відвід експерту в порядку та з підстав, зазначених у ст. ст. 35, 36, 37, 38 ГПК України.

10. Зобов'язати Одеський науково-дослідний інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надіслати копію експертного висновку сторонам по справі.

11. Якщо під час проведення судової експертизи будуть встановлені обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, з приводу яких експерту не були поставлені питання, зобов'язати та надати можливість експерту у висновку викласти свої міркування і доводи щодо цих обставин.

12. Провадження у справі 923/498/18 зупинити до закінчення проведення експертизи та повернення матеріалів справи до господарського суду Херсонської області.

Ухвала набрала чинності 12.09.2018р і може бути оскаржена протягом 10 днів з дня складання повного тексту ухвали в порядку ст. 257 ГПК України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.А. Павленко

Повний текст ухвали складено та підписано 14.09.2018р.