ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 904/12471/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Сухового В.Г.

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу фермерського господарства "Конкурент"

на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2017 (головуючий суддя Красота О.І.)

та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.03.2018 (головуючий Чимбар Л.О., судді: Антонік С.Г. і Вечірко І.О.)

за скаргою на дії Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області

у справі № 904/12471/16

за позовом фізичної особи-підприємця Швеця Олександра Івановича (далі - Підприємець)

до фермерського господарства "Конкурент" (далі - Господарство)

про стягнення 70 599,44 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2017, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 18.09.2017, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Господарства на користь Підприємця 31 770, 28 грн. - інфляційних втрат; 2 880, 00 грн. - 3 % річних та 676, 32 грн. - витрат на сплату судового збору. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

22.05.2017 господарським судом Дніпропетровської області на виконання рішення суду було видано відповідний наказ.

Господарство по справах №№ 904/12471/16, 41/904/334/2013 та 904/1230/13-г звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із скаргою (з урахуваннями уточнення скарги) на дії Павлоградського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - ДВС) в частині оцінки майна, відповідно до якої скаржник просить суд зупинити реалізацію майна: зерно ярової пшениці в кількості 33,495 т, описане та арештоване згідно постанови про опис та арешт майна боржника від 27.07.2017, винесеної ДВС до розгляду цієї скарги. Визнати неправомірним та скасувати висновок вартості майна ФОП Жирова А.К. "зерно ярової пшениці в кількості 33,495 т, описане та арештоване згідно постанови про опис та арешт майна боржника від 27.07.2017", проведеного по виконавчому провадженню № 52940689 про стягнення з Господарства на користь Підприємця коштів та визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця ДВС Панасенко Анатолія Лєонідовича при призначенні проведення оцінки арештованого та описаного майна та при переданні майна на реалізацію ("зерно ярової пшениці в кількості 33,495т, описане та арештоване згідно з постановою про опис та арешт майна боржника від 27.07.2017", проведеного по виконавчому провадженню № 52940689 про стягнення з Господарства на користь Підприємця коштів), не повідомлення оцінювача про наявність у боржника зобов'язань із сплати ПДВ зі всіх без виключення операцій, зокрема тих, що направлені на виконання рішення суду.

Скарга обґрунтована тим, що при виконанні рішення суду у зведеному виконавчому провадженні № 52940689 державним виконавцем 26.07.2017 було описане та арештоване згідно з постановою про опис та арешт майна боржника: зерно ярової пшениці в кількості 33,495т було здійснено оцінку майна, з висновком якої Господарство було ознайомлене 19.09.2017, яким майно оцінено у 123 206,00 грн. без ПДВ. При цьому Господарство є платником ПДВ, а оцінка зроблена без врахування цих обставин, а державний виконавець при призначенні оцінки арештованого та описаного майна та при передачі вказаного майна на реалізацію, не повідомив оцінювача про наявність у боржника (скаржника) зобов'язань із сплати ПДВ.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2017, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.03.2018, в задоволенні скарги Господарства про зупинення реалізації майна: зерно ярової пшениці в кількості 33,495 т, яке описане та арештоване згідно з постановою про опис та арешт майна боржника від 27.07.2017, на оцінку майна у виконавчому провадженні та на бездіяльність державного виконавця ДВС Панасенко Анатолія Леонідовича по виконанню наказу господарського суду Дніпропетровської області у справі за № 904/12471/16 від 22.05.17 відмовлено.

Судові рішення попередніх інстанцій мотивовані тим, що: відповідно до законодавства операції з реалізації органами державної виконавчої служби арештованого майна через спеціалізовані організації не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість; при здійсненні примусових заходів по зверненню стягнення на майно боржників безпосередній власник арештованого майна не приймає участі в укладанні угод на примусову реалізацію такого майна, а відповідний орган державної виконавчої служби, який укладає з такими спеціалізованими організаціями такі угоди не є власником цього майна.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Господарство звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким скаргу Господарства на дії ДВС задовольнити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що: державний виконавець при призначенні проведення оцінки арештованого та описаного майна та при переданні майна на реалізацію, не повідомив оцінювача про наявність у боржника зобов'язань із сплати ПДВ зі всіх без виключення операцій, зокрема, тих, що направлені на виконання рішення суду; Господарство було позбавлено права на правосуддя, яке полягає у тому, що Господарством було направлено на адресу господарського суду заперечення на дії судді Васильєва О.Г., у провадженні якого на той час знаходилась справа, в яких він просив негайно вирішити питання зупинення передачі на реалізацію майна - зерна ярової пшениці в кількості 33,495 т, описаного та арештованого згідно з постановою про опис та арешт майна боржника від 27.07.2017 та вирішення судом питання щодо визнання неправомірним та скасування висновку вартості майна ФОП Жирова А.К., але це клопотання було проігнороване; безпідставне посилання судом першої інстанції на статтю 3 Закону України "Про податок на додану вартість", оскільки вказаний Закон втратив чинність 01.01.2011.

Підприємець подав відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Від ДВС відзив на касаційну скаргу не надходив.

Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 17.09.2018 № 2382 у зв'язку з перебуванням у відпустці суддів Пількова К.М. та Селіваненка В.П. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 904/12471/16, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Сухового В.Г.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що на виконанні у ДВС перебувають рішення судів по справах №№ 904/12471/16, 41/904/334/2013 та 904/1230/13-г.

27.07.2017 державним виконавцем ДВС Панасенко А.Л. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 52940689 про стягнення з Господарства на користь Підприємця заборгованості в присутності 2 понятих та стягувача було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно з якою було описано та накладено арешт на зерно ярової пшениці в кількості 33,495 т.

На описане майно накладено арешт та встановлено обмеження права користування ним, а саме заборонено користуватись, передавати іншим особам. Призначено відповідальним зберігачем ОСОБА_9, якого попереджено про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна.

19.09.2017 Господарство було ознайомлене з висновком вартості майна, який проведено ФОП Жиров А.К. Об'єкт оцінки: зерно ярової пшениці в кількості 33,495 т. оцінений 123 206,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" передбачено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно із статтею 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною п'ятою статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено, оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно .

Згідно з частиною шостою вказаної статті Закону України "Про виконавче провадження": у разі якщо на зазначене у частині п'ятій цієї статті майно накладається арешт, воно реалізується в такій черговості:

1) майно, що безпосередньо не використовується у виробництві (предмети інтер'єру офісів, готова продукція та товари тощо);

2) об'єкти нерухомого майна, верстати, обладнання, інші основні засоби, а також сировина і матеріали, призначені для використання у виробництві.

Відповідно до статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

При цьому згідно з роз'ясненням Міністерства юстиції України від 29.06.2005 № 25-32/998 "Щодо порядку сплати ПДВ при реалізації арештованого майна" серед іншого, роз'яснено, що операція з вилучення державним виконавцем арештованого майна з володіння боржника не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, оскільки цю операцію не можливо кваліфікувати продажем або поставкою товарів з наступних причин:

1) вилучення державним виконавцем арештованого майна від боржника здійснюється не на підставі цивільно-правового договору, а виключно в силу закону на підставі виконавчого документа;

2) при вилученні арештованого майна не відбувається перехід права власності на таке майно від боржника до відповідного органу державної виконавчої служби;

3) при вилученні арештованого майна боржник не отримує від органу державної виконавчої служби компенсацію його вартості.

Водночас, операція з вилучення державним виконавцем арештованого майна з володіння боржника також не може розглядатися як безоплатна передача товарів, оскільки не являє собою добровільну передачу права власності на відповідне майно. У даному випадку мова йдеться про заходи примусового виконання, що вживаються державним виконавцем з метою погашення грошових зобов'язань боржника перед стягувачем.

Крім того, при реалізації арештованого майна спеціалізовані організації, визначені на тендерній (конкурсній) основі, діють виключно у межах повноважень, наданих їм відповідними органами державної виконавчої служби на підставі договору, у зв'язку з чим операції з організації проведення прилюдних торгів, аукціонів з реалізації такого майна неможливо розглядати як відокремленні угоди, що здійснюються поза межами процедури звернення стягнення на майно у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Статтею 185 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

- постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

- постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

- ввезення товарів на митну територію України;

- вивезення товарів за межі митної території України;

- постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Таким чином, операції з реалізації органами державної виконавчої служби арештованого майна через спеціалізовані організації не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

Також відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України від 29.06.2005 №25-32/998 "Щодо порядку сплати ПДВ при реалізації арештованого майна" у спеціалізованої організації виникають податкові зобов'язання по сплаті податку на додану вартість лише із суми винагороди за надані послуги з реалізації арештованого майна боржника, а не з усієї вартості реалізованого майна.

Судами встановлено, що при здійсненні примусових заходів по зверненню стягнення на майно боржників безпосередній власник арештованого майна не приймає участі при укладанні угод на примусову реалізацію такого майна, а відповідний орган державної виконавчої служби, який укладає з такими спеціалізованими організаціями такі угоди не є власником цього майна.

Враховуючи наведене, суди дійшли висновку про відсутність підстав для визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця ДВС Панасенко Анатолія Лєонідовича при призначенні проведення оцінки арештованого та описаного майна та при переданні майна на реалізацію ("зерно ярової пшениці в кількості 33,495 т, описане та арештоване згідно постанови про опис та арешт майна боржника від 27.07.2017", проведеного по виконавчому провадженню № 52940689 про стягнення з Господарства на користь Підприємця коштів).

Посилання в касаційній скарзі те, що: державний виконавець при призначенні проведення оцінки арештованого та описаного майна та при переданні майна на реалізацію, не повідомив оцінювача про наявність у боржника зобов'язань із сплати ПДВ зі всіх без виключення операцій, зокрема, тих, що направлені на виконання рішення суду; Господарство було позбавлено права на правосуддя, яке полягає у тому, що Господарством було направлено на адресу господарського суду заперечення на дії судді Васильєва О.Г., у провадженні якого на той час знаходилась справа, в яких він просив негайно вирішити питання зупинення передачі на реалізацію майна - зерна ярової пшениці в кількості 33,495 т, описаного та арештованого згідно з постановою про опис та арешт майна боржника від 27.07.2017 та вирішення судом питання щодо визнання неправомірним та скасування висновку вартості майна ФОП Жирова А.К., але це клопотання було проігнороване, - не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки спростовуються викладеними у даній постанові доводами судів попередніх інстанцій.

Що ж до доводів Господарства про безпідставне посилання судом першої інстанції на статтю 3 Закону України "Про податок на додану вартість", оскільки вказаний Закон втратив чинність 01.01.2011, то такі доводи приймаються Касаційним господарським судом, однак суд зазначає, що посилання суду першої інстанції на вказану норму не є єдиною нормою права, на якій ґрунтується ухвала суду першої інстанції, а тому враховуючи застосування як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції інших норм чинного законодавства свідчить про те, що помилкове посилання судом першої інстанції на статтю 3 Закону України "Про податок на додану вартість" не вплинуло на остаточні судові рішення.

Згідно з частиною третьою статті 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки судами були прийняті рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави залишити їх без змін.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 304, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фермерського господарства "Конкурент" залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду суд Дніпропетровської області від 19.12.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.03.2018 у справі № 904/12471/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Суховий