ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.09.2018 Справа № 920/330/18

м. Суми

Господарський суду Сумської області у складі:

судді Резніченко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Мудрицької С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Фермерського господарства «Натон»

до відповідача фізичної особи-підприємця Звоновського Анатолія Андрійовича

про визнання недійсною додаткової угоди від 01.04.2018 до договору суборенди земельних ділянок від 14.04.2011,

за участю представників сторін:

від позивача - Бонтлаб В.В. (в режимі відеоконференції),

від відповідача - Стеценко В.М.,

УСТАНОВИВ:

Позивач 08.05.2018 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати недійсною додаткову угоду від 01.04.2018 до договору суборенди земельних ділянок від 14.04.2011, зареєстрованого 09.11.2011 відділом Держкомзему Лебединського району Сумської області в книзі державної реєстрації договорів оренди землі за № 00863.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що йому стало відомо про існування додаткової угоди від 01.04.2018 до договору суборенди земельних ділянок від 14.04.2011, однак позивач зазначеного документу не підписував та не мав наміру укладати таку угоду. Об'єкт оренди за актом приймання-передачі позивачу не повернутий, а тому додаткова угода є такою, що з урахуванням ст.ст. 203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсною, оскільки вона є підробленою та не відповідає волі її сторони.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву, у строки встановлені судом, не надав.

Під час судових засідань судом було розглянуто декілька клопотань та вчинено ряд процесуальних дій, а саме:

По-перше, ухвалою від 11.05.2018 суд витребовував у відповідача оригінал додаткової угоди від 01.04.2018 до договору суборенди земельних ділянок від 14.04.2011, однак відповідач вимог суду не виконав.

По-друге, 11.05.2018 судом було винесено ухвалу, якою задоволено заяву позивача про письмове опитування учасників та зобов'язано відповідача надати суду відповіді на запитання.

27.06.2018 представник позивача В.М. Стеценко надав суду пояснення, які ним і підписані, в яких зазначено, що ініціатором укладення додаткової угоди від 01.04.2018 був позивач, додаткова угода була у двох примірниках, текст додаткової угоди був наданий позивачем, хто та коли його виготовив відповідачу не відомо, при укладенні договору був присутній ОСОБА_4, на момент підписання дата була заповнена, відповідач не звернув уваги, що це вихідний день, всі відомості підготовлені в договорі відповідачу не відомі.

17.07.2018 відповідачем були надані зазначені вище відповіді на запитання, які містяться у заяві від 10.07.2018, яка підписана особисто відповідачем.

Суд не приймає зазначену заяву до розгляду, виходячи з наступного.

Зазначена заява підписана особисто відповідачем та скріплена його печаткою. Заява нотаріально не посвідчена. Відповідач зазначає, що заява не потребує нотаріального посвідчення, оскільки відповідно до ст. 88 ГПК України не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків.

Згідно до ст. 90 ГПК України відповіді на запитання подаються до суду учасником справи фізичною особою, керівником або іншою посадовою особою юридичної особи у формі заяви свідка.

Відповідно до ст. 88 ГПК України підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ГПК України суд викликає свідка для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи в разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Відповідно до ст. 211 ГПК України допит свідка здійснюється тільки за ухвалою суду у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, ГПК визначає порядок надання свідком своїх показань у справі.

Показання свідка має бути оформлено тільки в письмовій нотаріальній формі як заява свідка. Свідок, який її підписав, може бути викликаний виключно за ухвалою суду.

Суд викликає свідка для допиту за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи в разі, якщо обставини, викладені громадянином у заяві, суперечать іншим доказам або викликають сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти. Виклик як свідка є правом суду і за наявності для того відповідних підстав.

Тому, письмове опитування учасника справи як свідка та допит свідка є різними процесуальними процедурами, а тому оскільки відповідача ухвалою не викликали для допиту як свідка, то є необхідним нотаріальне посвідчення заяви відповідача.

Враховуючи те, що відповідачем ноторіально не посвідчена заява про письмове опитування, то така заява не відповідає встановленим ст. 88 ГПК України вимогам, а тому судом до уваги не приймається.

По-третє, ухвалою від 03.08.2018 було залишено без розгляду клопотання позивача про призначення експертизи, у зв'язку із неможливістю проведення експертного дослідження (відсутність об'єкта дослідження), оскільки, зі слів представника відповідача, оригінал додаткової угоди від 01.04.2018 до договору суборенди земельних ділянок від 14.04.2011 зник з кишені при знаходженні у м. Харкові, тому надати останній на вимогу суду відповідач не має можливості. Відповідач, на підтвердження зазначеного факту, надавав копію висновку поліції від 30.05.2018.

По-четверте, 21.08.2018 позивач надав суду клопотання про долучення доказів, а саме копії протоколу огляду речей та документів із доданими роздруківками, копію ухвали суду від 09.08.2018, копії протоколу доступу до речей та документів.

Ухвалою від 22.08.2018 клопотання позивача було задоволено, а зазначені докази долучені до матеріалів справи.

По-п'яте, в судовому засіданні 22.08.2018 було досліджено електронний доказ - флеш-носій із записом відеофіксації обшуку від 26.05.2018.

Судом було встановлено, що на носії міститься 8 файлів. Позивач заявив усне клопотання про огляд одного відеофайлу № S 29550001, а саме просив оглянути інформацію, яка міститься на 10-33 по 10-45 хв. та 16-53 по 17-10 хв. Судом було оглянуто відео у зазначені позивачем проміжки часу. На відео ФОП Звоновським А.А. було зазначено, на вимогу працівника правоохоронного органу добровільно видати оригінал додаткової угоди від 01.04.2018 до договору суборенди земельних ділянок від 14.04.2011, що такої угоди у нього не має. На запитання працівника правоохоронного органу про те, де знаходиться додаткова угода ФОП Звоновським А.А. було зазначено, що вона взагалі не існує.

В судовому засіданні 22.08.2018 було оголошено перерву до 11.09.2018, для надання можливості відповідачу ознайомитись з поданими позивачем доказами.

Представник позивача в судовому засіданні усно зазначив, що наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні усно зазначив, що проти позовних вимог заперечує.

Суд, дослідивши докази та заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом з матеріалів справи було встановлено наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

14.04.2011 між відповідачем та ТОВ «Січ-Агро 2005» було укладено договір суборенди землі (надалі - Договір).

01.04.2014 між позивачем (як новим суборендарем), ТОВ «Січ-Агро» (як первісним суборендарем) та відповідачем (як орендарем) укладено додатковий договір до договору суборенди земельних ділянок від 14.04.2011.

Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки від 01.04.2014 ТОВ «Січ-Агро 2005» передав, а позивач прийняв в суборенду земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які розташовані за межами населеного пункту на території Червленівської сільської ради Лебединського району Сумської області, загальною площею 226, 26 га.

ТОВ «Січ-Агро 2005» передав свої права і обов'язки в повному обсязі за договором суборенди земельних ділянок, а новий суборендар - позивач, прийняв на себе права і обов'язки первісного суборендаря в повному обсязі за вищезазначеним договором суборенди земельних ділянок.

Також 01.04.2014 між позивачем та відповідачем було укладено договір судоренди землі (надалі - Договір).

Позивач передав відповідачу земельну ділянку в суборенду в розмірі 284,9 га, що підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки.

Як зазначає позивач, у квітні 2018 року йому з реєстрів стало відомо про існування додаткової угоди від 01.04.2018 до Договору суборенди. Зокрема із інформації отриманої позивачем вбачається, що додаткову угоду від 01.04.2018 укладено між сторонами та остання передбачає припинення права суборенди, яке мав позивач згідно Договору суборенди.

Позивач зазначає, що не підписував зазначеного документу та не мав жодного наміру вчиняти відповідні дії і розривати договір суборенди. Враховуючи те, що додаткова угода є такою, що з урахуванням ст.ст. 203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсною, оскільки вона є підробленою, а як наслідок не відповідає волі її сторони, то позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вважаючи додаткову угоду підробленою, позивач звернувся до СВ Лебединського ВП Сумського РВП ГУНП України в Сумській області. За фактом звернення позивача було відкрито кримінальне провадження № 90000157.

Матеріали зазначеного кримінального провадження містять копію додаткової угоди від 01.04.2018, яку на вимогу слідчого було надано відповідачем, а позивач в подальшому ознайомився з цією копією і надав суду.

Суд неодноразово з'ясовував у позивача про наявність оригіналу додаткової угоди, оскільки саме позивачем була надана копія такої угоди. Позивач пояснював, що оригіналу зазначеного документу він не має, а копія додаткової угоди з написом «копія вірна», яка засвідчена слідчим Лебединського ВП Сумського РВП ГУММ в Сумській області, була зроблена не з оригіналу додаткової угоди, а з копії, на підставі якої 19.04.2018 державним реєстратором КП «Центр реєстрації майнових прав» Лебединської районної ради була здійснена відповідна реєстрація.

Ухвалою від 09.08.2018 Лебединського районного суду Сумської області було надано дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю. Протокол огляду речей та документів складено 19.08.2018.

20.08.2018 представником позивача було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 90000157. Постановою слідчого від 20.08.2018 вказане клопотання було задоволено. 21.08.2018 позивач отримав копії вказаних документів із зазначеного кримінального провадження та надав їх суду.

Позивач надає вищезазначені документи на підтвердження того, що в день підписання спірної угоди, а також в день її зникнення у відповідача у м. Харкові, відповідач знаходився у іншому населеному пунктах.

Судом вищезазначені докази до уваги не приймаються, оскільки наданими документами підтверджується не місцезнаходження особи відповідача, а місцезнаходження телефонного пристрою.

Відповідачем до справи надано відповідь ТОВ «Січ-Агро 2005» на запит щодо чинності спірного договору суборенди, де зазначено, що договір оренди 01.04.2014 року припинив свою дію, оскільки між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода.

Суд не приймає вищезазначений доказ відповідача, оскільки зазначена відповідь не підтверджує факт укладення спірної додаткової угоди, так як такі факти можуть бути підтверджені лише певними доказами, оскільки відповідно до ст. 77 ГПК України (Допустимість доказів) обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, відповідач, як доказ зникнення у нього спірної додаткової угоди, надає висновок Київського ВП ГУНП в Харківській області від 30.05.2018.

Суд не приймає до уваги зазначений доказ. З огляду електронного доказу - флеш-носій із записом відеофіксації обшуку від 26.05.2018 було встановлено, що відповідач заявляє, що оригінал додаткової угоди від 01.04.2014 до договору суборенди земельних ділянок від 14.04.2011 у нього відсутній, оскільки взагалі не існує. Однак 30.05.2018, згідно висновку Київського ВП ГУНП в Харьківській області, зі слів відповідача, у нього зникла 23.05.2018 спірна додаткова угоду, а до поліції відповідач звернувся 28.05.2018 з метою відновлення документів.

Згідно до п. 54 Рішення Європеського суду з прав людини у справі «Козинець протии України», яке є джерелом права, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з рав людини», суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

В той же час, доводи відповідача про зникнення у нього спірної додаткової угоди судом до уваги не приймаються, оскільки доводи відповідача є нечіткими та неузгодженими та суперечать одна одній, так як 26.05.2018 відповідач зазначає, що у нього взагалі відсутня спірна додаткова угода, в той же час 28.05.2018 він звертається до поліції, зазначаючи, що 23.05.2018 з кишені куртки в м. Харкові у нього зникла додаткова угода. Однак, про вищезазначене зникнення відповідачем правоохоронним органам при обшуку не повідомлялось, хоча на момент обшуку відповідачу вже був відомий факт втрати додаткової угоди.

Отже, причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання Договору недійсним.

Предметом даного спору є визнання недійсною додаткової угоди від 01.04.2018 до договору суборенди земельних ділянок від 14.04.2011.

Матеріально-правовою підставою свого позову позивач обрав ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Отже, предметом доказування у даній справі, виходячи з позовної вимоги, яка самостійно визначена позивачем, є наявність правових підстав з якими закон пов'язує визнання недійсним спірної додаткової угоди.

Надаючи правову оцінку вищезазначеним фактичним обставинам, суд дійшов наступного висновку.

Як вже зазначалось, в обґрунтування позовних вимог позивач посилався, зокрема, на те, що він зазначеного документу не підписував та не мав наміру укладати таку додаткову угоду, крім того угода має ознаки підроблення. Також позивач зазначав, що оригінал додаткової угоди у нього відсутній. Копія цієї додаткової угоди, яка міститься в матеріалах справи виготовлена не з оригіналу.

Згідно з приписами частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Враховуючи вищевикладене, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Як унормовано статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин першої - третьої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

З огляду на зміст заявлених позовних вимог та обставин, які входять до предмета доказування у межах вирішення даного спору, суд розглядав питання про наявність підстав для призначення у даній справі технічної експертизи документа - Договору.

Встановивши, що для проведення технічної експертизи документа (реквізитів документа, друкарських форм) необхідний його оригінал, який на вимогу суду відповідачем не наданий, суд дійшов висновку про неможливість проведення експертного дослідження (за відсутності об'єкта дослідження).

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з приписами статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Відповідно до частин шостої, сьомої, дев'ятої статті 81 ГПК України будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов'язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п'яти днів з дня вручення ухвали.

Як вже зазначалось, суд зобов'язував відповідача надати додаткову угоду від 01.04.2018 до Договору, однак додаткова угода надана не була.

Крім того, дослідження (огляд) господарськими судами оригіналів договорів є обов'язковою умовою повного, всебічного та об'єктивного розгляду позову про визнання їх недійсними.

Суд неодноразово витребовував у відповідача оригінал додаткової угоди (у зв'язку з посиланням позивача на відсутність у нього такого оригіналу), проте відповідач вимог суду не виконав, зазначивши, що оригінал додаткової угоди у нього відсутній, а тому наданий бути не може.

Як вже зазначалось, суд не приймає до уваги доводи відповідача на підтвердження обставин втрати додаткової угоди., а тому відповідачем не доведено поважності причин його неподання.

У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 ГПК України, учасники справи зобов'язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об'єктивність та неупередженість, зобов'язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд, мотивуючи рішення у справі, повинен давати відповідь на кожен важливий та доречний аргумент сторони. Перекладення на сторону обов'язку доказати певний факт або спростувати його в умовах, коли такий обов'язок об'єктивно спроможна виконати лише інша сторона, може призвести до необґрунтованого свавільного рішення.

Позивачем зазначено, що ним додаткова угода взагалі не укладалась, а тому фактично позивачем не може бути подано те, що у нього відсутнє, а оскільки відповідач наполягає на факті укладення додаткової угоди, то обов'язок доведення цього факту покладається на відповідача. В той же час, відповідачем такий обов'язок не виконано.

З огляду на викладене, врахувавши розподіл обов'язків доказування, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано твердження позивача про те, що оспорюваний правочин не було укладено 01.04.2018, як і не доведено обставин його укладення 01.04.2018. Наведене також стосується і доведення наявності оригіналу додаткової угоди, обставин щодо справжності відтиску печатки позивача на Договорі, а також повноважень особи, яка підписала договір від імені позивача на його укладення (саме на момент фактичного підписання цього правочину).

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання додатковою угоди недійсною з підстав, передбачених приписами частин першої, другої, третьої, п'ятої статті 203 ЦК України, частини першої статті 215 ЦК України.

Згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищезазначене, витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсною додаткову угоду від 01.04.2018 до договору суборенди земельних ділянок від 14.04.2011, зареєстрованого відділом Держкомзему Лебединського району Сумської області, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 09.11.2011 за № 00863.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Звоновського Анатолія Андрійовича (АДРЕСА_1, 42200, ідент. номер НОМЕР_1) на користь Фермерського господарства «Натон» (вул. Центральна, б. 89, с. Постольне, Сумська область, 42324, код 34878603) 1762 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Відповідно до п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI Перехідних положень до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційної-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено 13.09.2018.

Суддя О.Ю. Резніченко