12 вересня 2018 року
Мною, Катеринчук Л.Й., при винесенні зазначеної Постанови було висловлено окрему думку, суть якої полягає в такому.
1. Предметом спору в даному випадку є можливість заміни управителя спільної діяльності на нового управителя в порядку процесуального правонаступництва на стадії виконання судового рішення про стягнення з первісного управителя грошової суми, як заборгованості учасників простого товариства (спільної діяльності), за енергоносії, що виникла в період здійснення господарської діяльності учасників такої спільної діяльності.
Відповідно до статті 25 ГПК України (в редакції ЗУ №1798-ХІІ від 06.11.1991) передбачено два види процесуального правонаступництва юридичної особи:
- універсальне, за якого має місце перехід усієї сукупності прав та обов'язків певної особи. При цьому майно особи як сукупність прав та обов'язків які їй належать, переходить до правонаступника (правонаступників) як єдине ціле, в цій сукупності за єдиним актом переходять усі окремі права та обов'язки, які належали на момент правонаступництва праводателю, незалежно від того, виявлені вони на момент правонаступництва чи ні. Універсальне правонаступництво має місце у разі припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетвворення);
- часткове правонаступництво (сингулярне), яке не охоплює переходу всієї сукупності прав та обов'язків до правонаступника, воно відбувається внаслідок заміни осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін або за вказівкою закону. Отже, сингулярне правонаступництво має місце у разі заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір.
Відтак, у випадку часткового правонаступництва має значення встановлення обставин вибуття сторони з матеріального правовідношення та заміна такої сторони новою особою у певному матеріальному правовідношенні.
Отже, Верховний Суд розглядає касаційну скаргу на судові рішення, прийняті за наслідком розгляду скарги на дії судового виконавця, як складову частину загального судового провадження із застосуванням до нього основних завдань та засад господарського судочинства, визначених статтею 2 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017.
Згідно з приписами частини першої статті 121-4 ГПК України (у редакції до 15.12.2017) у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за заявою державного виконавця, приватного виконавця або за заявою сторони господарський суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
Частина перша статті 25 ГПК України визначає, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Отже, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником у випадку вибуття особи з матеріального правовідношення (сингулярне правонаступництво) відповідно до статті 25 ГПК України (у тій же редакції) може мати місце тільки у випадку встановлення судами обставин правонаступництва новою особою матеріальних прав та обов'язків боржника, який доводить його вибуття з спірного правовідношення на стадії виконавчого провадження. Тому судам належить давати оцінку доказам укладення між сторонами правочинів та наявності законодавчих приписів щодо часткового вибуття сторони виконавчого провадження з спірного правовідношення та необхідності заміни її іншою особою.
3. Як встановлено судами, Рішенням господарського суду міста Києва 04.02.2014 в даній справі частково задоволено позовні вимоги та стягнуто з Корпорації "Науково-виробниче об"єднання "Арсенал" на користь казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" 829 584,41грн. заборгованості та 16 591,69грн. судового збору. Ухвалою місцевого суду 27.03.2014 на стадії виконання судового рішення затверджено Мирову угоду між сторонами на умовах відстрочення оплати суми стягнення, визначеної рішенням суду; боржником за рішенням суду та мировою угодою є юридична особа - корпорація "Науково виробниче об"єднання "Арсенал", а стягувачем - казенне підприємство спеціального приладобудування "Арсенал"(том 5, а.с. 138-145, 166-168).
Суди встановили, що відповідач (боржник) по справі діяв як управитель спільної діяльності за Договором простого товариства (спільної діяльності) №10 від 18.12.2007 укладеним між державним підприємством завод "Арсенал", корпорацією "Науково-виробниче об"єднання "Арсенал" та товариством з обмеженою відповідальністю "Скайнет ЛТД" та згідно Договору №И/45-323-08 від 23.09.2008, як управитель спільної діяльності, зобов'язався відшкодовувати Державному підприємству завод "Арсенал" витрати за спожиті енергоресурси, які й були стягнуті за певний період за рішенням суду 04.02.2014 в даній справі. Отже договір про спільну діяльність був трьохстороннім (том 8, а.с. 89-93).
Судами встановлено, що 09.03.2016 між Корпорацією "НВО "Арсенал", товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Тор" укладено правочин, названий "Додаткова угода №9 до Договору №10 простого товариства (спільної діяльності) від 18 грудня 2007року", за яким Корпорація "НВО "Арсенал" виходить зі складу учасників Спільної діяльності з отриманням грошової компенсації за частку у спільному майні Договору простого товариства в розмірі 17 418 516, 59 грн. у грошовій формі, яка перераховується їй на поточний рахунок до 31.12.2016. Отже, зазначений договір був двохстороннім та не міг вносити змін до первісного трьохстороннього договору про спільну діяльність від 18.12.2007.
Судами встановлено та прийнято до уваги, що за умовами двохстороннього договору 09.03.2018 передбачено припинення прав, обов'язків (зобов'язань) Корпорації "НВО "Арсенал" та втрату чинності пунктів Договору простого товариства, які регулюють взаємовідносини Корпорації "НВО "Арсенал" з іншими учасниками Спільної діяльності.
Також судами встановлено та прийнято до уваги, що згідно до правочину укладеного 01.10.2014, названого "Додаткова угода №8 до Договору №10 простого товариства (спільної діяльності) від 18 грудня 2007року", укладеного між Корпорацією "Науково-виробниче об"єднання "Арсенал", ТОВ "Скайнет ЛТД" та ТОВ "Нова Тор" узгоджено про поточне керівництво спільною діяльністю за Договором і ведення окремого податкового та бухгалтерського обліку ТОВ "Нова Тор" (том 8, а.с. 94-96). Зазначений правочин також укладено без участі однієї з сторін договору про спільну діяльність 18.12.2007 - Державного підприємства "Арсенал" (чи його правонаступника внаслідок реорганізації). Отже, такий правочин 01.10.2014 не може бути належним доказом внесення змін до первісного договору про спільну діяльність 18.12.2007.
Отже, суди в порушення вимог статей 34, 43 ГПК України не звернули уваги та не дали жодної оцінки обставинам належності та допустимості наданим боржником доказам в обґрунтування його доводів про вибуття з спірного правовідношення, допустивши при цьому вибіркову оцінку доказів та порушивши вимоги статті 4-3 ГПК України щодо змагальності сторін в судовому процесі, так як частина доказів, яка є в матеріалах справи не була оцінена судами першої та апеляційної інстанцій.
З огляду на таке вважаю що, судами в порушення статей 202, 626 (частина 4) ЦК України, не було досліджено правомірності внесення змін до основного договору про спільну діяльність шляхом укладення додаткових угод до нього №№8-9, за відсутності погодження однієї з сторін договору простого товариства №10 - державного підприємства заводу "Арсенал", що є необхідним при вирішенні питань часткового (сингулярного) правонаступництва стороною зобов'язань згідно статей 25, 121-4 ГПК України (в зазначеній редакції).
Також вважаю, що в даному випадку до договору про спільну діяльність не можуть застосовуватися положення про універсальне правонаступництво згідно статті 25 ГПК України (в зазначеній редакції), оскільки відповідачем та боржником у справі є юридична особа, яка не обґрунтовувала необхідність її заміни правонаступником внаслідок її реорганізації.
4. Частиною 2 статті 1138 ЦК України передбачено, якщо договір простого товариства повязаний із здійсненням його учасниками підприємницької діяльності, учасники відповідають солідарно за всіма спільними зобов'язаннями незалежно від підстав їх виникнення.
Статтею 1143 ЦК України регламентовано, якщо договір простого товариства не був припинений за заявою про відмову від подальшої у ньому участі або у разі розірвання договору на вимогу одного з учасників, учасник, участь якого в договорі припинилася, відповідає перед третіми особами за спільними зобов'язаннями, які виникли в період його участі в договорі простого товариства як учасника договору.
Системний аналіз зазначених норм права дозволяє зробити висновок про те, що кожен з учасників спільної діяльності несе солідарну відповідальність перед третіми особами по зобов'язаннях, що випливають з такої спільної діяльності, незалежно від вибуття одного з учасників з такої спільної діяльності, його солідарні зобов'язання не припиняються.
Отже, сам факт вибуття юридичної особи з спільної діяльності не може бути підставою її процесуальної заміни як сторони невиконаного судового рішення, оскільки такий учасник продовжує бути солідарним відповідачем згідно статті 1143 ЦК України, яка є спеціальною нормою права та підлягає переважному застосуванню до спірних матеріально-правових відносин на предмет вибуття сторони із зобов'язання за наслідком її участі у спільній діяльності.
Прийняття до спільної діяльності нового учасника та обрання його учасниками простого товариства керівником такої спільної діяльності не створює матеріально-правових підстав для правонаступництва прав та обов'язків попереднього керівника спільної діяльності, не припиняє солідарних зобов'язань первісного учасника, які виникли в період ведення ним спільної діяльності в силу закону (статті 1143 ЦК України).
5. З огляду на зазначене, вважаю, що вирішуючи спір про вибуття з спірних правовідносин на стадії виконання судового рішення Корпорації "НВО "Арсенал", як солідарного боржника за договором про спільну діяльність зобов'язання якого продовжують існувати незалежно від його виходу з договору про спільну діяльність, суди неправильно застосували положення статей 25, 121-4 ГПК України, положення статей 1138, 1143 ЦК України та статті 6 Європейської Конвенції з прав людини про право на справедливий суд.
На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 308, 311, 315 ГПК України вважаю правильним скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2017 та ухвалу господарського суду міста Києва 12.09.2017 та прийняти нове рішення, відмовити в задоволенні заяви Корпорації "Науково-виробниче об"єднання "Арсенал" про заміну боржника Корпорації "Науково-виробниче об"єднання "Арсенал" правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Тор".
Суддя Верховного Суду Катеринчук Л.Й.