КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2018 р. Справа№ 910/1489/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Вінницькій Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Вербицький В.В. за ордером №83582 від 27.08.18;

від відповідача : Свита Д.В. особисто, Стаднюк Ю.М. за довіреністю від 30.11.16;

від третьої особи 1: не з'явився;

від третьої особи 2: не з'явився;

від третьої особи 3: не з'явився;

від третьої особи 4: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультитранс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2018 (повне рішення складено 22.05.2018)

у справі №910/1489/17 (головуючий суддя Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультитранс"

до відповідача Фізичної особи - підприємця Свити Дмитра Вікторовича

за участю третіх особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал"

2) ОСОБА_6

3) Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача

4) Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта"

про відшкодування шкоди у розмірі 193556,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мультитранс" звернувся у Господарський суд міста Києва з позовом до відповідача - Фізичної особи - підприємця Свити Дмитра Вікторовича про стягнення 193536 грн. матеріальної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.06.2016 близько 00:15 на 96 км траси Київ-Одеса сталося ДТП, під час якого гр. ОСОБА_6 на вантажному автомобілі НОМЕР_1 врізався на узбіччі в напівпричіп "SCHMITZ" д.н.з. НОМЕР_16, який був в зчепленні з автомобілем НОМЕР_2, який за інерцією врізався в напівпричіп "KRONE SDC 27" д.н.з. НОМЕР_3, що був в зчепленні з автомобілем НОМЕР_4. Враховуючи ліміт відповідальності, ПАТ "СК "Перша" відшкодувала ТОВ "Мультитранс" матеріальну шкоду, завдану автомобілю НОМЕР_5, в розмірі 49490,00 грн., проте лізингоодержувач ФОП Свита Дмитро Вікторович зобов'язаний відшкодувати різницю у розмірі 193536,06 грн. відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 1187, 1194 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2017 у справі №910/1489/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017, повністю задоволено позов; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Свити Дмитра Вікторовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультитранс" 193536 грн. грошових коштів та 2903,07 грн. витрат з оплати судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.09.2017 касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Свити Дмитра Вікторовича задоволено, рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2017 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 р. у справі №910/1489/17 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

За результатами нового розгляду справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 03.05.2018 (повне рішення складено 22.05.2018) у справі №910/21017/17 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мультитранс" 11.06.2018 (згідно відбитку календарного штемпеля на конверті) подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідач, відповідно до умов договору фінансового лізингу, не мав права передавати автомобіль в користування іншим особам; автомобіль був переданий лізингодавцем відповідачу лише 04.09.2015, отже він не міг використовуватись ФОП Оношко І.В. у його підприємницькій діяльності з 12.08.2015, що свідчить про фальсифікацію доказів; передача відповідачем транспортного засобу в користування ОСОБА_6 не може бути визнана законною, а тому відшкодовувати завдану шкоду має відповідач.

Також скаржник просив залучити в якості співвідповідача фізичну особу-підприємства Оношко Ігоря Володимировича та визнати обов'язковою явку третьої особи 2 - ОСОБА_9.

12.07.2018 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Київського апеляційного господарського суду та згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Буравльова С.І., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2018 відкрито апеляційне провадження, призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 28.08.2018, визнано обов'язковою явку в судове засідання всіх учасників справи, відхилено клопотання скаржника про залучення співвідповідача.

23.08.2018 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що ОСОБА_6 не перебуває у трудових відносинах із відповідачем; транспортний засіб перебував у правомірному користуванні ФОП Оношка І.В., який використовував його у своїй підприємницькій діяльності, а тому відсутні підстави для відшкодування завданої шкоди відповідачем.

У зв'язку із перебуванням суддів Буравльова С.І. та Руденко М.А., які входять до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустках, розпорядженням в.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2018 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/1489/17.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2018 р., у зв'язку із перебуванням суддів Буравльова С.І. та Руденко М.А. у відпустках, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/1489/17 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Зубець Л.П., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2018 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2018 відкладено розгляд справи на 11.09.2018.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином шляхом направлення ухвали суду за адресами державної реєстрації. Треті особи 1, 3, 4 отримали ухвали суду, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення. Ухвали суду, які направлялась третій особі 2, повернуті поштою з довідкою "За закінченням встановленого строку зберігання".

У разі відсутності сторін за адресою державної реєстрації, вважається, що ухвала вручена їм належним чином. При цьому до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

Частиною 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржуване рішення без змін.

Статтями 269, 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

28.08.2015 між третьою особою 1 - Товариством з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал", як лізингодавцем та відповідачем - Фізичною особою - підприємцем Свитою Дмитром Вікторовичем, як лізингоодержувачем, було укладено договір фінансового лізингу №280815/ФЛ-341 (далі - договір фінансового лізингу), у відповідності до п.3 якого лізингодавець зобов'язався набути у власність предмети лізингу сідлові тягачі Renault Premium 450.19Т, 2007 року виробництва, бувші у використанні (специфікація предмету лізингу та його технічні характеристики вказані в специфікації - додаток №2 до даного договору) та надає його лізингоодержувачу за плату у володіння та користування на умовах даного договору та Правил фінансового лізингу.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 04.09.2015 до договору фінансового лізингу сторони договору погодили, що одним з предметів лізингу є сідловий тягач Renault Premium 450.19Т, 2007 року виробництва, номер кузову НОМЕР_17.

Згідно з п. 2.7 договору фінансового лізингу ризики випадкової втрати та/або пошкодження предмета лізингу, а також відповідальність за шкоду, що заподіяна третім особам під час користування (експлуатації) предметом лізингу переходять до лізингоодержувача з моменту підписання акта прийому-передачі предмета лізингу в лізинг.

У пункті 7.1 договору фінансового лізингу встановлено, що право власності (розпорядження) на предмет лізингу протягом строку дії договору лізингу належить лізингодавцю. Лізингоодержувач протягом строку дії договору лізингу має право тимчасового володіння та користування предметом лізингу.

Відповідно до п. 7.3.1 договору фінансового лізингу після закінчення строку лізингу (24 місяці, починаючи з дати підписання акта приймання - передачі предмету лізингу згідно п.5.2 договору фінансового лізингу), та у разі належного, повного та безумовного виконання лізингоодержувачем всіх умов договору лізингу, відсутності заборгованості зі сплати лізингових та інших платежів, що виникають з договору лізингу, в тому числі неустойки (штрафу, пені), предмет лізингу переходить у власність лізингоодержувача.

Договір лізингу вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін та діє до повного виконання зобов'язань сторонами (п.11.1 договору фінансового лізингу).

Відповідно до акту приймання - передачі від 04.09.2015р. до договору фінансового лізингу Товариством з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал", як лізингодавцем було передано, а Фізичною особою - підприємцем Свитою Дмитром Вікторовичем, як лізингоодержувачем прийнято об'єкти лізингу, зокрема, сідловий тягач Renault Premium 450.19Т, 2007 року виробництва, номер кузову НОМЕР_17, д.н.з. НОМЕР_6, свідоцтво про реєстрацію серії СХТ № 392442, власник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал".

Також з матеріалів справи вбачається, що 16.09.2015 відповідач - Свита Дмитро Вікторович уповноважив Оношка Ігоря Володимировича експлуатувати та розпоряджатись (з правом продажу) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_18 виданого центр ДАІ 8050 від 03.09.2015р. автомобілем фабричної марки Renault Premium 450.19Т, спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами НОМЕР_17), реєстраційний номер НОМЕР_6, зареєстрованого ДАІ 8050 від 03.09.2015р., про що державним нотаріусом третьої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 складено та зареєстровано у реєстрі за №1-313 відповідну довіреність. Довіреність видана строком на 3 роки і дійсна до 17.09.2018 р.

При цьому, 12.08.2015 між Фізичною особою - підприємцем Оношком Ігорем Володимировичем, як виконавцем та/або перевізником та третьою особою 4 - Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта", як замовником, було укладено договір №417П, відповідно до умов п.2.1 якого виконавець зобов'язався на свій ризик та за завданням замовника здійснити організацію перевезення та/або перевезення вантажу автомобільним транспортом, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити надані послуги.

За змістом додатку №1 від 12.08.2015р. до вказаного договору вбачається, що для виконання замовлень на перевезення вантажу замовника до вантажоотримувачів, виконавець, Фізична особа - підприємець Оношко Ігор Володимирович буде використовувати, зокрема, автомобільний транспорт - Renault, д.н.з. НОМЕР_6, д.н.з напівпричіпа НОМЕР_19, водій ОСОБА_6 (третя особа 2).

В подальшому, 06.06.2016 р. замовником Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" було складено товарно-транспортну накладну №102-16383867, відповідно до якої перевізник - Фізична особа - підприємець Оношко Ігор Володимирович, водій ОСОБА_6, автомобіль НОМЕР_7, НОМЕР_8 прийняв до перевезення вантаж за маршрутом м.Київ - м.Одеса, вантажовідправником є Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта", термінал №3, вантажоодержувач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта", відділення №36.

06.06.2016 р. близько 23:55 на 96 км а/д км.05 Київ - Одеса, що в межах с. Поправка Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_6, керуючи автомобілем марки "Рено" д.н.з. НОМЕР_6 з напівпричепом марки "Колберг" д.н.з. НОМЕР_19 не був уважним та при виборі безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив зіткнення х автомобілем НОМЕР_10 з напівпричепом марки "Шмітз" д.н.з. НОМЕР_11, який від удару по інерції допустив зіткнення з автомобілем марки "Вольво" д.н.з. НОМЕР_12 з напівпричепом марки "Кроне" д.н.з. НОМЕР_13. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби, в тому числі майно, яке належить позивачу, а саме: автомобіль НОМЕР_14 отримали механічні пошкодження.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 218202 власником автомобіля НОМЕР_14 є позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мультитранс".

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.07.2016 р. по справі №361/4064/16-п ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до висновку судового експерта №126/16 від 15.06.2016 р. вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля НОМЕР_14, тобто позивачу, дорівнює ринковій вартості вказаного транспортного засобу на дату ДТП (07.06.2016 р.) та складає 243026,06 грн.

05.08.2016 р. позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал" з претензією про відшкодування матеріальної шкоди, завданої йому, як власнику автомобіля НОМЕР_15.

Листом за вих.№ 080816/1 від 08.08.2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал" повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю "Мультитранс", що спеціалізований вантажний сідловий тягач Е "Renault Premium 450.19 Т" д.н.з. НОМЕР_6 придбано лізингодавцем та передано в користування за договором фінансового лізингу № 280815/ФЛ-341 від 28.08.2015 р. Фізичній особі-підприємцю Свиті Дмитру Вікторовичу, цивільно-правову відповідальність власника означеного транспортного засобу застраховано Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Перша" згідно полісу №АІ8252002.

З листа Публічного акціонерним товариством "Страхова компанія "Перша" за вих.№990/с від 29.09.2016р. вбачається, що останнє прийняло рішення про виплату позивачу 49490,00 грн. згідно полісу №АІ8252002 в межах ліміту відшкодування за шкоду, нанесену майну за вирахуванням франшизи.

Листом за вих.№ 080816/1 від 08.08.2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал" повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю "Мультитранс", що відповідно до умов укладеного з Фізичною особою-підприємцем Свитою Дмитром Вікторовичем договору фінансового лізингу № 280815/ФЛ-341 від 28.08.2015 р. останній мав право за погодженням з лізингодавцем передавати предмет лізингу в суборенду (сублізинг), однак відповідач не звертався за таким дозволом до лізингодавця - Товариства з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал".

У відповідь на претензію позивача за вих. № 196/16 від 11.08.2016 р. про відшкодування матеріальної шкоди відповідачем було надано відповідь про відсутність трудових відносин між ним та водієм ОСОБА_6, який був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення згідно постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.07.2016 р. по справі №361/4064/16-п, внаслідок чого, на думку відповідача, відшкодовувати завдану шкоду повинен саме ОСОБА_6, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем НОМЕР_7, НОМЕР_8.

Спір у справі виник внаслідок наявності підстав, на думку позивача, для стягнення з відповідача Фізичної особи - підприємця Свити Дмитра Вікторовича матеріальної шкоди у розмірі 193536,06 грн., яка заподіяна позивачу, як власнику автомобіля НОМЕР_15, який був пошкоджений в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 06.06.2016р. за участю транспортного засобу переданого у лізинг відповідачу, а саме: автомобіля НОМЕР_7, НОМЕР_8.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що особа винна у завданні шкоди (третя особа 2 - ОСОБА_6.), яка на відповідних правових підставах керувала транспортним засобом, перебувала у трудових відносинах із відповідачем, а тому відсутні підстави для покладення відповідальності за завдану шкоду на відповідача.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Частинами 1 та 2 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Стаття 1194 ЦК України визначає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Так, згідно положень ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п.2.2 Правил дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (ч.3 і 4 ст. 1187 ЦК України).

Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч.1 ст. 1191 ЦК України).

Аналогічні роз'яснення містяться в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки".

У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків, зобов'язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст.1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв'язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов'язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків слід розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 листопада 2016 р. у справі №6-1693цс16).

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з цього, відповідно до статті 1172 ЦК України позивач повинен довести, що шкода заподіяна працівником відповідача саме під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування.

Факт наявності між володільцем та особою, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки, трудових відносин має бути підтверджений належними доказами (первинними документами, довідкою Фонду соціального страхування на випадок безробіття, довідкою органу Державної податкової служби України тощо).

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, в матеріалах справи наявні документи, зокрема, договір №417П від 12.08.2015 р., укладений між Фізичною особою - підприємцем Оношком Ігорем Володимировичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта", додаток №1 від 12.08.2015 р. до вказаного договору з якого вбачається, що для виконання замовлень на перевезення вантажу за цим договором Фізична особа - підприємець Оношко Ігор Володимирович буде використовувати, зокрема, автомобільний транспорт - Renault, д.н.з. НОМЕР_6, д.н.з напівпричіпа НОМЕР_19, водій ОСОБА_6 та товарно-транспортна накладна №102-16383867 від 06.06.2016 р., на підтвердження того, що перевізник, Фізична особа - підприємець Оношко Ігор Володимирович, водій ОСОБА_6, автомобіль НОМЕР_7, НОМЕР_8 прийняв до перевезення вантаж за маршрутом м.Київ - м.Одеса.

Доводи позивача про те, що зазначені докази є фальсифікованими і не підлягають врахуванню, відхиляються колегією суддів, оскільки є необґрунтованими і недоведеними.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що перевезення вантажу транспортним засобом Renault, д.н.з. НОМЕР_6, д.н.з напівпричіпа НОМЕР_19 водієм ОСОБА_6, в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 06.06.2016 р. відбувалось саме на підставі вище перелічених документів, на виконання умов договору, який укладений між Фізичною особою - підприємцем Оношком Ігорем Володимировичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта".

Таким чином, оскільки позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що особа, яка на відповідній правовій підставі, за наявності посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційного документа на цей транспортний засіб керувала автомобілем НОМЕР_7, НОМЕР_8 в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 06.06.2016 р., перебувала в трудових відносинах з відповідачем, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що відсутні підстави для покладення на відповідача обов'язку з відшкодування заявленої до стягнення відповідачем матеріальної шкоди, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Бруманеску проти Румунії" дійшов висновку про те, що принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права, і для того, щоб судове рішення відповідало вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно, щоб воно було розумно передбачуваним. Отже, забезпечення єдності судової практики є нічим іншим, як реалізацією принципу правової визначеності.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Редакція газети "Правоє дело" та Штекель проти України" зазначено, що в рішенні національного суду є можливим посилання на рішення українських судів, у яких останні схильні до відповідного тлумачення законодавчих положень, котрими врегульовані подібні відносини, або в яких був загальний підхід у таких справах (п.56), та, що відповідне тлумачення або загальних підхід національних судів у таких справах має впливати на прийняття рішення в подібних відносинах.

Місцевим господарським судом, з огляду на зазначену практику Європейського суду з прав людини, при розгляді даної справи врахований загальних підхід щодо розгляду спорів про відшкодування шкоди, який викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 01.03.2018р. у справі №201/14573/16-ц.

Відповідно до ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи, які викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2018 у справі №910/1489/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультитранс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2018 у справі № 910/1489/17 - без змін.

2. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1489/17.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.09.2018.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Б.О. Ткаченко

Л.П. Зубець