ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"07" вересня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/812/18

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.

при секретарі судового засідання - Кришталь Д.І.

розглянувши матеріали справи №916/812/18

за позовом: Концерна "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, буд. 28-А) в особі філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" (65058, м. Одеса, вул. Армійська, буд. 10-А)

до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 13)

про стягнення 191817,62 грн.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1 (довіреність);

від відповідача - ОСОБА_2 (довіреність);

встановив:

Концерн "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" (Позивач) звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси (Відповідач) про стягнення 191817,62 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання договору оренди нерухомого майна від 20.03.2015, передачу відповідачу в оренду будівлі площею 604,4кв.м., невиконання відповідачем умов договору в частині обовязку укласти договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг, платний характер використання землі, листування сторін, укладання 19.03.2018 між сторонами договору № 54 про відшкодування витрат, встановлення договором № 54 обовязку відповідача відшкодувати витрати на сплату земельного податку у розмірі 191817,62грн., невиконання цього обовязку, фактичну сплату земельного податку позивачем, безпідставність посилань відповідача на відсутність бюджетного фінансування.

Відповідач надав відзив, в якому проти позову заперечує з посиланням на відсутність в договорі оренди від 20.03.2015 умов щодо щомісячної компенсації земельного податку, встановлення лише відшкодування витрат на утримання орендованого майна, відсутність в нього зареєстрованих та неоплачених бюджетних фінансових зобовязань по оплаті земельного податку, можливість оплати за договором № 54 від 19.03.2018 лише зобовязань які виникли у поточному бюджетному 2018 році, недійсність договору № 54 від 19.03.2018 оскільки він є похідним від договору від 20.03.2015 який в своє чергу є недійсним через закінчення терміну його дії, припинення господарського зобовязання через неможливість його виконання, порушення бюджетного законодавства, відсутність обґрунтованого розрахунку заявлених до стягнення сум, невірне зазначення площі земельної ділянки, недоведеність позовних вимог.

Відзив надіслано позивачеві 22.06.2018, судом отримано 26.06.2018, строк для надання відзиву встановлено судом в ухвалі від 23.05.2018 до 15.06.2018.

У відповіді на відзив позивач вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів відповідача, передбаченість договором від 20.03.2015 обовязку відповідача здійснювати витрати повязані з утриманням майна та у 15-ти денний строк укласти з позивачем договір про відшкодування таких витрат та комунальних послуг, ухилення відповідача від укладання такого договору, встановлення статтею 797 ЦК України що плати з наймача будівлі складається з плати за користування будівлею та з плати за користування земельною ділянкою, визначення статтями 287.7 та 287 Податкового Кодексу України порядку нарахування податку за площі що надаються в оренду з дати укладання договору оренди будівлі. Також вказує на погодження відповідача на сплату вказаних сум щодо земельного податку шляхом підписання договору № 54 від 19.03.2018, в органах Казначейства на обліку відповідних грошових зобов'язань відповідача саме з провини останнього, безпідставність посилань на відсутність бюджетних коштів як на підставу для відмови у позові, закінчення терміну дії договору оренди.

Позивач також 13.07.2018 звертався з клопотанням про залучення документів, а саме доказів направлення на адресу відповідача відповіді на претензію, 20.07.2018 з клопотанням про залучення до матеріалів справи копій податкових декларацій з плати за землю за 2015, 2016, 2017 роки, 07.09.2018 про долучення до матеріалів справи розрахунку земельного податку. Вказані клопотання судом розглянуті та задоволені.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши доводи представників сторін суд встановив наступне.

Між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та відповідачем було підписано договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 20.03.2015.

Відповідно до п 1.1 договору відповідач отримує в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлову двоповерхову будівлю загальною площею 604,70 кв.м. за адресою м.Одеса, вул.Успенська, 4а, що обліковується на балансі позивача.

Пунктом 5.9 договору встановлено обовязок відповідача здійснювати витрати, повязані з утриманням орендованого майна, а також обовязок протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з позивачем договір про відшкодування витрат позивача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг відповідачу. Вказаний пункт договору знаходиться у розділі 5 договору "Обовязки орендаря".

Позивач як балансоутримувач орендованого майна передав його відповідачеві за актом приймання-передачі від 20.03.2018

Разом з цим, договір № 54 про відшкодування витрат позивача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю підписаний між позивачем та відповідачем лише 19.03.2018, не зважаючи на неодноразові звернення позивача до відповідача з приводу необхідності врегулювання цього питання.

Відповідно до п.2.1 договору № 54 сторони домовились, що розмір плати за договором визначається за домовленістю сторін та відповідно до Додатків №№ 1, 2, 3 які є невідємною частиною Договору. Загальна сума відшкодування земельного податку по цьому договору становить 191817,62грн.

З вказаних додатків вбачається, що йдеться про відшкодування земельного податку за 2015, 2016 та 2017 роки на вказану суму. Як договір так і додатки підписані керівниками сторін та містять круглі печатки позивача та відповідача. Також в додатках сторони зазначили площу земельної ділянки та базові відомості для розрахунку. За таких обставин суд вважає ці обставини узгодженими сторонами шляхом вільного волевиявлення та відображення у договорі за відсутності доказів іншого.

Згідно зі ст.797 ЦК України, плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Відповідно до п.3 ст.631 ЦК України, сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пункт 1 ст.202 Цивільного Кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 ГК України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вже зазначалось, пунктом 5.9 договору від 20.03.2015 встановлено обовязок відповідача здійснювати витрати, повязані з утриманням орендованого майна .

Також пунктом п.2.1 договору № 54 від 19.03.2018 сторони чітко визначили обов'язок відповідача відшкодувати позивачеві суму сплаченого за 2015-2017 роки земельного податку у розмірі 191817,62грн. Позивач надав докази фактичної сплати ним земельного податку у зазначеному розмірі. З договору та додатків до нього цілком зрозуміло, що він не поширюється на 2018 рік та не передбачає нарахування будь-яких нових сум окрім визначених в ньому за період 2015-2017 роки. Плата та порядок розрахунків за Договором визначена у розділі 2. Передбачено виставлення позивачем щомісячно до 5го числа рахунку на оплату та обов'язок відповідача сплатити грошову суму до 15го числа наступного за звітним місяцем. Дійсно, запроваджена сторонами система розрахунків є не дуже логічною, проте виходячи з буквального розуміння тексту зазначеного розділу та обізнаності відповідача щодо розміру сум для оплати суд вважає, що можна стверджувати про наявність у відповідача обов'язку сплатити суму відшкодування у розмірі 191817,62грн. в повному обсязі з урахуванням умов договору, оскільки станом на момент його укладання така заборгованість вже мала місце саме у такому розмірі.

Стаття 525 Цивільного Кодексу України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

В порушення наведених вище норм закону, а також умов договору, відповідач свої зобов'язання щодо сплати вказаної суми не виконав.

Згідно ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного Кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного Кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Доказів визнання договорів від 20.03.2015 та 19.03.2018 недійсними або навіть наявності в провадженні судів спору з цього приводу суду не надано. В рамках розгляду цієї справи такі вимоги сторонами не заявлялись та відповідно не розглядались.

Відповідно до встановленою статтею 204 ЦК України презумпції правомірності право чину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до п. 287.7 Податкового Кодексу України, у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Додатками №№ 1, 2, 3 до договору від 19.03.2018 сторони визначили та досягли згоди щодо площі земельної ділянки за яку відшкодовується земельний податок, зазначили ставку податку, нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, зазначили ставку податку. Згідно з ч.1 ст.62 Цивільного Кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин посилання відповідача на недійсність договорів від 20.03.2015 та 19.03.2018 в тому числі внаслідок припинення взаємовідносин щодо оренди майна, суд вважає недоречними та такими, що не є предметом розгляду по цій справі.

Не може бути підставою для звільнення від виконання зобов'язання посилання відповідача на неможливість виконання через відсутність бюджетних надходжень або недотримання процедур з отримання таких надходжень.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення 191817,62грн. в якості відшкодувати витрат на сплату земельного податку суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ч.ч.1, 2 ст.11, ст. 16, ч. 1 ст. 62, ч. 1 ст. 202, ст. ст. 525, 526, ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612, ст. 629, п.3 ст.631 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 46, 73, 74, 75, 77, 78, 79, 86, 91, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Концерна "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, буд. 28-А, код 33689922) в особі філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" (65058, м. Одеса, вул. Армійська, буд. 10-А, код 35123222, ІПН №87, р/р: №8532, Южне ГРУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", МФО 328704) до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 13, код 08038284) про стягнення 191817,62 грн. - задовольнити.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 13, код 08038284) на користь Концерну "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, буд. 28-А, код 33689922) в особі філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" (65058, м. Одеса, вул. Армійська, буд. 10-А, код 35123222, ІПН №87, р/р: №8532, Южне ГРУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", МФО 328704) заборгованість по договору №ВКС-54 від 19.03.2018р. у розмірі 191 917, 62 грн. та витрати пов`язані зі сплатою судового збору 2 877грн.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом двадцяти днів з моменту складення повного рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 07.09.2018р. Повний текст рішення складений та підписаний 12 вересня 2018 р.

Суддя Р.В. Волков