РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року Справа № 918/727/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Розізнана І.В. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Першко А.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги фізичної особи - підприємця Скебало Ірини Ігорівни на рішення господарського суду Рівненської області від 14 травня 2018 року в справі №918/727/17 (суддя Войтюк В.Р.)

час та місце ухвалення: 14 травня 2018 року; м. Рівне, вул. Набережна, 26-А; вступна і резолютивна частина проголошена о 10:44 год; повний текст рішення складено 18 травня 2018 року

за позовом Анімаккорд ЛТД

до фізичної особи - підприємця Скебало Ірини Ігорівни

про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився.

Заяв про відвід (самовідвід) судді (суддів) та секретаря судового засідання, з підстав, визначених статтями 35-37 ГПК України не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Анімаккорд ЛТД (надалі-Позивач) звернулося в господарський суд Рівненської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав в сумі 32 000 грн.

Позовну заяву Позивач обґрунтував тим, що у ОСОБА_2 в магазині було куплено товар, із зображенням персонажів "Маша" та "Ведмідь" з аудіовізуального твору мультиплікаційний серіал "Маша і Ведмідь" та "Машині казки", виключні майнові права на які належать Позивачу. А оскільки Позивач не давав дозволу на використання та розповсюдження інтелектуальної власності (зображення персонажів), Позивач просив суд стягнути із ОСОБА_2 компенсацію за порушення майнових авторських прав.

Водночас, при розгляді даної справи, судом першої інстанції ухвалою від 12 лютого 2018 року, з підстав, наведених в ній, було замінено первісного відповідача - ОСОБА_2 на нового відповідача: фізичну особу - підприємця Скебало Ірину Ігорівну (надалі - Відповідач).

Рішенням господарського суду Рівненської області від 14 травня 2018 року позов було задоволено.

Приймаючи дане рішення суд першої інстанції вказав, що Відповідачем, як суб'єктом підприємницької діяльності, було здійснено розповсюдження 1-го виду контрафактного товару (колготки дитячі "Маша і Ведмідь"), на якому відтворено самостійні частини з аудіовізуальних творів - мультиплікаційних серіалів "Маша і Ведмідь" та "Машині казки" - зображення персонажа "Маша" та "Ведмідь". З урахуванням зазначеного вище, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що продукція реалізована Відповідачем має статус контрафактної, адже на її виготовлення та розповсюдження Позивач дозволу не надавав, хоча наявність такого письмового дозволу прямо передбачена чинним законодавством, крім того Відповідачем доказів протилежного суду не надано.

Що ж до розміру компенсації, то місцевим господарським судом було прийнято до уваги те, що доказів у підтвердження виявлення фактів продовження протиправної діяльності Відповідача після звернення Позивача з даним позовом до суду, Позивачем надано не було, вартість товару розповсюдженого Відповідачем є відносно незначною, порушення виключних авторських майнових прав Позивача полягало у повному копіюванні об'єкта авторських прав, що в сукупності з урахуванням вимог добросовісності, розумності та справедливості, виходячи із заявленої Позивачем суми позовних вимог, відповідає визначеній Позивачем суми компенсації в розмірі 32 000 грн.

Не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, Відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 2; а.с. 71-73), в якій, з підстав, висвітлених в ній, просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу, Відповідач звертає увагу апеляційного суду на той факт, що судом першої інстанції, всупереч нормам частини 3 статті 48 ГПК України, було замінено Відповідача без жодних доводів (доказів) обставин, які мають бути доведеними.

Крім того, на переконання Відповідача, місцевим господарським судом було порушено вимоги законодавства щодо допиту свідків, з огляду на те, що суд не зобов'язував Відповідача забезпечити явку свідка до суду та разом з тим, свідок ОСОБА_3 не отримувала виклику суду, з огляду на що і причина неявки свідка до суду є поважною, та як вважає Відповідач, суд першої інстанції не мав законних повноважень ігнорувати покази, дані цим свідком.

Разом з тим, Відповідач також звертає увагу апеляційного суду і на той факт, що суд першої інстанції, визначивши суму компенсації в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, вирішив її стягнути в розмірі 32 000 грн, не врахувавши при цьому, що для обрахунку даної компенсації застосовується розрахункова величина прожиткового мінімуму, в розмірі 1 600 грн. Як вказує Відповідач, аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 лютого 2018 року в справі №921/113/17-г/17 та в постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року в справі №910/8915/17.

Водночас, на переконання Відповідача, місцевий господарський суд не довів факту продажу контрафактної продукції, тому рішення про стягнення компенсації за факт такого продажу, є безпідставним.

Автоматизованою системою документообігу суду було визначено колегію суддів для розгляду справи № 918/727/17 у складі: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Розізнана І.В., суддя Філіпова Т.Л..

Листом від 07 червня 2018 року, відповідно до приписів частини 3 статті 262 ГПК України, матеріали справи № 918/727/17 було витребувано з господарського суду Рівненської області.

Ухвалою суду від 12 червня 2018 року (том 2; а.с. 70) було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача, а також було повторно витребувано з господарського суду Рівненської області матеріали даної справи.

Суд констатує, що 14 червня 2018 року на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №918/727/17.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 04 липня 2018 року в справі № 918/727/17 у зв'язку з перебуванням у відпустці (судді - члена колегії) Розізнаної І.В., та відповідно до пункту 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, було призначено автоматичну зміну складу колегії суддів.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів, автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до її складу та визначено новий склад, а саме: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л..

В свою чергу, ухвалою суду від 04 липня 2018 року (том 2; а.с. 83), з підстав, висвітлених в ній, дану справу було прийнято до розгляду в новому складі суду, а розгляд справи було призначено на 22 серпня 2018 року на 14:30 год..

Суд констатує, що у зв'язку із перебуванням у щорічній основній відпустці судді (члена колегії) Бучинської Г.Б. , за наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи було визначено колегію суддів для розгляду даної справи у складі: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Розізнана І.В., суддя Філіпова Т.Л..

Ухвалою суду від 21 серпня 2018 року (том 2; а.с. 90), апеляційну скаргу Відповідача було прийнято до провадження у новому складі суду.

До початку судового засідання від 22 серпня 2018 року від Відповідача надійшли пояснення (том 2; а.с. 91), в яких Відповідач, в якості додаткового обгрунтування до апеляційної скарги, просить врахувати те, що після прийняття рішення по даній справі та після прийняття до провадження апеляційної скарги, Відповідачем було з'ясовано, що свідок ОСОБА_5 є батьком представника Позивача - ОСОБА_6, про що вказано на сторінці ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у соціальній мережі Фейсбук. Як вважає Відповідач, очевидним є факт того, що свідок по даній справі має пряму зацікавленість у свідченнях, на користь Позивача. З огляду на вказане вище та зважаючи на всі обставини і зібрані матеріали, на переконання Відповідача, очевидним є той факт, що свідок (який є батьком представника Позивача), спеціально провокує виявлення ним фактів нібито порушень авторського права, щоб на основі його свідчень та відеоматеріалів, його дочка (представник Позивача) могла захищати інтереси довіреної особи.

Водночас, в судовому засіданні від 22 серпня 2018 року Відповідач підтримав доводи, наведені в своїх поясненнях, та зазначив, що інших фактів, які б свідчили про порушення авторського права Позивача, окрім свідчень заінтересованої особи та відео, знятого цією заінтересованою особою, немає.

В свою чергу, ухвалою суду від 22 серпня 2018 року (том 2; а.с. 94), з підстав, вказаних в ній, розгляд апеляційної скарги Відповідача було відкладено на 12 вересня 2018 року на 15:00 год.. Також даною ухвалою було витребувано: у Позивача - письмові пояснення щодо доводів, наведених у поясненні Відповідача щодо родинних зв'язків свідка ОСОБА_5 та представника Позивача ОСОБА_6; у Відповідача - докази направлення пояснень від 22 серпня 2018 року Позивачу та докази, що підтверджують обставини, наведені в поясненнях від 22 серпня 2018 року.

Суд констатує, що 29 серпня 2018 року на адресу суду від Відповідача, на виконання вимог суду, викладених в ухвалі від 22 серпня 2018 року, надійшло клопотання про долучення до матеріалів доказів родинних стосунків представника Позивача ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_5, та докази направлення вищевказаних пояснень Відповідача Позивачу (том 2; а.с. 98-105). Дані докази судом були долучені до матеріалів справи.

До початку судового засідання від 12 вересня 2018 року на адресу суду від Відповідача надійшло клопотання про здійснення розгляду апеляційної скарги без присутності Відповідача, на підставі доводів апеляційної скарги та за наявними у справі доказами. Крім того, Відповідач у даному клопотання також зазначив, що апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі та просить її задоволити (том 24 а.с. 108).

З огляду на вказане вище клопотання, Відповідач в судове засідання від 12 вересня 2018 року не прибув.

В судові засідання від 22 серпня 2018 року та від 12 вересня 2018 року представник Позивача не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений у встановленому законом порядку (том 2; а.с. 97,107).

Частиною 1 статті 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Разом з тим, суд констатує, що ухвалами суду від 04 липня 2018 року та від 22 серпня 2018 року, сторони повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи (в розумінні частини 2 статті 120 ГПК України) та не викликалися (в розумінні частини 1 статті 120 ГПК України). З огляду на усе викладене вище, колегія апеляційного господарського суду вбачає можливим розглядати дану апеляційну скаргу без участі уповноваженого представника Позивача, за наявними в матеріалах справи доказами.

Заслухавши Відповідача в судовому засіданні від 22 серпня 2018 року, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги та пояснень стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити, а оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

При цьому колегія виходила з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 10 грудня 2014 року між ТОВ "Маша і Мєдвєдь" (правовласник) та Позивачем було укладено договір №ММ-2 (надалі - Договір) про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (анімаційні серіали "Маша і Ведмідь" і "Машині казки"), згідно пункту 1.1 якого правовласник в порядку, передбаченому договором, передав і відчужив Позивачу виключне право в повному обсязі на аудіовізуальні твори, а Позивач зобов'язався сплатити правовласнику обумовлену Договором винагороду (том 1; а.с. 29 - 35).

Пунктом 1 розділу А Договору зазначено, що аудіовізуальні твори-кольорові анімаційні серіали "Маша і Ведмідь" та "Машині казки" російською мовою, включаючи, але не обмежуючись вихідними матеріалами, елементи та об'єкти, що охороняються та є складовою частиною серій, в тому числі, графічні зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того, чи перераховані вказані елементи та об'єкти безпосередньо у додатках до цього Договору.

Згідно пункту 1.4 Договору, виключне право на аудіовізуальні твори передається та відчужується правовласником Позивачу у повному обсязі, для використання його будь-яким способом та у будь-якій формі згідно умов цього Договору.

Суд констатує, що факт передачі прав підтверджується відповідними актами до Договору: №1 від 01 січня 2015 року (том 1; а.с. 47 на звороті-49); №2 від 05 жовтня 2013 року (том 1; а.с. 49 на звороті-50); №3 від 30 квітня 2015 року (том 1; а.с. 50 на звороті-51); №4 від 01 липня 2015 року (том 1; а.с. 51 на звороті-52).

Відповідно до пункту 1.3 Договору: правовласник заявляє і гарантує, що правовласник є єдиним власником виключного права на аудіовізуальні твори і, що після передачі/відчуження згідно актів передачі прав або актам приймання-передачі, виключне право на аудіовізуальні твори не буде заставлено, під арештом та не буде обтяжено ніякими іншими зобов'язаннями чи будь-якими іншими інтересами будь-якого виду.

Згідно пункту 1.7.1 Договору: до Позивача перейшли права правовласника, який є ліцензіаром по всім діючим ліцензійним договорам (зазначених у відповідному додатку до договору), укладених правовласником відносно аудіовізуальних творів, право на які підлягає передачі по цьому договору; правовласник зобов'язався у найкоротший термін повідомити всі компанії-ліцензіати в письмовій формі про передачу своїх прав по діючим ліцензійним договорам.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що одночасно з відчуженням права на аудіовізуальні твори, правовласник передав Позивачу в повному обсязі виключне право на всі юридично значимі охоронювані елементи і об'єкти аудіовізуальних творів, включаючи, але не обмежуючись: вихідні матеріали серій, інструкцію по стилю, робочі матеріали, назву анімаційних серіалів "Маша і Ведмідь" і "Машині казки", графічне зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того чи перераховані зазначені елементи та об'єкти безпосередньо в додатках до Договору.

Відповідно до пункту 7.1 Договору, даний Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальні твори, включаючи будь- які пролонгації терміну дії виключного права.

Додатком № 1 від 10 грудня 2014 року до Договору (том 1; а.с. 35 на звороті-38), сторони погодили, зокрема, основні ідентифікуючі характеристики аудіовізуальних творів "Маша і Ведмідь" і "Машині казки" та права, які підлягають відчуженню згідно договору.

Суд констатує, що статтею 204 ЦК України презумується правомірність правочину.

На час розгляду справи як в суді першої інстанції так і до винесення даної постанови апеляційним судом, доказів недійсності чи розірвання Договору від 10 грудня 2014 року №ММ-2 про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір, зокрема відповідних судових рішень з цього приводу, Рівненському апеляційному господарському суду не надано.

Відповідно до статті 1108 Цивільного кодексу України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності).

Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору.

Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону.

Виключна ліцензія видається лише одному ліцензіату і виключає можливість використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

Відповідно до частини 1 статті 1109 Цивільного кодексу України, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Частиною 6 вищевказаної статті зазначено, що права на використання об'єкта права інтелектуальної власності та способи його використання, які не визначені у ліцензійному договорі, вважаються такими, що не надані ліцензіату.

Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права (частина 1 статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права").

У свою чергу, за частиною 1 статті 31 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону. Передача права на використання твору іншим особам може здійснюватися на основі авторського договору про передачу виключного права на використання твору або на основі авторського договору про передачу невиключного права на використання твору. За авторським договором про передачу виключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має виключне авторське право) передає право використовувати твір певним способом і у встановлених межах тільки одній особі, якій ці права передаються, і надає цій особі право дозволяти або забороняти подібне використання твору іншим особам. При цьому за особою, яка передає виключне право на використання твору, залишається право на використання цього твору лише в частині прав, що не передаються (частини 1 - 3 статті 32 Закону України "Про авторське право і суміжні права").

Відповідно до статті 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права" частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

Суд вбачає, що персонажі аудіовізуальних творів (мультиплікаційного серіалу) "Маша і Ведмідь" та "Машині казки", зокрема, "Маша" і "Ведмідь" є частинами аудіовізуального твору, які можуть використовуватись самостійно, а тому розглядаються як твори.

Отже, з усього зазначеного вище вбачається, що Позивач є власником виключних майнових прав на персонажі аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша і Ведмідь", в тому числі на малюнок персонажа "Маша" та персонажа "Ведмідь", які в силу статті 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права" охороняються, як твори відповідно до цього Закону.

Зазначені вище обставини підтверджуються зокрема відповідним Договором, який зазначався вище, який підписаний уповноваженими представниками юридичних осіб і скріплений відтисками печаток останніх.

З огляду на вказане вище, суд констатує, що Позивач правомірно звернувся з даним позовом, щодо захисту майнових авторських прав.

Апеляційний суд констатує, що при розгляді даної справи судом першої інстанції ухвалою від 23 квітня 2018 року (том 1; а.с. 30-32), зокрема, було задоволено клопотання Позивача та викликано в судове засідання від 14 травня 2018 року в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги Позивача, поклав в основу свого рішення свідчення свідка ОСОБА_5, свідчення якого у даній справі є основним доказом порушення прав Позивача.

Як слідує зі змісту запису судового засідання від 14 травня 2018 року (який знаходиться на диску CD-R за серійним номером G01d8030-505Б2, що долучений до матеріалів справи), свідок ОСОБА_5 засвідчив, що не перебуває у трудових чи договірних відносинах з Позивачем та не отримує від нього жодних заохочень чи винагород у тому числі за свідчення на користь Позивача (тобто жодного відношення до Позивача не має).

Водночас, як вже вказувалось вище в даній судовій постанові, Відповідачем були подані пояснення (том 2; а.с. 91), в яких Відповідач, в якості додаткового обгрунтування до апеляційної скарги, просив врахувати те, що після прийняття рішення по даній справі та після прийняття до провадження апеляційної скарги, Відповідачем було з'ясовано, що свідок ОСОБА_5 є батьком представника Позивача - ОСОБА_6, про що вказано на сторінці ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у соціальній мережі Фейсбук.

В свою чергу, на виконання вимог суду, викладених в ухвалі від 22 серпня 2018 року, Відповідачем було долучено до матеріалів даної справи докази родинних стосунків представника Позивача ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_5 (том 2; а.с. 98-105).

Таким чином суд констатує, що даними доказами Відповідач вчинив дії по доказуванню належними і допустимими доказами родинного зв'язку свідка з представником Позивач в суді першої інстанції.

В свою чергу суд констатує, що Позивачем на вимогу ухвали суду від 22 серпня 2018 року (том 2; а.с. 94) не надано пояснень щодо вищевказаних доводів Відповідача (не надано належних і допустимих доказів відсутності родинних зв'язків між вказаними вище особами) та як наслідок - не доведно належність і допустимість у даній справі, як доказу, пояснень свідка ОСОБА_5

Суд констатує, що в силу дії частини 1 статті 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписами частини 1 статті 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частин 1 та 2 статті 76 ГПК України: належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування; предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами частин 1 та 2 статті 79 ГПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частини 4 статті 165 ГПК України: якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд констатує, що до не подачу вищевказаних доказів Відповідач аргументував тим, що про факт родинних зв'язків представника Позивача - ОСОБА_6 та свідка в даній справі ОСОБА_5, Відповідачу стало відомо лише після винесення оскаржуваного судового рішення.

З огляду на усе вищевказане, суд апеляційної інстанції приймає дані докази, як належні і допустимі.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції констатує, що в силу дії частини 1 статті 87 ГПК України: показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

Водночас, приписами частини 2 статті 87 ГПК України передбачено, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах; законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на все вищевказане у даній судовій постанові, Рівненський апеляційний господарський суд не бере до уваги пояснення даного свідка. Водночас, апеляційний господарський суд наголошує на тому, що даний доказ був основним при вирішенні питання щодо задоволення позову.

Відтак, з огляду на доведення належними і допустимими доказами факту родинних зв'язків представника Позивача - ОСОБА_6 та свідка в даній справі ОСОБА_5, суд приходить до висновку, що Позивачем не доведено належними і допустимими доказами факту продажу контрафактної продукції, тому даний позов не підлягає до задоволення, в зв'язку із недоведеністю підставності цього позову. Дане, в свою чергу, є підставою для відмови в задоволенні цього позову.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується і з доводами Відповідача щодо того, що суд першої інстанції, визначивши суму компенсації в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, вирішив її стягнути в розмірі 32 000 грн, не врахувавши при цьому, що для обрахунку даної компенсації застосовується розрахункова величина прожиткового мінімуму, в розмірі 1 600 грн. (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 лютого 2018 року в справі №921/113/17-г/17 та в постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року в справі №910/8915/17), що вказує і на факт неправильного визначення (і задоволення) розміру позовних вимог.

Проте, суд не бере даний факт до уваги з огляду на те, що вище у даній постанові, судом вже визначено підстави для висновку суду апеляційної інстанції щодо повної відмови в задоволенні позову Позивача.

Відтак, Рівненський апеляційний господарський суд відмовляє Позивачу у вимозі щодо компенсації за порушення майнових авторських прав в сумі 32 000 грн, оскільки вона є безпідставною, необгрунтованою та такою, що спростовується усім вищевказаним у даній судовій постанові.

Разом з тим, Рівненський апеляційний господарський суд скасовує рішення господарського суду Рівненської області від 14 травня 2018 року.

Згідно частини 1 статті 269 ГПК України: суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу дії частини 4 статті 269 ГПК України: суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги, суд покладає на Позивача, в силу дії приписів статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269-280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Скебало Ірини Ігорівни на рішення господарського суду Рівненської області від 14 травня 2018 року в справі №918/727/17 - задоволити.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 14 травня 2018 року в справі №918/727/17 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

4. Стягнути з Анімаккорд Лтд (Гріва Дігені, 82, СТЕФАНІ ХАУЗ, 2й поверх, Квартира/офіс 02, 3101, Лімасол, Кіпр (82, Griva Digeni, STEPHANIE HOUSE, 2 floor, Flat/Office 202, 3101, Limassol, Cyprus) реєстраційний номер HE 244451; T.I.C. 12244451M; VAT реєстраційний номер CY1024445IK) на користь фізичної особи-підприємця Скебало Ірини Ігорівни (33028, АДРЕСА_1) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 400 грн за розгляд апеляційної скарги.

5. Доручити господарському суду Рівненської області видати відповідний наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

8. Справу №918/727/17 повернути до господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови виготовлено 14 вересня 2018 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Філіпова Т.Л.