РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.09.2018Справа № 910/8606/18

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Бондаренко Г. П., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРКС.КАПІТАЛ" (36020, Полтавська обл., м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, буд. 14-А/22)

до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "СКАЙД" (03039, м. Київ, пров. Руслана Лужевського, буд. 14, корпус 1, офіс 3Б)

про стягнення 48 440, 47 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МАРКС.КАПІТАЛ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "СКАЙД" (далі - відповідач) про стягнення 48 440, 47 грн.

В обґрунтуванні позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "МАРКС.КАПІТАЛ" зазначає, що у червні 2016 року трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів "Mercedes-Benz Vito", д/н НОМЕР_1 та "Mercedes-Benz", д/н НОМЕР_2; вказана ДТП сталася з вини водія транспортного засобу "Mercedes-Benz Vito", д/н НОМЕР_1, що підтверджується постановою суду; на момент ДТП цивільна відповідальність транспортного засобу " Mercedes-Benz Vito", д/н НОМЕР_1 була за страхована у відповідача - Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "СКАЙД"; у серпні 2016 року водій транспортного засобу " Mercedes-Benz Vito", д/н НОМЕР_2 звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування; у листопаді 2016 року між ФОП Шиян Д.С. та водієм транспортного засобу " Mercedes-Benz", д/н НОМЕР_2 укладено до говір відступлення права вимоги виплати страхового відшкодування% у листопаді 2016 року між позивачем та ФОП Шиян Д.С. укладено договір про надання фінансових послуг факторингу, предметом якого було передання ФОП Шияном Д.С. права вимоги до відповідача у грошовому зобов'язанні; позивач зазначає, що уклавши з ФОП Шияном Д.С.договір факторингу, позивач отримав від первісного кредитора право вимоги на одержання грошового відшкодування до боржника - Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "СКАЙД", а тому позивач просить стягнути з відповідача 48 440 грн 47 коп. та витрати по сплаті судового збору. Разом з тим, позивач просить розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 09.07.2018 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03039, м. Київ, пров. Руслана Лужевського, буд. 14, корпус 1, офіс 3Б.

Однак, 16.07.2018 конверт з ухвалою від 09.07.2018 було повернуто до суду відділенням поштового зв'язку з відміткою "за зазначеною адресою не знаходиться" з зазначенням дати 13.07.2018.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про невручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 09.07.2018 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

18.07.2018 на адресу Господарського суду міста Києва на виконання ухвали суду від 09.07.2018 надійшла інформація від Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо полісу серії АЕ № 5650033.

При цьому, оскільки до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

30.06.2016 у місті Кіровоград відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Mercedes-Benz Vito", д/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу "Mercedes-Benz", д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Постановою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 28.07.2016 у справі № 405/5311/16-п (провадження 3/405/1219/16) водія ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до звіту № 179 від 08.07.2016 про оцінку автотранспортного засобу марки, Mercedes-Benz Е250 CDI, який складений фізичною особою-підприємцем Турчином Олександром Георгійовичем, (свідоцтво Української автомобільної корпорації «Укр-Авто» № 190 від 22.03.2001 року), вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Mercedes-Benz Е250 CDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на 06.07.2016 у результаті ДТП з метою страхового відшкодування становить 47 440, 47 грн.

Інформацією, наданою Моторним (транспортним) страховим бюро України підтверджується, що між Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "СКАЙД" (страховик) та ОСОБА_5 (страхувальник) укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс серії АЕ № 5650033) (далі - Поліс), а саме транспортного засобу Mercedes-Benz Vito, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, 50 000 грн та розміром франшизи 500, 00 грн. Поліс діяв станом на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди 30.06.2016.

19.08.2016 ОСОБА_3 звернулась до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "СКАЙД" з заявою про здійснення виплати страхового відшкодування.

28.11.2016 між ОСОБА_3 (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем Шияном Денисом Сергійовичем (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування, за умовами якого цедент відступив цесіонарію, а цесіонарій прийняв і зобов'язався оплатити цементу усі права вимоги, що виникли у цедента у зв'язку з фактом настання дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_2, відповідальність якого застрахована згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс серії АЕ № 5650033), Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "СКАЙД".

Згідно з пунктом 1.3 договору від 28.11.2016 загальна сума боргу, право вимоги сплати якого передається цедентом, складає 48 440, 47 грн.

01.11.2016 між фізичною особою-підприємцем Шияном Денисом Сергійовичем (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (фактор) укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №1/01-11/2016 (далі - Договір факторингу), відповідно до умов якого клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов'язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що виникли у клієнта з договору відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування відповідно до додатку №1 до цього договору.

За змістом пункту 1.2 Договору факторингу фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов'язаннях, що виникли із визначених основних договорів відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі.

Згідно з додатком №1 до договору факторингу №1/01-11/2016 позивачем були придбані, у тому числі, права вимоги на суму 48 440, 47 грн до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "СКАЙД" щодо винної особи ОСОБА_2, згідно з договором відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування від 28.11.2016.

Відповідно до пункту 1.3 договору факторингу загальна сума переданих грошових вимог становить 553 726, 58 грн. Згідно з пунктом 4.1 договору факторингу за передані права вимоги до боржників за основними договорами фактор сплачує клієнту 169 002, 00 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю підстав, на думку позивача, для стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в сумі 48 440, 47 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, вирішуючи спір, пов'язаний з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу, якого визнано винним у вчиненні дорожньої транспортної пригоди, застраховано Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "СКАЙД", то в даному випадку особою, відповідальною за завдані збитки, відповідно положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності та нормами вказаного Закону, є відповідач.

За змістом статті 980 Цивільного кодексу України та статті 4 Закону України "Про страхування" залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями статті 999 Цивільного кодексу України і статей 6, 7 Закону України "Про страхування" за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов'язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Згідно з ч. 2 ст. 999 Цивільного кодексу України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Частиною 3 статті 985 Цивільного кодексу України передбачено, що особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Системний аналіз положень Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування відповідальності страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди на умовах, визначених саме цим законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За загальним правилом, згідно з положеннями статті 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, спеціальні норми Закону обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями статті 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому, порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності особи, яка винна у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу (у разі наявності такої різниці) на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеним у постановах від 22.03.2017 у справах №3-1344гс16, 3-1304гс16.

Згідно зі статтею 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України обсяг прав, що переходять до нового кредитора у зобов`язанні до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, умови договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого страховим полісом серії АЕ № 5650033, не містять будь-яких обмежень стосовно можливості відступлення прав вимоги за таким договором новому кредиторові.

Договір факторингу поєднує в собі ознаки різних договорів: цесії (відступлення права вимоги), кредитування, страхування, застави, поруки і є окремим видом правочину, який регулюється спеціальними нормами законодавства, а саме главою 73 Цивільного кодексу України, Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" тощо.

За змістом статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (стаття 1084 Цивільного кодексу України).

Як зазначає позивач, внаслідок настання страхового випадку у відповідача виник обов`язок виплатити страхове відшкодування потерпілій особі - ОСОБА_3, яка в подальшому відступила своє право вимоги новому кредитору - фізичній особі-підприємцю Шияну Д.С. на підставі договору відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування від 28.11.2016, який, свою чергу, передав відповідне майнове право позивачу за договором про надання фінансових послуг факторингу №1/01-11/2016 від 01.11.2016.

Проте, як встановлено судом, постановою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 28.07.2016 у справі № 405/5311/16-п (провадження 3/405/1219/16), якою було визнано ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, було встановлено, що даний водій керував транспортним засобом "Mercedes-Benz Vito", д/н НОМЕР_1; відповідно до договору відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування новому кредитору було відступлено право вимоги первісного кредитора вимоги, що виникли у цедента у зв'язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля НОМЕР_4.

Разом з тим, відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс серії АЕ № 5650033), Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "СКАЙД" було застраховано транспортний засіб "Mercedes-Benz Vito 115 CDI", д/н НОМЕР_3, страхувальником якого є ОСОБА_5; відповідно до інформації, наданої Моторним (транспортним) страховим бюро України що між Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "СКАЙД" (страховик) та ОСОБА_5 (страхувальник) укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс серії АЕ № 5650033), а саме транспортного засобу Mercedes-Benz Vito, державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

Отже, як вбачається з наданих позивачем документів, позивачем забезпечувався інший транспортний засіб - «Mercedes-Benz Vito», д/н НОМЕР_1, ніж той, який був застрахований у відповідача - «Mercedes-Benz Vito», д/н НОМЕР_3, за таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Разом з цим, всупереч викладеним вище нормам закону, позивачем не було надано належних та допустимих доказів та підтвердження вимог, викладених в позовній заяві.

Враховуючи наведене, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРКС.КАПІТАЛ" до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "СКАЙД" про стягнення 48 440, 47 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРКС.КАПІТАЛ" (36020, Полтавська обл., м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, буд. 14-А/22) до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "СКАЙД" (03039, м. Київ, пров. Руслана Лужевського, буд. 14, корпус 1, офіс 3Б) про стягнення 48 440, 47 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13.09.2018.

Суддя Г.П. Бондаренко