ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2018 справа № 908/1616/18

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді: при секретарі судового засідання за участю представників: від позивача від відповідача Мартюхіна Н.О. Склярук О.І., Дучал Н.М. Єлфімовій Ю.О Шумейко І.П. - діє на підставі довіреності від 14.02.2018 та договору про надання правової допомоги від 14.02.2018 не з'явився
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротіс", с. Степанівка Перша, Приазовський район, Запорізька область
на ухвалу Господарського суду Запорізької області
від17.08.2018
у справі№908/1616/18 (суддя Дроздова С.С.)
за позовом до відповідача про Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротіс", с. Степанівка Перша, Приазовський район, Запорізька область Приазовської районної державної адміністрації, смт. Приазовське, Запорізька область визнання незаконним та скасування розпорядження
В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.08.2018 у справі №908/1616/18 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротіс" про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою господарського суду першої інстанції, до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротіс", в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 17.08.2018 у справі №908/1616/18 та прийняти нову ухвалу, якою задовольнити заяву позивача про забезпечення позову.

Скаржник вважає, що ухвала місцевого господарського суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, зважаючи на наступне:

- подаючи заяву про забезпечення позову, позивач виходив із загрози передання земельних ділянок в оренду іншим особам. Якщо ж така загроза здійсниться, то вживати заходи забезпечення позову вже буде пізно, оскільки вони втратять будь-яке значення, і предмет спору вже перебуватиме у третіх осіб;

- суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що Приазовським відділенням поліції Мелітопольсокого відділу поліції ГУНП в Запорізькій області за фактом винесення оскаржуваного розпорядження здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000352 за ознаками вчинення посадовими особами Приазовської районної державної адміністрації кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 Кримінального кодексу України (зловживання владою або службовим становищем);

- при вирішення питання про забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував і той факт, що розпорядження відповідача про визнання нечинними договорів оренди було прийнято в липні 2018 року, безпосередньо під час сільськогосподарського року, тоді як пункт 2.3. кожного з договорів оренди вимагає попереджувати другу сторону про припинення дії договору за 3 місяці по закінченню сільськогосподарського року;

- заявлені заходи забезпечення позову не виходять за межі предмету спору, а лише тимчасово зупиняють можливість зміни правового статусу земельних ділянок, що входять до предмету спору, до остаточного вирішення спору щодо розпорядження, яким договори оренди цих земельних ділянок було визнано нечинними.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2018р. було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Мартюхіна Н.О., судді Дучал Н.М., Геза Т.Д.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2018р., у зв'язку із перебуванням судді Гези Т.Д. у відпустці, сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Мартюхіна Н.О., судді Склярук О.І., Дучал Н.М.

Позивач у судовому засіданні 20.09.2018р. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, вважає ухвалу місцевого господарського суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідач у судове засідання 20.09.2018р. не з'явився, причини неявки не повідомив.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротіс" звернулось до господарського суду Запорізької області із позовом до Приазовської районної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження Голови Приазовської районної державної адміністрації від 10.07.2018 № 260 "Про усунення порушень вимог земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі".

Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротіс" під час звернення до суду із позовом подало заяву про забезпечення позову в якій просить:

1. зупинити дію розпорядження Голови Приазовської районної державної адміністрації від 10.07.2018 № 260 "Про усунення порушень вимог земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі" до набрання законної сили рішенням у даній справі.

2. заборонити до набрання законної сили рішенням, Приазовській районній державній адміністрації проводити конкурс з питань продажу права на оренду та приймати розпорядження про передачу в оренду іншим особам, крім Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротіс", наступних об'єктів:

- не витребувані земельні частки (паї) загальною площею - 59,8900 га, у т.ч. 59,8900 га - рілля, виділені в натурі в контурі № 3, 4, згідно схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) колишнього КСП "Дума Леніна" Приазовського району Запорізької області, що були передані Приазовською районною державною адміністрацією в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Агротіс" за договором від 10.03.2009 р.;

- не витребувані земельні частки (паї) розміром - 160,4 га (пасовища), які розміщені в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, згідно планів-схем, що були передані Приазовською районною державною адміністрацією в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Агротіс" за договором від 24.09.2008 р., зареєстрованим 18.12.2008 р.;

- не витребувані земельні частки (паї) розміром - 78,7 (пасовища), які розміщені в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, згідно планів-схем, що були передані Приазовською районною державною адміністрацією в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Агротіс" за договором від 27.02.2009 р.;

- не витребувані земельні частки (паї) розміром - 28,00 га 9багаторічні насадження), які розміщені в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, згідно планів-схем, що були передані Приазовською районною державною адміністрацією в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Агротіс" за договором від 24.09.2008 р.;

- не витребувані земельні частки (паї) розміром - 81,87 га (багаторічні насадження), які розміщені в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, в контурі № 94, згідно Схеми поділу земель колективної власностиі на земельні частки (паї) колишнього КСП "Більшовик" приазовського району Запорізької області, що були передані Приазовською районною державною адміністрацією в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Агротіс" за договором від 11.08.2008 р.;

- не витребувані земельні частки (паї) розміром - 136,64 га (пасовища), які розміщені в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, в контурі № 291, 297, 314, 321, згідно Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки 9паї) колишнього КСП "Більшовик" Приазовського району Запорізької області, що були передані Приазовською районною державною адміністрацією в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Агротіс" за договором від 11.08.2008 р.

Оскаржуваною ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.08.2018 у справі №908/1616/18 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротіс" про забезпечення позову. В обґрунтування вищезазначеної ухвали судом першої інстанції зазначено, що позивачем не надано жодного доказу наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування заходів до забезпечення позову, а запропоновані заявником заходи до забезпечення позову можуть бути порушенням законних прав і інтересів відповідача.

При розгляді вищевказаної заяви, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Відповідно до ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або не виконання рішення господарського суду у разі не вжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із прийняттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості

Отже, виходячи з наведеного, апеляційний господарський суд зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Обґрунтовуючи викладені в заяві обставини про вжиття заходів щодо забезпечення позову, позивач посилається на те, що протягом розгляду справи відповідач має можливість вчинити дії, спрямовані на передачу нерозподільних земельних ділянок в оренду іншим особам. Позивач вказує на те, що Приазовська районна державна адміністрація перешкоджала ТОВ "Агротіс" у збиранні доказів для їх подання до суду, оскільки протягом більш ніж трьох тижнів взагалі не відповідала на чисельні адвокатські запити, в зв'язку з чим, відповідач вчиняє дії з перешкоджанню позивачеві в захисті його прав, що вже зумовило збільшення часу на збирання доказів. Отже, на думку позивача, цього можна запобігти шляхом своєчасного вжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії оскаржуваного розпорядження та заборони відповідачу проводити конкурс з питань продажу права на оренду та приймати розпорядження про передачу земельних ділянок, що входять до предмету спору, в оренду іншим особам, крім ТОВ "Агротіс".

Оцінивши обставини, викладені в заяві про вжиття заходів, матеріали справи, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 20 Господарського кодексу України, встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Згідно ч.2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, за приписами чинного законодавства, основною метою здійснення правосуддя є захист та відновлення порушеного права відповідної особи, яка звернулась до суду із відповідною позовною заявою.

В той же час, захист порушеного права або охоронюваного законом інтересу здійснюється судом із дотримання основних засад судочинства, за наявності достатніх правових підстав та відповідних належних доказів, які підтверджують ту чи іншу обставину.

Так, стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

З урахуванням вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається із заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротіс", позивач на підтвердження обставин, викладених в заяві про забезпечення позову, не надав жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України, із яким діюче законодавство пов'язує застосування заходів щодо забезпечення позову.

Відповідно до приписів ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і ст. 3 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене, наявність в майбутньому потенційної можливості задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротіс" до Приазовської районної державної адміністрації заявлених позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження Голови Приазовської районної державної адміністрації від 10.07.2018 № 260 "Про усунення порушень вимог земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі", не може на теперішній час виправдовувати втручання у право відповідача на мирне володіння своїм майном., враховуючи відсутність в матеріалах справи жодних належних доказів в розумінні ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, із якими діюче законодавство пов'язує застосування заходів забезпечення позову.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що подана позивачем заява про забезпечення позову, за своїм змістом, зводиться лише до припущень щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання судового рішення та не містить будь - якого обґрунтування та надання належних та допустимих доказів саме неможливості або істотного ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротіс" про забезпечення позову.

Доводи апелянта, що суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що Приазовським відділенням поліції Мелітопольсокого відділу поліції ГУНП в Запорізькій області за фактом винесення оскаржуваного розпорядження здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000352 за ознаками вчинення посадовими особами Приазовської районної державної адміністрації кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 Кримінального кодексу України (зловживання владою або службовим становищем), не призвели до прийняття неправильного рішення, оскільки вказаний документ не є таким, що дає підстави для застосування заходів забезпечення позову.

Також судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, у зв'язку із чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала господарського суду Запорізької області від 17.08.2018 у справі №908/1616/18 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 271, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротіс" на ухвалу господарського суду Запорізької області від 17.08.2018 у справі №908/1616/18 - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 17.08.2018 у справі №908/1616/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя: Н.О. Мартюхіна

Судді: О.І. Склярук

Н.М. Дучал

(У судовому засіданні 20.09.2018 року проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено 24.09.2018 року).