КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2018 р. Справа№ 910/1939/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Петрик М.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2018 року

у справі № 910/1939/18 (суддя Смирнова Ю. М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 26 024,59 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Західенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 26 024,59 грн. вартості недостачі вантажу, мотивуючи свої вимоги тим,

Позивач посилається на те, що внаслідок незабезпечення Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" збереження вантажу під час перевезення, утворилась недостача, про що складено комерційні акти №490000/210/180, №388103/156, №388103/148, №388103/147, №388103/149.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.05.2018 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" вартість недостачі вантажу в розмірі 26024 грн. 59 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762 грн. 00 коп.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов до висновку, що приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини втрати частини вантажу та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, є обґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2018 року у справі № 910/1939/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що згідно з довідкою відправника ТОВ «Донінтервугілля» вологість вугілля становить 12,5 %. Також апелянт зазначив, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність вартості відправленого вантажу за накладними № 50304799, 50238955, 50206523, 50206135, 50204593 та суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності у позивача збитків у розмірі 26 024,59 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2018 року у справі № 910/1939/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2018р. відкрито апеляційне провадження, роз'яснено сторонам, що розгляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не заявлено.

Позиції учасників справи

13.08.2018 р. через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Позивач, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, вказав, що застосування недостачі у розмірі 2 % є безпідставним. Також зазначив, що в підтвердження вартості вантажу позивачем було надано довідки, в яких зазначена вартість вугілля за одну тону продукції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Товариством з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" відповідно до залізничних накладних №50304799 від 03.06.2017, №50238955 від 31.05.2017, №50206523 від 29.05.2017, №50206135 від 29.05.2017 та №50204593 від 29.05.2017 здійснили відправлення вугілля зі станцій Кривий Торець, Новогродовка Донецької залізниці на станцію Бурштин Львівської залізниці одержувачу -ДТЕК Бурштинська ТЕС ПАТ "ДТЕК Західенерго".

Під час слідування вагону №61179818 на станції Красний Лиман Донецької залізниці складено комерційний акт №490000/210/180 від 06.06.2017, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №61179818 складає 2200 кг.

Під час слідування вагону №52965225 на станції Бурштин Львівської залізниці складено комерційний акт №388103/156 від 03.06.2017 р., відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №52965225 складає 4000 кг.

Під час слідування вагону №61907366 на станції Бурштин Львівської залізниці складено комерційний акт № 388103/148 від 01.06.2017 р., відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №61907366 складає 3000 кг.

Під час слідування вагону №64257876 на станції Бурштин Львівської залізниці складено комерційний акт №388103/147 від 01.06.2017 р., відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №64257876 складає 2250 кг.

Під час слідування вагону №52878014 на станції Бурштин Львівської залізниці складено комерційний акт № 388103/149 від 01.06.2017 р., відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №52878014 складає 2300 кг.

Як зазначає позивач, відповідач, як перевізник, належним чином не виконав зобов'язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв'язку з чим зобов'язаний відшкодувати позивачу вартість недостачі вантажу в розмірі 26024,59 грн., заподіяні незбереженням прийнятого до перевезення вантажу згідно із залізничними накладними №50304799 від 03.06.2017, №50238955 від 31.05.2017, №50206523 від 29.05.2017, №50206135 від 29.05.2017 та №50204593 від 29.05.2017.

За твердженням позивача, останній вживав заходи досудового врегулювання спору, направляючи претензії №3168/598 від 30.08.2017, №2909/451 від 30.08.2017, №2904/447 від 30.08.2017, №2903/446 від 30.08.2017, №2902/445 від 30.08.2017 з вимогами відшкодувати вартість недостачі вантажу.

В матеріалах справи містяться листи відповідача №МЮ-40/2017-1 від 24.10.2017, №МЮ-39/2017-1 від 24.10.2017, №МЮ-38/2017-1 від 24.10.2017, №МЮ-37/2017-1 від 24.10.2017, №МЮ-36/2017-1 від 24.10.2017, в яких останній відмовляв у задоволенні претензій, пояснюючи це тим, що ПАТ "ДТЕК Західенерго" не надало доказів на підтвердження сплати вартості втраченого залізницею вантажу продавцю.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач вказав, що внаслідок незабезпечення Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" збереження вантажу під час перевезення, утворилась недостача, про що складено комерційні акти №490000/210/180, №388103/156, №388103/148, №388103/147, №388103/149.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов до висновку, що фактична нестача вантажу у вагоні №61179818 становить 3808,23 грн; у вагоні №52965225 становить 8330,93 грн; у вагоні №61907366 становить 5854,87 грн; у вагоні №64257876 становить 4041,50 грн; у вагоні №52878014 становить 3989,06 грн. Всього - 26024,59 грн.

Однак, колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ст. 307 ГК України, ст. 909 ЦК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Як уже було зазначено, Товариством з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" відповідно до залізничних накладних №50304799 від 03.06.2017, №50238955 від 31.05.2017, №50206523 від 29.05.2017, №50206135 від 29.05.2017 та №50204593 від 29.05.2017 здійснили відправлення вугілля зі станцій Кривий Торець, Новогродовка Донецької залізниці.

Відповідно до вищевказаних накладних залізниця прийнята у Товариства з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" вугілля для перевезення і зобов'язалась доставити його на станцію Бурштин Львівської залізниці одержувачу -ДТЕК Бурштинська ТЕС ПАТ "ДТЕК Західенерго".

У разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст. 920 ЦК України).

Статтею 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Частиною 2 ст.23 Законом України «Про залізничний транспорт», а також статтею 113 Статуту залізниць України регламентуються аналогічні норми, відповідно до яких за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно зі ст.110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Приписами статті 113 Статуту залізниць України встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу,псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно із ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Статуту залізниць України завантаження вантажів у вагони (контейнери), а також вивантаження з них здійснюється відправниками та одержувачами.

За змістом ст. 31 Статуту залізниць України залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці.

Згідно з ст. 32 Статуту залізниць України вантажі повинні завантажуватись без перевищення вантажопідйомності вагона (контейнера). Відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов. Перелік вантажів, перевезення яких допускається на відкритому рухомому складі, встановлюється Правилами.

Положеннями п.п. 5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542, встановлено, що перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов'язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов'язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів. У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої. З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Матеріалами справи підтверджується, що завантаження у вагони №61179818, №52965225, №61907366, №64257876, №52878014 було здійснено вантажовідправниками - Товариством з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська".

Слід зазначити, що п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.200 № 644, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Приписами ч. 3 ст. 917 Цивільного кодексу України визначено право перевізника відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Судом встановлено, що вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, оскільки №50304799 від 03.06.2017, №50238955 від 31.05.2017, №50206523 від 29.05.2017, №50206135 від 29.05.2017 та №50204593 від 29.05.2017 таких відміток не містять.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Статтею 26 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Факти нестачі за спірними перевезеннями підтверджені комерційними актами №490000/210/180, №388103/156, №388103/148, №388103/147, №388103/149, відповідно до яких, недостача вугілля у вагоні №61179818 складає 2200 кг; у вагоні №52965225 складає 4000 кг; у вагоні №61907366 складає 3000 кг; у вагоні №64257876 складає 2250 кг; у вагоні №52878014 складає 2300 кг,

Згідно ст. 130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст. 133 Статуту залізниць України передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

На звороті залізничних накладних міститься переуступний напис за підписами генерального директора та головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська", та скріплених печаткою підприємств, який свідчить про передачу права на предявлення позову від вантажовідправника до вантажоодержувача, що не суперечить ст. 133 Статуту залізниць України.

Згідно з ч.1 ст.31 Статуту залізниць України залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Приписами ч. 3 ст. 917 Цивільного кодексу України визначено право перевізника відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Судом встановлено, що вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, оскільки №50304799 від 03.06.2017, №50238955 від 31.05.2017, №50206523 від 29.05.2017, №50206135 від 29.05.2017 та №50204593 від 29.05.2017 таких відміток не містять.

Також апелянтом/відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не доведено, що нестача вантажу виникла з незалежних від перевізника причин.

Отже, втрата, нестача або пошкодження вантажу під час перевезення є наслідком його незбереження, що свідчить про неналежне виконання зобов'язань за договором перевезення та є підставою для настання господарсько-правової відповідальності для залізниці.

З урахуванням викладеного, місцевим судом правомірно встановлено, що нестача вантажу виникла внаслідок незабезпечення залізницею збереження вантажу на шляху слідування.

Згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Вартість вантажу, що перевозиться з оголошеною вартістю, визначається у такому ж порядку.

Статут не передбачає обов'язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Враховуючи встановлені обставини справи, судом першої інстанції було правомірно відхилено доводи відповідача про те, що розмір збитків доводиться тільки документами про оплату вантажу, оскільки положення ст. 115 Статуту залізниць України не визначають вичерпного переліку документів, якими може підтверджуватись вартість вантажу, а відтак такі обставини мають бути встановлені судом за допомогою належних та допустимих доказів, зокрема, на підставі довідок про вартість вугільної продукції, які складені відправником вантажу та підтверджують вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, зокрема у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно з частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

На підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано суду довідки №12-1280 від 15.08.2017 про вартість вугільної продукції, підписаної директором ТОВ "Донінтервугілля", відповідно до якої вартість 1 тони вугільної продукції складає 2484,17 грн з ПДВ; довідки №595 від 29.08.2017, №610 від 29.08.2017, №612 від 29.08.2017 та №611 від 29.08.2017 про вартість вугільної продукції, підписаної директором та головним бухгалтером ТОВ "ЦЗФ "Селидівська", відповідно до яких вартість 1 тони вугільної продукції складає 2496,16 грн з ПДВ, 2529,10 грн з ПДВ, 2529,10 грн з ПДВ, 2493,16 грн з ПДВ, відповідно.

За приписами частини 2 статті 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1) 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м'ясо свіже; 2) 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 3) 1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м'ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м'ясні всякі; 4) 0,5 % маси всіх інших вантажів.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються:

- від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці;

- від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов до висновку, що фактична нестача вантажу у вагоні №61179818 становить 3808,23 грн; у вагоні №52965225 становить 8330,93 грн; у вагоні №61907366 становить 5854,87 грн; у вагоні №64257876 становить 4041,50 грн; у вагоні №52878014 становить 3989,06 грн. Всього - 26024,59 грн.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З довідки №12-1280 від 15.08.2017 р. про вартість вугільної продукції вбачається, що в полувагоні № 61179818 по накладній № 50304799 вологість вугілля становить 12,5 %.

Відповідно до довідки №595 від 29.08.2017 р., про вартість вугільної продукції в полувагоні № 52965225 по накладній № 50238955 вологість вугілля становить 12,1 %.

Відповідно до довідки № 610 від 29.08.2017 р., про вартість вугільної продукції в полувагоні № 61907366 по накладній № 50206523 вологість вугілля становить 11,0 %.

Відповідно до довідки № 612 від 29.08.2017 р., про вартість вугільної продукції в полувагон № 64257876 по накладній № 50206135 вологість вугілля становить 11,0 %.

Відповідно до довідки № 611 від 29.08.2017 р., про вартість вугільної продукції в полувагон № 52878014 по накладній № 50204593 вологість вугілля становить 12,2 %.

Пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 24.11.2000 № 862/5083, встановлені норми природної втрати та граничного розходження у визначенні маси нетто. Так, зазначеним пунктом передбачено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах, що відноситься до вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Таким чином, в даному випадку повинно бути застосовано підп. 3 п.27 Правил видачі вантажів (природну втрату маси вантажу у розмір 2% від маси нетто), оскільки вантаж перевозився у вологому стані, що підтверджується його характеристиками, наведеними у довідках про вартість вугільної продукції.

Згідно з здійсненим судом апеляційної інстанції розрахунком з урахуванням норм природної втрати 2% для мінерального палива під час перевезення, фактична нестача вантажу у вагоні №61179818 становить 2 151,29 грн.; у вагоні №52965225 становить 6627,31 грн.; у вагоні №61907366 становить 4122,43 грн.; у вагоні №64257876 становить 2392,53 грн.; у вагоні №52878014 становить 2243,84 грн. Всього - 17 537,40 грн.

Заперечення, викладені апелянтом/відповідачем в апеляційній скарзі не спростовують висновки місцевого суду в оскаржуваному рішенні, оскільки відповідальність перевізника при перевезенні вантажу, в даному випадку залізниці, передбачена положеннями ст.110 Статуту залізниць України, ч.2 ст.23 Законом України «Про залізничний транспорт», ст. 924 ЦК України, ст. 314 ГК України.

Як вже було вище наведено, згідно ст.130 Статуту залізниць України, право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відтак, позивачем на підставі статей 130, 133 Статуту залізниць України правомірно подано позов, а покликання апелянта/відповідача на те, що позивач не є власником вантажу та не подано доказів понесення ним збитків є безпідставним та необґрунтованим.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що втрата, нестача або пошкодження вантажу під час перевезення є наслідком його незбереження, що свідчить про неналежне виконання зобов'язань за договором перевезення та є підставою для настання господарсько-правової відповідальності для залізниці, у зв'язку з чим місцевим судом правомірно встановлено, що нестача вантажу виникла внаслідок незабезпечення залізницею збереження вантажу на шляху слідування.

В той же час, в даному випадку повинно бути застосовано підп. 3 п.27 Правил видачі вантажів (природну втрату маси вантажу у розмір 2% від маси нетто), оскільки вантаж перевозився у вологому стані, що підтверджується його характеристиками, наведеними у довідках про вартість вугільної продукції, тоді як судом першої інстанції було застосовано підп. 5 п.27 Правил видачі вантажів (природну втрату маси вантажу у розмір 1 % від маси нетто), у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню частково у сумі 17 537,40 грн.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

За таких обставин, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2018 року у справі № 910/1939/18- частковому скасуванню.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2018 року у справі № 910/1939/18 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2018 року у справі № 910/1939/18 скасувати частково в частині застосування природної втрати маси вантажу у розмір 1% від маси нетто, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код: 40075815) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" (79026, місто Львів, вулиця Козельницька, будинок 15; ідентифікаційний код: 23269555) вартість недостачі вантажу в розмірі 17 537,40 та витрати зі сплати судового збору за подачу позову в розмірі 1 187,41 грн.

В решті позовних вимог відмовити.»

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" (79026, місто Львів, вулиця Козельницька, будинок 15; ідентифікаційний код: 23269555) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код: 40075815) 861,62 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказів доручити господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи № 910/1939/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 10.09.2018 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко