ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2018 Справа № 917/387/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АКЦЕНТ-13", 61052, м. Харків, вул. Велика Панасівська, 67

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод", юридична адреса: 37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Будька, 45-а, поштова адреса: 64600, Харківська область, м. Лозова, вул. Червоногвардійська, 45-А

про стягнення 518 163,06 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Секретар судового засідання Дяченко Д.Б.

Представники:

відпозивача: ОСОБА_1

відвідповідача: ОСОБА_2

Фіксування судового процесу здійснюється за допомогою технічних засобів (аудіозапис).

Після виходу з нарадчої кімнати в судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст.233 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Суть справи: розглядається позовна заява Товариство з обмеженою відповідальністю "АКЦЕНТ-13" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" про стягнення 518 163,06 грн.

Ухвалою від 10.04.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві .

Представник відповідача в засіданні суду проти задоволення позову заперечує з підстав, викладених у відзиві вх. канцелярії суду №4564 від 07.05.2018р., посилаючись на те, що оскільки Постачальник не надав Покупцеві належним чином оформлених видаткових накладних Товариство призупинило оплату товару за Договором, що виключає порушення прав позивача та відсутність підстав для задоволення позову. Крім того, у відзиві ТОВ "Лозівський молочний завод" вказує на те, що позивачем не правильно зазначено суму зобов"язання, розрахунки 3% річних та інфляційних нарахувань здійснено не вірно та просить суд застосувати строк позовної давності до нарахованої пені.

В судовому засіданні 06.03.2018 року відповідно до ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено про дату складання повного судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

01 квітня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальності АКЦЕНТ-13 та Товариством з обмеженою відповідальності Лозівський молочний завод було укладено договір №4

За умовами Договору №4, Постачальник (ТОВ АКЦЕНТ-13) зобов"язується передати у власність Покупця (ТОВ Лозівський молочний завод) господарчі товари, побутову хімію, канцтовари, засоби індивідуального захисту, меблів, а Покупець зобов'язаний здійснити його оплату (пункт 1.1 Договору).

Пунктом 1.2. Договору №4 визначено кількість, асортимент, найменування, ціна та загальна вартість відповідної партії Товару встановлюються у видаткових накладних, то мають силу специфікації і є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п.3.2 Договору №4 вартість товару оплачується на поточний рахунок Постачальника в національній валюті України.

Пунктом 3.3. Договору №4 передбачено, що оплата товару здійснюється Покупцем на підставі видаткових накладних, у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника після 70 (сімдесят) банківських днів з дати отримання Покупцем Товару та належним чином оформлених товаросупровідних документів.

За умовами Додаткової угоди до Договору поставки №4 дія Договору продовжена 31.12.2014р. до 31.12.2015р.

Продавцем була надана Постачальнику довіреність №4840 від 31.12.2014р. якою ТОВ Лозівський молочний завод уповноважує ОСОБА_3 на отримання від Постачальника товарно-матеріальних цінностей по Договору №4 від 01.04.2014р.

Згідно з вимогами п.2.6 Договору поставки від 01.04.2014р. Постачальник здійснює доставку товару Покупцю за власний рахунок, службою кур'єрської доставки (перевізником) НОВА ПОШТА в м. Лозова, вул. Червоногвардійська. 45-А.

13 листопада 2014р. на виконання пункту 2.6 Договору №4 ТОВ Акцент-13 було укладено договір за №61176 від 13.11.2014р. про надання послуг з організації перевезень-відправлень з ТОВ НОВА ПОШТА.

У подальшому відправлення вантажу на адресу Покупця здійснювалося через декларування перевезення вантажу Експрес накладними НОВА ПОШТА, а також подальшого актування факту перевезення актами здачі-прийнятті робіт (надання послуг).

18 травня 2015р. між підприємствами Товариством з обмеженою відповідальності Лозівський молочний завод та Товариством з обмеженою відповідальностю АКЦЕНТ-13 було укладено договір поставки №1801.

За умовами Договору поставки №1801 Постачальник (ТОВ Лозівський молочний завод) здійснює поставку Товару Покупцю (ТОВ АКЦЕНТ-13). Товаром являються продукти харчування (1.1. -1.3).

Навантаження здійснюється Постачальником, транспортні витати покладаються на Покупця (п.2.1 Договору №1801).

На підставі Заявки Постачальником виписується видаткова накладна на конкретну партію Товару, в якій зазначається найменування, асортимент, кількість, вартість, ціна Товару .

Пунктом 4.5 Договору визначено, що Покупець сплачує Постачальнику ціну Товару за відповідною видатковою накладною протягом 30 календарних днів з дати поставки.

Сторони п. 4.10 Договору №1801, домовилися, що вони підписують Акт звіряння розрахунків на вимогу однієї із Сторін, але в будь-якому разі не рідше одного разу на квартал.

17 червня 2015р. між товариствами була укладена Угода про зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами.

Відповідно до п.2 Угоди: грошові зобов'язання TOВ Акцент-13 перед ТОВ Лозівський молочний завод за договором поставки №1801 від 18.05.2015р. на суму 202100грн. припиняються в повному обсязі; грошові зобов'язання ТОВ Лозівський молочний завод перед ТОВ Акцент-13 за договором поставки №4 від 01.04.2014р. на суму 212067грн. припиняються в розмірі 202 100грн, але продовжують діяти в сумі 9 967,19 грн.

Станом на березень 2018 року заборгованість ТОВ Лозівський молочний завод перед TOВ Акцент-13 за Договором поставки №4 від 01.04.2014р. становить 259908,26 грн.

ТОВ Акцент-13 звернулося до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договором Договором поставки №4 від 01.04.2014р. в розмірі 259908,26 грн., а також нарахував до стягнення пеню в розмірі - 164 218,67 грн., 16493,80 грн. - 3% річних та 77509,52 грн. - інфляційних втрат.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного:

Згідно із ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В статті 193 ГК України зазначається, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем зобов'язань з оплати поставленого товару, а також застосування до нього відповідальності, встановленої умовами договору та чинним законодавством за порушення відповідного зобов'язання.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, загальна заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним правочином становить 259908,26 грн.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 259 908,26 грн. є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК).

Пунктом 5.3 Договору №4 сторони передбачили, що за прострочення Товару Постачальник має право вимагати від Покупця сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

Позивачем нараховано відповідачу пеню на суму заборгованості за період з 19.02.2016р. по 02.04.2018р. в розмірі 164 218,67 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд застосувати до нарахованої пені позовну давність та відмовити у задоволенні позову.

Відповідно ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується скорочена позовна давність в один рік.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

На підставі вищевикладеного та з урахуванням положень статті ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" судом було здійснено перерахунок заявленої позивачем до стягнення пені за допомогою калькулятору "ЛІГА: Закон" та встановлено, що стягненню підлягає пеня за період з 03.04.2017р. по 02.04.2018р. в розмірі 71 200,62 грн., оскільки заявник звернувся до суду 03.04.2018 року, до стягнення підлягає пеня з 03.04.2017р.

Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перевірці правильності нарахування інфляційних судом встановлено, що відсутні підстави нарахування інфляційних за лютий 2016р., оскільки прострочення виконання зобов"язання починається з 19.02.2016р., тобто борг в лютому існував неповний місяць, а нарахування інфляційних поденно не передбачено. Таким чином, до стягнення підлягають інфляційні втрати за період з 01.03.2016р. по 28.02.2018р. в розмірі 72 485,00 грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних з урахуванням моменту виникнення зобов'язань, суд прийшов до висновку, що заявлений розмірі інфляційних втрат в розмірі 16 515,94 грн. є правомірним.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 16 000,00 грн. - основного боргу, 3 223,23 грн. - пені, підтверджено документально та нормами матеріального права, а тому підлягають задоволенню.. В частині стягнення пені в розмірі 125 776,77 грн. судом відмовлено.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, сума судового збору що підлягає стягненню з відповідача становить .

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Лозівський молочний завод (Полтавська область, м.Гадяч, вул. Будька, 45А, ідент. код 35294028, р/р 5037 в ПАТ Укрсоцбанк, МФО 300023) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Акцент-13 (м.Харків, вул.Велика Панасівська, 67, ідент. код 38877383, р/р 0300 в АТ УкрСиббанк, МФО 351005) 259908,26 грн. основного боргу, 16493,8 грн. 3% річних, 72485 грн. інфляційних, 71200,62 грн. пені, 6301,32 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині - в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 10.09.2018р.

Суддя Гетя Н.Г.