КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2018 р. Справа№ 910/2497/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №51/24-25 від 14.06.2018 (вх. №09.1-04.1/3892/18 від 02.07.2018) Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙТ ІНВЕСТ СЕРВІС" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2018

у справі №910/2497/18 (суддя - Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙТ ІНВЕСТ СЕРВІС"

до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"

про стягнення 51 951,79 грн

за участю представників учасників справи:

від позивача - Метка Л.І., директор;

від відповідача - Скрицький О.М. довіреність № 48-ЮР від 18.12.17

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАЙТ ІНВЕСТ СЕРВІС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення 32 000,00 грн. основного боргу, 11 675,19 грн пені, 6 985,60 грн інфляційних витрат та 1 291,00 грн 3% річних за договором оренди нежитлового приміщення №0-02/DDNEKRG0217 (10 від 21.12.2009 року.

Позов обґрунтований тим, що оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 у справі № 910/16385/16 договір оренди нежитлового приміщення розірвано, а відповідачем за актом приймання-передачі орендоване майно не повернуто, ТОВ "ЛАЙТ ІНВЕСТ СЕРВІС" нараховано орендну плату за фактичне користування об'єктом оренди. Крім того, у зв'язку із неналежним виконання відповідачем договірних зобов'язань в частині своєчасної оплати орендних платежів позивачем нараховано пеню та інфляційні, річні в порядку ст. 625 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2018 (повний текст рішення складено 11.06.2018) позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙТ ІНВЕСТ СЕРВІС" 4000 грн 00 коп. основного боргу, 1 295 грн 79 коп. пені, 587 грн 67 коп. інфляційних втрат, 130 грн 52 коп. 3% річних та 211 грн 44 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, з посиланням на приписи ст. ст. 525, 526, 625 ЦК України, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення боргу з орендної плати за період жовтня 2016 по грудень 2016, оскільки нарахування позивачем орендної плати після розірвання договору в судовому порядку є безпідставним. З урахуванням часткового задоволення вимог про стягнення основної заборгованості, судом першої інстанції здійснено перерахунок сум пені, інфляційних, річних та частково задоволено позовні вимоги.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - ТОВ "ЛАЙТ ІНВЕСТ СЕРВІС", 14.06.2018 подав апеляційну скаргу №51/24-25 від 14.06.2018 (вх. №09.1-04.1/3892/18 від 02.07.2018), в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2018 у справі №910/2497/18 скасувати частково в частині відмови у задоволенні позовних вимог та постановити в цій частині нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача суму основної заборгованості з орендної плати у розмірі 28 000,00 грн, пеню у розмірі 10 379,40 грн, інфляційні втрати у розмірі 6 397,93 грн, 1160,00 грн 3% річних.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, прийнятим на підставі неповного встановлення обставин, які мають значення для справи, та при неправильному дослідженні та оцінки доказів. Так, апелянт вказує на те, що фактично майно апелянту повернуто не було, за актом приймання-передачі ТОВ "ЛАЙТ ІНВЕСТ СЕРВІС" відповідач орендоване майно не повертав, а тому продовжує ним користуватись.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2018 апеляційна скарга передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2018 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙТ ІНВЕСТ СЕРВІС" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2018 у справі №910/2497/18 відкрито апеляційне провадження. В порядку підготовки справи до розгляду відповідачу був наданий строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також надано учасникам справи строк для подання заяв, клопотань, пояснень тощо.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2018 справу призначено до розгляду на 05.09.2018.

15.08.2018 до Київського апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2018 у справі №910/2497/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Відповідач вказує на те, що позивачем було заблоковано доступ до об'єкта оренди, тому доводи апеляційної скарги про фактичне користування орендованим майном є безпідставними. Позивач, за твердженням ПАТ "Телесистеми України", в односторонньому порядку вилучив об'єкт оренди з володіння і користування відповідача та протиправно здійснив притримання майна (телекомунікаційного обладнання) відповідача.

03.09.2018 від позивача надійшли письмові пояснення на відзив на апеляційну скаргу, в яких сторона наполягає на фактичному користуванні відповідачем орендованим майном та відсутності складеного акту приймання-передачі (повернення) об'єкта оренди

В судовому засіданні 05.09.2018 в порядку ст. 218 ГПК України оголошено перерву до 12.09.2018.

Представник позивача в судовому засіданні 12.09.2018 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні пазову, прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача заперечив проти доводів апелянта та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

21.12.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛАЙТ ІНВЕСТ СЕРВІС" (орендодавець за договором, позивач у справі) та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" (орендар за договором, відповідач у справі) був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 0-02/DDNEKR60217 (1020001205 (далі - договір), згідно умов якого орендодавець зобов'язується передати орендарю в тимчасове платне користування (оренду) нежитлове приміщення (частину покрівлі), розташоване за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 4, загальною площею 250 кв. м. (далі - об'єкт оренди), а орендар зобов'язується сплачувати орендодавцю плату за користування (а.с. 18-20).

Згідно п. 1.2 договору приміщення надається в оренду для розміщення телекомунікаційного обладнання ПАТ «Телесистеми України».

Відповідно до п. 2.2 договору при передачі об'єкту оренди сторонами складається двосторонній акт прийому-передачі об'єкту оренди, який підписується уповноваженими представниками сторін і є невід'ємною частиною цього договору. В акті прийому-передачі вказується технічний стан об'єкту оренди на момент передачі його в оренду.

Згідно п. 2.3 договору об'єкт оренди вважається переданим орендарю в користування з моменту підписання акту прийому-передачі уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п. 4.1 договору за об'єкт оренди орендар сплачує орендну плату за календарний місяць в розмірі 2 000, 00 грн. Орендна плата включає плату за користування об'єктом оренди і плату за користування земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, а також яка прилягає до об'єкту оренди і необхідна для досягнення мети оренди.

Згідно з п. 4.3 договору оренда плата вноситься один раз на місяць, починаючи з моменту фактичної передачі об'єкту оренди орендареві за актом прийому-передачі, не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, згідно Акту приймання-передачі від 26.10.2017 орендодавцем (позивачем у справі) передано орендарю (відповідачу у справі) в тимчасове платне користування частину даху нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 4, загальною площею 250 кв. м. для розміщення телекомунікаційного обладнання ПАТ «Телесистеми України» (а.с. 29).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 року (повний текст рішення складено 21.11.2016) у справі № 910/16385/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайт Інвест Сервіс" до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення заборгованості в сумі 21 634, 03 грн., розірвання договору оренди, відшкодування збитків, позов задоволено частково. Зокрема, розірвано договір оренди № 0-02/DDNEKR60217 (1020001205 від 21.12.2009 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лайт Інвест Сервіс" та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України". Вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 02.12.2016 року.

Оскільки відповідачем, після розірвання договору в судовому порядку, орендоване майно за актом приймання-передачі повернуто позивачу не було, Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛАЙТ ІНВЕСТ СЕРВІС" нараховано орендну плату за фактичне користування об'єктом оренди згідно договору № 0-02/DDNEKR60217 (1020001205 від 21.12.2009 за період з жовтня 2016 року по лютий 2018 року.

Предметом розгляду у даній справи є майнова вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙТ ІНВЕСТ СЕРВІС" про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" 32 000,00 грн заборгованості з оплати орендних платежів за період з жовтня 2016 року по лютий 2018 року; 11 675,19 грн пені за період з 17.10.2016 по 20.02.2018; 6 985,60 грн. інфляційних витрат за період з жовтня 2016 року по лютий 2018 року та 1 291,00 грн 3% річних за період з 17.10.2016 по 20.02.2018.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 173 ГК України, що кореспондується зі ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Дослідивши зміст договору 0-02/DDNEKR60217 (1020001205 від 21.12.2009, який укладений між ТОВ «Лайт Інвест Сервіс» та ПАТ «Телесистеми України», колегія суддів дійшла висновку, що даний договір за своєю правовою природою є договором оренди, правове регулювання якого здійснюється Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). В силу частини шостої названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

Частинами 1 та 4 статті 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з п. 9.6, п. 3.3.7 договору його дія, зокрема, припиняється за рішенням суду. Орендар зобов'язаний звільнити орендований об'єкт протягом тридцяти календарних днів після припинення строку дії даного договору, якщо додатковою угодою сторін не передбачено інше.

Як вже зазначалось вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 року (повний текст рішення складено 21.11.2016) у справі № 910/16385/16 розірвано договір оренди № 0-02/DDNEKR60217 (1020001205 від 21.12.2009 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛАЙТ ІНВЕСТ СЕРВІС" та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України". Також судовою колегіє встановлено, що вказаним рішенням в частині вимог про стягнення орендної плати за жовтень 2016 року було відмовлено у зв'язку із передчасністю її пред'явлення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 року у справі № 910/16385/16 в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 02.12.2016 року.

Обставини, встановлені вищенаведеним судовим рішенням, в силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України, не підлягають доказуванню в межах даної справи, в якій беруть участь ті самі учасники судового процесу.

Таким чином, з 02.12.2016 договір припинив свою дію, проте, повернення об'єкта оренди за актом приймання-передачі майна не здійснено, факт відсутності складеного між сторонами акту приймання-передачі (повернення) предмету оренди учасниками судового процесу не заперечується.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору

Згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено колегією суддів, сторонами в п. 4.6 договору узгоджено, що датою припинення нарахування орендної плати вважається дата припинення дії договору або його дострокового розірвання. У цих випадках обома сторонами підписується акт прийому-передачі приміщення про повернення приміщення від орендаря до орендодавця.

Таким чином, виходячи із змісту укладеного між сторонами правочину, його умовами не встановлено обов'язку щодо сплати орендної плати після його припинення (до моменту фактичного повернення майна орендодавцю за актом приймання-передачі), тоді як, в п. 4.6 чітко узгоджено дату припинення нарахування орендних платежів.

Керуючись зазначеними нормами законодавства та враховуючи те, що сторонами за взаємною згодою визначено саме такі умови договору (п. 4.6 договору), що прямо не заборонено чинним законодавством і є реалізацією вільного волевиявлення сторін під час визначення умов договору, а також з огляду на відсутність належних і допустимих доказів виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати орендних платежів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості з орендної плати за період з жовтня 2016 року по грудень 2016 року (до моменту припинення дії договору) в сумі 4 000 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо фактичного користування відповідачем об'єктом оренди не виключає узгоджену в п. 4.6 договору умову щодо дати припинення нарахування орендної плати. В даному випадку обставини фактичного користування відповідачем орендованим майном по лютий 2018 року не є підставою нарахування орендної плати. Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що законодавець передбачив відповідальність орендаря за несвоєчасне повернення об'єкта оренди у вигляді сплати неустойки в порядку ч.2 ст.785 ЦК України, або збитків в розмірі орендної плати за час фактичного користування майном, однак, вказані вимога в суді першої інстанції не заявлялась, а відтак, з огляду на приписи ч. 5 ст. 269 ГПК України, у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави виходу за межі позовних вимог.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд на підставі повного з'ясування усіх обставин, які мають значення для справи, дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення орендної плати після припинення дії договору (за період з грудня 2016 року по лютий 2018 року) в сумі 28 000 грн. Доводи апеляційної скарги щодо неправильності дослідження та оцінки доказів під час вирішення справи в суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Згідно з статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до приписів ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормами ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом п. 7.2 договору визначено, що стягнення заборгованості з орендної плати провадиться у встановленому законом порядку з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період порушення строків оплати, від суми заборгованості, за кожен прострочення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань в частині оплати орендних платежів за період з жовтня 2016 року по грудень 2016 року в сумі 4000 грн. доведено матеріалами справи, підтверджено позивачем та не спростовано відповідачем під час розгляду справи, а відтак, з огляду на умови п.7.2 договору, вимоги ст. 625 ЦК України колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про правомірність нарахування та стягнення з відповідача 587,67 грн - інфляційних втрат, 130,52 грн - 3% річних, 1 295,79 грн пені. В решта частини позовних вимог судом правомірно відмовлено за недоведеністю. Висновки суду першої інстанції в цій частині є такими що відповідають матеріалам справи та зроблені на підставі вірного застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2018 у справі № 910/2497/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙТ ІНВЕСТ СЕРВІС" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2018 у справі № 910/2497/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2018 у справі № 910/2497/18 залишити без змін.

3. Справу № 910/2497/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку, визначеному ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 14.09.2018