ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2018 Справа №914/1028/18

За позовною заявою: Публічного акціонерного товариства “ДТЕК Октябрська ЦЗФ”, м.Білицьке, Донецька обл.

до відповідача: ПАТ “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Львівська залізниця”, м.Львів

про: стягнення вартості нестачі вугілля за Договором №607-ПУ-ПТП від 28.12.2017 в розмірі 32 893,06 грн.

Суддя Ділай У.І.

Секретар Куць М.Я.

За участю представників:

Від позивача: не з’явився.

Від відповідача: не з’явився.

На розгляд господарського суду Львівської області надійшов позов Публічного акціонерного товариства “ДТЕК Октябрська ЦЗФ”, до відповідача: ПАТ “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Львівська залізниця”, про стягнення вартості нестачі вугілля за Договором №607-ПУ-ПТП від 28.12.2017 в розмірі 32 893,06 грн.

Ухвалою суду від 11.06.2018р. позовну заяву Публічного акціонерного товариства “ДТЕК Октябрська ЦЗФ”, №432 від 30.05.2018р. залишено без руху.

22.06.2018р. за вх.№23229/18 від позивача на адресу суду надійшла Заява про усунення недоліків виявлених судом, та про долучення доказів належного відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів, а саме опис вкладення до листа з відбитком календарного штемпеля місця приймання та підписом працівника зв’язку.

Ухвалою суду від 04.07.2018р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощеного позовного провадження у справі та призначено судове засідання на 24.07.2018р.

19.07.2018р. на адресу суду за вх.№27105/18 від відповідача надійшов Відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в позові Публічного акціонерного товариства “ДТЕК Октябрська ЦЗФ”. Окрім того, відповідачем заявлено у відзиві, що жодних доказів на підтвердження, що залізницею не забезпечено схоронності вантажу немає, не надано суду доказів оплати спірного вантажу за ціною відправника, не доведено наявність у нього шкоди.

Сторони явки повноважних представників в судове засідання 24.07.2018р. не забезпечили.

Ухвалою суду від 24.07.2018р. розгляд справи відкладено на 04.09.2018р.

Позивач та відповідач явки повноважних представників в судове засідання 04.09.2018р. не забезпечили, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов’язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У зв’язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України – за наявними у ній матеріалами.

У відповідності до ст.248 Господарського процесуального кодексу України - суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Строк вирішення спору завершується 04.09.2018р. Відтак, в суду відсутні підстави для подальшого відкладення розгляду справи поза межами строку, встановленого для вирішення спору у спрощеному позовному провадженні.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

ПАТ «ДТЕК Октябрська ЦЗФ» відповідно до Технічних умов завантажило вугілля кам’яне марки ДГ 0-100: у вагон №53451464 в кількості 64500 кг по накладній №48834907 від 19.03.2018р. та передало вантаж для перевезення відповідачу.

Поверхня вказаного вантажу маркована у формі поперечних смуг трикутної форми катка ущільнювача.

Згідно з пунктом 2.1 Правил оформлення перевізних документів, накладна є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно з накладною №48834907 від 19.03.2018р. відповідач прийняв у ПАТ «ДТЕК Октябрська ЦЗФ» на станції Родинська Донецької залізниці для перевезення вказане вугілля та зобов’язалась доставити його на станцію Рівне Львівської залізниці на адресу ТзОВ «Югінтертранс».

На станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці 02.04.2018р. був складений комерційний акт №356600/1.

Відповідно до комерційного акту №356600/1 згідно акту загальної форми станції Нижньодніпровськ-Вузол №450003/49 від 29.03.2018р. проводилось комісійне переваження вагону №53451464, при переважуванні на справних 150- тонних тензометричних вагонних вагах виявилось брутто - 78200 кг, тара - 23300 кг, нетто - 54900кг, що менше вантажного документу на 9600кг. Навантаження вантажу на рівні бортів, марковано за допомогою катка. Мається поглиблення вантажу над 1 -3 та 5-7 люками довжиною по 4,5м, по ширині вагону 0,6-0,7м. В місцях поглиблень маркування відсутнє. В технічному відношенні вагон справний. Люки щільно зачинені. Течії вантажу нема.

Як зазначено в позовній заяві, з врахуванням норми природної втрати під час перевезення, яка згідно п. 27 Правил видачі вантажів для мінерального палива складає 1%, нестача вантажу у вагоні №53451464 становить 9600-645=8955кг.

За розрахунком позивача, вартість недостачі, з урахуванням норми природної втрати у вагоні №53451464 з урахуванням норми природної втрати складає 32893,06грн. із розрахунку: 8955кг. (нестача з урахуванням норми природної втрати 1%) х 3673,15грн. (вартість 1 т вугілля з ПДВ).

Перед зверненням до суду вантажоодержувачем: ТзОВ «Югінтертранс» в особі генерального директора та головного бухгалтера на накладній зроблено переуступний напис на право пред'явлення позову позивачу.

Відтак, позивач звернувся до господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з відповідача збитків на суму 32893,06 грн.

Відповідач заперечив проти позовних вимог, зазначивши наступне.

Частиною 2 ст. 114 Статуту залізниць встановлено, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення, а відповідно до ч. 2 п. 27 Правил видачі вантажів при видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажів завантажених у вологому стані.

Згідно з документами вологість вантажу 10%-13%, відтак розрахунок повинен бути 2% маси, а не 1%. При цьому, відповідно до довідки ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» вологість вугілля відповідає якісним характеристикам і становить 12%.

За твердженням відповідача, розрахунок позивача мав бути: 64500кг х 2% - 1290 кг. - норма природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто.

64500 кг - 1290 кг - 54900 кг = 8310 кг - недостача вантажу.

Відповідач зазначив, що жодних доказів на підтвердження сплати вартості вугілля, яке було прийнято залізницею до перевезення, та є предметом спору - позивачем не надано.

Згідно з п. 3.21. роз’яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601, у разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення.

Ст. 111 Статуту залізниць України передбачені випадки звільнення від відповідальності залізниці, зокрема, у випадку коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без них, коли таке перевезення дозволено Правилами перевезення вантажів.

На думку відповідача, обставини справи та норми законодавства передбачають відсутність причинного зв’язку між дією перевізника та втратою або ушкодженням вантажу, а отже, і відсутність його вини.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Перевезення вантажу, відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України, здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України, відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

За договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі (ст. 909 Цивільного кодексу України).

Пунктом 2.1 Правил оформлення перевізних документів передбачено, що накладна є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно п.2 ст. 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт", залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях. Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Як встановлено судом, за залізничною накладною №53451464 від 19.03.2018р. було відправлено вантаж - вугілля кам’яне марки ДГ 0-100.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт", обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Відповідно до ст. 130 Статуту залізниць України, право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

На станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці 29.03.2018р. був складений комерційний акт №356600/1.

Вказаний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Суд зазначає, що залізницею не доведено, що нестача виникла з незалежних від перевізника причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно ст.115 Статуту залізниць України, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до вищевказаних залізничних накладних відправником є ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», а одержувачем - ТзОВ «Югінтертранс».

Згідно ст.130 Статуту залізниць України, право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст. 133 Статуту залізниць України, передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Згідно ст.133 Статуту залізниць України на залізничній накладній міститься переуступний напис за підписом директора ТзОВ «Югінтертранс», скріплений печаткою вантажоодержувача, який свідчить про передачу права на пред’явлення позову ПАТ “ДТЕК Октябрська ЦЗФ”, тобто, від вантажоодержувача до вантажовідправника.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно із ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши поданий позивачем розрахунок щодо нестачі вантажу, з урахуванням положень ст. 27 Правил видачі вантажів, судом встановлено, що природна втрата маси вантажу має застосовуватись у розмірі 2% від маси нетто, зазначеної у перевізних документах вагону №53451464, і становить в розмірі: (64500*2% = 1290 кг; 64500 кг - 1290 кг – 54900 кг = 8310 кг).

В матеріалах справи наявна довідка вантажовідправника - відповідача, згідно із яким вартість 1 тони відвантаженого вугілля у вагоні №53451464 по накладній № 48834907 становить 3673,15грн. з урахуванням ПДВ.

Отже, за розрахунком суду, вартість втраченого вантажу становить у вагоні №53451464 (3673,15грн. * 8,310 т = 30523,88 грн.).

Враховуючи, що факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, беручи до уваги розрахунок втрати, здійснений судом, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства “ДТЕК Октябрська ЦЗФ” підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 4, 7 ,13, 14, 73, 74, 76-79, 91, 96, 120, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі: Регіональної філії “Львівська залізниця” (79000, м. Львів, вул. Гоголя, 1, ідентифікаційний код 40081195) на користь Публічного акціонерного товариства “ДТЕК Октябрська ЦЗФ” (85043, Донецька область, м. Білицьке, вул. Красноармійська, 1А, ідентифікаційний код 00176549) 30523,88 грн. основного боргу та 1635,08грн. судового збору.

3.В решті позовних вимог відмовити.

4.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили в порядку ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 13.09.2018р.

Суддя Ділай У.І.