ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2018. Справа № 917/722/18

м. Полтава

За позовною заявою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", вул. Козака, 2-а, м. Полтава, 36020

до Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів", вул. Небесної Сотні, 69, м. Полтава, 36022

про стягнення 25545,45 грн.

Суддя господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (далі - позивач/ ПАТ "Полтавагаз") звернулося з позовною заявою до господарського суду Полтавської області про стягнення з Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" (далі - відповідач/ ДП "Полтавський КХП") 25545,45 грн., в тому числі 23099,28 грн. основного боргу, 170,04 грн. 3% річних, 1924,54 грн. пені та 351,59 грн. інфляційних втрат. В обґрунтування позову позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору розподілу природного газу № 79Р від 30.12.2016.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 13.07.2018. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Відповідач у відзиві позов заперечує, посилаючись на те, що надані позивачем акти звірки не являються належними доказами на підтвердження основного боргу.

Рішення приймається в порядку ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2016. між позивачем (оператор ГРМ за договором) та відповідачем (споживач за договором) було укладено договір розподілу природного газу № 79Р (далі - договір).

За умовами договору оператор ГРМ зобов'язався надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язався прийняти послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 6.1 договору оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 6.3 договору).

Як передбачено п. 6.4 договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, на умовах попередньої оплати до 25 числа місяця, що передує розрахунковому. Остаточний розрахунок за послуги з розподілу природного газу здійснюється споживачем до 05 числа місяця наступного за розрахунковим. Оплата здійснюється виключного грошовими коштами на поточний рахунок Оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок Оператора ГРМ.

Згідно з п. 7.3 договору споживач зобов'язується, зокрема, здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Главою 6 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем визначено, що надання Оператором ГРМ послуги споживачу, що не є побутовим, за договором розподілу природного газу підтверджується підписаним між ними актом наданих послуг.

Оператор ГРМ до п'ятого числа місяця, наступного за звітним, надсилає споживачу два примірники оригіналу акта наданих послуг за звітний період, підписані уповноваженим представником Оператором ГРМ.

Споживач протягом двох днів з дня одержання акта наданих послуг зобов'язаний повернути Оператору ГРМ один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню в порядку, встановленому законодавством.

ПАТ «Полтавагаз» виконало належним чином умови договору по розподілу природного газу, що підтверджується підписаними сторонами без застережень:

- актом приймання - передачі № 0УВІ-004159 від 31.01.2018. розподіливши 14,082 тис.куб.м., за січень 2017 року на загальну суму 11396,28 грн.;

- актом приймання - передачі № 0УВІ-007194 від 28.02.2018. розподіливши 14,563 тис.куб.м., за лютий 2018 року на загальну суму 11785,55 грн.;

- актом приймання - передачі № 0УВІ-011502 від 31.03.2018. розподіливши 11,679 тис.куб.м., за березень 2018 року на загальну суму 9451,58 грн.;

- актом приймання - передачі №0УВІ-016518 від 31.04.2018 року розподіливши 0,004 тис.куб.м., за березень 2018 року на загальну суму 3,24 грн. (копії актів - в матеріалах справи).

Позивач стверджує, що з боку відповідача договірні зобов'язання в частині своєчасного та повного проведення розрахунків не виконані. Станом на час звернення з позовом до суду заборгованість відповідача перед позивачем за період з січня 2017 року по квітень 2018 року з врахуванням передоплати, здійсненої відповідачем у 2017 році становить 23099,28 грн.

В зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача 23099,28 грн. основного боргу за період з січня 2017 року по квітень 2018 року, 170,04 грн. 3% річних та 1924,54 грн. пені нарахованих за загальний період з 05.02.2018. по 12.06.2018., а також 351,59 грн. інфляційних втрат нарахованих за період з 01.02.2018. по 30.04.2018.

Відповідач у відзиві позов заперечує, посилаючись на те, що на підтвердження основного боргу в сумі 23099,28 грн. позивач надав копії документів, в тому числі актів звірки, які не містять підписів та відтисків печатки зі сторони ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів», а тому не являються належними доказами.

Суд не бере до уваги заперечення відповідача враховуючи наступне.

До заяви від 03.07.2018. позивач дійсно додав акти звірки № 409 за 2017 рік та № 410 за період з січня по травень 2018 року, які підписані лише представником позивача, проте вказані акти звірки не є первинними бухгалтерськими документами, на підставі яких можна зробити висновок про наявність заборгованості по договору. А вищеперелічені акти приймання - передачі, які підтверджують кількість та вартість отриманих відповідачем послуг по розподілу природного газу, підписані відповідачем без застережень та скріплені його печаткою.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладені норми суд дійшов висновку, що позивач належними, допустимими та достатніми доказами підтвердив наявність у відповідача заборгованості по договору за період з січня по квітень 2018 року в розмірі 23099,28 грн. До того ж відповідач у відзиві не заперечує сам факт наявності у нього заборгованості по договору, а лише вказує на недоведеність позивачем належними доказами такого боргу.

При вирішенні позову суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Як передбачено ст. 40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Судом встановлено, що відповідач заборгував позивачу 23099,28 грн. за послуги з розподілу природного газу. В матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем наданих позивачем послуг у повному обсязі.

Таким чином, позов в частині стягнення 23099,28 грн. основного боргу є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами, а отже підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 170,04 грн. 3% річних та 1924,54 грн. пені за загальний період з 05.02.2018. по 12.06.2018., а також 351,59 грн. інфляційних втрат за період з лютого по квітень 2018 року, суд зазначає наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1-2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Перевіривши надані позивачем розрахунки на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що позивачем при здійсненні розрахунків заявлених до стягнення сум 3% річних, пені та інфляційних втрат не вірно визначено періоди такого нарахування, що призвело до завищення вказаних сум.

Так, згідно п. 6.4 договору остаточний розрахунок за послуги з розподілу природного газу здійснюється споживачем до 05 числа місяця наступного за розрахунковим. Тобто, відповідач зобов'язаний оплачувати послуги з розподілу природного газу включно по 04 число місяця наступного за розрахунковим. При цьому при здійсненні нарахувань пені та річних необхідно дотримуватися вимог ч. 5 ст. 254 ЦК України, згідно якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Судом встановлено, що позивач нараховує пеню та річні на прострочені зобов'язання за січень 2018 року - з 05.02.2018., а за лютий 2018 року - 05.03.2018. В той час як 04.02.2018. та 04.03.2018. були вихідними днями (неділя), а отже днем закінчення строку сплати послуг за січень 2018 року буде 05.02.2018., за лютий 2018 року - 05.03.2018. Тобто, прострочення зобов'язання з оплати послуг за січень 2018 року розпочинається з 06.02.2018., за лютий 2018 року - відповідно з 06.03.2018.

З врахуванням вказаної норми, суд здійснив перерахунок пені та річних і встановив, що стягненню підлягають 168,91 грн. 3% річних та 1911,93 грн. пені, нараховані за загальний період з 06.02.2018. по 12.06.2018. В іншій частині стягнення пені та річних позов задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат, судом встановлено, що при нарахуванні суми інфляційних втрат позивачем не дотримано вимоги п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", відповідно до якого індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Так, позивач безпідставно нараховує інфляційні втрати на прострочені зобов'язання з місця у якому мав бути здійснений платіж.

З врахуванням вказаної норми стягненню підлягають інфляційні втрати на прострочену суму вартості послуг спожитих відповідачем у лютому 2018 року нараховані за квітень 2018 року, що склали 94,28 грн. В іншій частині стягнення інфляційних втрат позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" (вул. Небесної Сотні, 69, м. Полтава, 36022; ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (вул. Козака, 2-а, м. Полтава, 36020; ) 23099 грн. 28 коп. основного боргу, 168 грн. 91 коп. 3% річних, 1911 грн. 93 коп. пені, 94 грн. 28 коп. інфляційних втрат, 1743 грн. 30 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.С. Семчук