РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.08.2018Справа № 910/7802/18

За позовом: приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах"

до: приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про: стягнення 16 995,24 грн.

Суддя: Шкурдова Л.М.

Секретар с/з Рижонкова М.Ю.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Медведенко Т.М. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарський суд міста Києва розглядає справу за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" до приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення 16 995,24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №LVH0CPS-159Q361 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «GEELY GC7», реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому позивачем отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - «HYUNDAI HD72», реєстраційний номер НОМЕР_2, з вини якого сталося пошкодження застрахованого позивачем транспортного засобу, застрахована відповідачем, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2018 року відкрито провадження у справі №910/7802/18 за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи про те, що страхувальником не було подано заяву про страхове відшкодування впродовж року, що у відповідності до п.37.1.4. ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, в зв'язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні 23.08.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.10.2015р. між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" (страховик) та ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі - Страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №LVH0CPS-159Q361 від 26.10.2015р. (надалі - Договір). Термін дії Договору з 27.10.2015 р. по 26.10.2016 р.

Згідно з пп. 8, 9 Договір пролонгований на термін з 27.10.2016 р. по 26.10.2017 р.

Відповідно до умов Договору страховик зобов'язався в разі настання страхового випадку відшкодувати збитки в межах страхової суми в порядку та на умовах, передбачених Договором.

Предметом Договору є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «GEELY GC7», реєстраційний номер НОМЕР_1.

09.12.2016 р. о 10:00 в м.Львові на вул. Б. Хмельницького, 121, відбулася дорожньо- транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «GEELY GC7», реєстраційний номер НОМЕР_1, який був припаркований, та автомобіля «HYUNDAI HD72», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3.

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.02.2017 р. у Справі №381/516/17 винним у спричиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано водія автомобіля HYUNDAI HD72», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю страхувальника заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої у відповідності до Звіту від 22.12.2016 р. №440/16-12 складає 17 495,24 грн. (без ПДВ).

Згідно Страхового акту від 20.01.2017 р. № И-6531778 пошкодження транспортного засобу «GEELY GC7», реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати суму страхового відшкодування в розмірі 17 495,24 грн., яка виплачена страховику згідно платіжного доручення від 23.01.2017 р. № 5185.

Позивач звернувся до відповідача (як особи, відповідальної за завдану шкоду) із заявою про виплату страхового відшкодування від 14.06.2018р. Вказану заяву відповідач отримав 04.07.2018р.

Позивач спростування звернення із заявою про виплату страхового відшкодування до відповідача 14.06.2018р. не навів, вказаного не заперечив.

Листом №402-ю від 06.07.2018рю відповідач повідомив позивача, що оскільки ДТП за участю застрахованого автомобіля «GEELY GC7», реєстраційний номер НОМЕР_1, який був припаркований, та автомобіля «HYUNDAI HD72», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 відбулась 09.12.2016р., а із заявою на виплату страхового відшкодування позивач звернувся 14.06.2018р., тобто після спливу одного року з моменту скоєння зазначеної ДТП, відповідачем відмовлено у здійсненні страхового відшкодування на підставі підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно з пп.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У відповідності до положень статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов'язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (далі- ОСЦПВВНТЗ), яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов'язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов'язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов'язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

При цьому, визначаючи обов'язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов'язань не є безумовним, а пов'язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

За змістом статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов'язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов'язаннях: у деліктному зобов'язанні винуватця; у зобов'язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов'язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов'язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов'язанні винуватця; зобов'язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов'язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов'язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов'язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

Закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб'єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

(Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.06.2018р. у справі № 910/7449/17).

Статтею 74 ГПК України на сторони покладено обов'язок доказування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 ГПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

В матеріалах справи відсутні, а позивачем не надані докази того, що він впродовж року після настання ДТП звернувся до відповідача з заявою про здійснення виплати страхового відшкодування, у відповідності до пп.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року є підставою для відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування (регламентної виплати), у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.74, 76-80, 129, 236 - 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Київського апеляційного господарського суду.

Суддя Шкурдова Л.М.

Дата складення тесту судового рішення: 05.09.2018р