ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" серпня 2018 р. Справа № 924/472/18

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладія С.В. при секретарі судового засідання Маєвській Н.В., розглянувши матеріали справи

за позовом міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" м. Хмельницький

до фізичної - особи підприємця Дикунця Миколи Миколайовича м. Хмельницький

про стягнення 10723,09 грн., з яких 6481,63 грн. заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.12.17р. по 01.05.18р.; 4055,16 грн. пені; 34,26 грн. 3% річних; 152,04 грн. інфляційні нарахування

Представники сторін:

позивач: Прокопова Т.В. - за довіреністю №1308/02 від 30.05.2018р.

відповідач : не з'явився

В судовому засіданні відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Міське комунальне підприємство "Хмельницьктеплокомуненерго" м. Хмельницький звернулося до господарського суду Хмельницької області з позовом до фізичної - особи підприємця Дикунця Миколи Миколайовича м. Хмельницький про стягнення 10723,09 грн., з яких 6481,63 грн. заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.12.17р. по 01.05.18р.; 4055,16 грн. пені; 34,26 грн. 3% річних; 152,04 грн. інфляційні нарахування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про невиконання відповідачем обов'язку зі здійснення розрахунків за спожиту теплову енергію, передбаченого договором про надання послуг з теплопостачання від 01.12.2015 р. №4773/104. При цьому, посилається на положення ст. ст. 526, 625 ЦК України, ст. 174 ГК України, ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", п. п. 12, 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, письмового відзиву на позов не надав, про причини неявки та неподання відзиву не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи. Ухвала суду від 08.08.2018 р. направлялась на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та відомостях ЄДРЮО, ФОП та ГФ і повернута на адресу суду із відміткою відділення поштового зв'язку - "за закінченням встановленого строку зберігання". При цьому, судом враховуються положення ст. 242 ГПК України.

Розглядом наявних матеріалів справи встановлено наступне.

01.12.2015 р. між міським комунальним підприємством "Хмельницьктеплокомуненерго" (далі - виконавець) та фізичною особою - підприємцем Дикунець М.М. (далі - споживач) укладено договір про надання послуг з теплопостачання №4773/104 (далі - договір), за умовами п. 1 якого виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

У п. п. 3.1, 3.2 договору сторони визначили приміщення, у яке постачається теплова енергія, що знаходиться за адресою: 29000, м. Хмельницький, вул. Проскурівського підпілля, б.25 та опалювальну площу займаного споживачем приміщення - 39,90 кв.м.

У пункті 5 договору сторонами було погоджено тарифи на послуги, зокрема, з централізованого опалення - 1524,04 грн. за одну використану Гкал.

Відповідно до п. 6 договору плата за надані послуги за наявності засобів обліку теплової енергії справляється за їх показаннями згідно Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення.

Споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає виконавцю звіт про фактичне споживання теплової енергії (показники розрахункових приладів обліку) до 25 числа розрахункового місяця. При відсутності приладів обліку або виході його з ладу, кількість теплової енергії, що відпущена споживачу, визначається виконавцем розрахунковим способом, згідно з нормами споживання теплової енергії (п. п. 6.5, 6.6 договору).

Згідно з п. 6.7 договору тариф на постачання теплової енергії та порядок розрахунків, які вказані в договорі, вказані на день укладання договору і можуть змінюватись за рішенням компетентних державних органів.

Відповідно до п. 6.8 договору виконавець повідомляє споживача письмово (шляхом направлення повідомлення чи в рахунку за послуги) або в засобах масової інформації про зміну тарифів та додаткового погодження із споживачем не потребує.

У разі зміни тарифів споживач сплачує за надані послуги за новими тарифами з дня введення їх в дію (п. 6.9 договору).

За умовами п. 7 договору розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 7.1 договору).

Оплата використаної теплової енергії здійснюється споживачем наступним чином: попередня оплата в розмір 50% розрахункової місячної норми споживання теплової енергії до 15 числа поточного (розрахункового) місяця; остаточні розрахунки проводяться до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 7.2 договору).

Згідно з п. 7.3 договору у платіжному дорученні споживач повинен обов'язково зазначати номер договору, дату, підпис та призначення платежу.

Пунктом 7.4 договору встановлено, що за наявності заборгованості у споживача за цим договором виконавець зараховує кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за послуги, надані у минулі періоди за цим договором.

Відповідно до п. 9 договору за наявності у приміщенні засобів обліку теплової енергії справляння плати за нормативами (нормами) споживання не допускається, крім випадків, передбачених договором на встановлення засобів обліку.

У п. 11 договору зазначено, що за несвоєчасне внесення споживачем плати за спожиті послуги він сплачує виконавцю пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Умовами договору на споживача покладено обов'язок, зокрема, оплачувати послуги в установлений договором строк; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг (пп. 1, пп. 6 п. 14 договору).

Відповідно до п. 28 договору він набуває чинності з 01.12.2015 р. та діє до 01.12.2016 р. Договір вважається продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду умов, передбачених п. 29 договору.

За приписами п. 29.1 договору припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати за спожиту теплову енергію.

Договір підписаний сторонами, та скріплений відтиском печатки позивача.

Позивач виставив відповідачу рахунки на оплату послуг теплопостачання, зокрема рахунок №104 від 29.12.2017р. на суму 1026,86грн., №104 від 26.01.2018р. на суму 2589,47грн., №104 від 28.02.2018р. - 1327,94грн., №104 від 30.03.2018р. на суму 1271,88грн. та рахунок від 10.04.2018р. на суму 266,06грн.

Матеріали справи містять копію акта прийняття теплового вузла обліку по вул. Проскурівського підпілля, буд. 25 (дата прийняття 03.06.2015 р.), акти обстеження лічильника обліку ГВП, складений позивачем звіт про споживання теплової енергії відповідачем, довідку про кількість спожитої теплової енергії відповідачем протягом жовтня 2017 р. - квітня 2018 р., а також розрахунок заборгованості.

Несплата відповідачем заборгованості за надані в грудні 2017р. - квітні 2018р. послуги з опалення в сумі 6481,63грн., у строки встановлені договором про надання послуг з теплопостачання №4773/104 від 01.12.2015р., стала підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення цієї заборгованості, а також стягнення нарахованих 4055,16 грн. пені, 34,26 грн. 3% річних та 152,04 грн. інфляційних нарахувань.

Аналізуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, суд до уваги приймає наступне.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір про надання послуг з теплопостачання від 01.12.2015 р. №4773/104.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Аналогічні положення містить ст. 275 ГК України.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов договору №4773/104 про надання послуг з теплопостачання від 01.12.2015р. позивач надав відповідачу послуги з теплопостачання на загальну суму 6481,63 грн., а відповідач зобов'язувався оплатити такі послуги у встановлені договором терміни. Факт надання послуг підтверджується поданими в матеріали справи рахунками №104 від 29.12.2017р., 26.01.2018р., 28.02.2018р., 30.03.2018р.,10.04.2018р.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов'язання.

Сторони у п. 7.2 договору передбачили, що оплата використаної теплової енергії здійснюється споживачем наступним чином: попередня оплата в розмір 50% розрахункової місячної норми споживання теплової енергії до 15 числа поточного (розрахункового) місяця; остаточні розрахунки проводяться до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 7.2 договору).

Суд встановив, що відповідач не виконав свої договірні зобов'язання щодо оплати наданих послуг з теплопостачання, утворивши заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 6481,63грн.

Згідно ст.193 ГК України та ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов'язання.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач не подав в матеріали справи доказів на підтвердження оплати суми заборгованості, що є предметом спору. Тому позовні вимоги в частині стягнення 6481,63 грн. боргу заявлені правомірно, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивач також заявив до стягнення пеню в сумі 4055,16грн., при цьому вказавши період нарахування з 10.01.2018 р. по 30.04.2018 р.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У п. 11 договору сторони погодили, що за несвоєчасне внесення споживачем плати за спожиті послуги він сплачує виконавцю пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Аналогічні положення передбачені і ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", якою установлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності: за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Суд перевіривши розрахунок заявленої до стягнення пені, встановив, що позивач правомірно заявив до стягнення лише 4003,27грн. пені. У стягненні 51,89грн. пені слід відмовити, у зв'язку із безпідставністю.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 34,26 грн. 3% річних, 152,04 грн. інфляційних втрат згідно з поданими розрахунками.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, проаналізувавши поданий розрахунок нарахованих до стягнення 34,26 грн. 3% річних, вважає, що задоволенню підлягає вимога щодо стягнення лише 33,75грн. 3% річних, у стягненні 0,51грн. слід відмовити.

Щодо заявлених до стягнення 152,04грн. інфляційних втрат, суд проаналізувавши поданий розрахунок вважає, що останній здійснено обґрунтовано, в межах можливих нарахувань, а тому позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 152,04 грн. підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" м. Хмельницький до фізичної - особи підприємця Дикунця Миколи Миколайовича м. Хмельницький про стягнення 10723,09 грн., з яких 6481,63 грн. заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.12.17р. по 01.05.18р.; 4055,16 грн. пені; 34,26 грн. 3% річних; 152,04 грн. інфляційні нарахування підлягає задоволенню частково, а саме: в частині стягнення 6481,63грн. основної заборгованості, 4003,27грн. пені, 33,75грн. 3% річних, 152,04грн. інфляційних нарахувань. У позові в частині стягнення 51,89грн. пені та 0,51 грн. 3% річних належить відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240-242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" м. Хмельницький до фізичної - особи підприємця Дикунця Миколи Миколайовича м. Хмельницький про стягнення 10723,09 грн., з яких 6481,63 грн. заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.12.17р. по 01.05.18р.; 4055,16 грн. пені; 34,26 грн. 3% річних; 152,04 грн. інфляційні нарахування задовольнити частково.

Стягнути з фізичної - особи підприємця Дикунця Миколи Миколайовича (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" (м. Хмельницький, вул. Пересипкіна, 5, код 03356571) 6481,63грн. (шість тисяч чотириста вісімдесят одну гривню 63 коп.) заборгованості за надані послуги з теплопостачання, 4003,27грн. (чотири тисячі три гривні 27 коп.) пені, 33,75грн. (тридцять три гривні 75 коп.) 3% річних, 152,04грн. (сто п'ятдесят дві гривні 04 коп.) інфляційних нарахувань, 1753,39грн. (одна тисяча сімсот п'ятдесят три гривні 39 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У позові в частині стягнення 51,89грн. пені та 0,51 грн. 3% річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України.

Повний текст рішення складено 29.08.2018р.

Суддя С.В. Гладій

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу (29000, м. Хмельницький, вул. Пересипкіна,5),

3 - відповідачу (АДРЕСА_1).

Надіслати усім рекомендованим листом з повідомленням про вручення.