РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.09.2018Справа № 910/8552/18
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»

до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант»

про стягнення 28350,40 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, оскільки Відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував Позивачу шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП.

Відповідач вимоги позову визнав на суму 26266,59 грн., з підстав, наведених у відзиві, та зокрема з посиланнями, що суму відшкодування необхідно зменшувати на суму ПДВ, що Позивачем було порушено його права та відсутні підстави для здійснення страхової виплати, оскільки Позивач не звертався до нього з заявою, яка б містила усі передбачені законом додатки, та що відсутні підстави стягувати з Відповідача судовий збір, так як відсутня його вина у виникненні спору.

Позивач не скористався своїм правом подати відповідь на відзив.

Від МТСБУ надійшли відомості щодо умов укладеного Відповідачем страхового договору (полісу).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

14.01.2018 по вул. Г. Севастополя, в м. Києві, була скоєна ДТП. Причинами стало те, що водії ОСОБА_1, керуючи автомобілем «БМВ», д.р.н. НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «КІА», д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, який в свою чергу здійснив наїзд на автомобіль «Хонда», д.р.н. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3, чим порушив ПДР України. Дані обставини підтверджуються постановою суду, копія якої міститься у справі.

Так, унаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «Хонда», д.р.н. НОМЕР_3 (Застрахований автомобіль), який був під керуванням ОСОБА_3 на час ДТП, та який був застрахований Позивачем на підставі Договору добровільного страхування, копія якого залучена до справи (далі - Договір добровільного страхування). Вигодонабувачем за вказаним договором є страхувальник (ОСОБА_3). Докази, що Договір не був діючим на час ДТП, у справі відсутні.

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування та враховуючи, зокрема, Звіт № 01-23/01 про оцінку розміру матеріального збитку від 23.01.2018 (вартість матеріального збитку, з урахуванням зносу, становить 36154,89 грн., коефіцієнт зносу - 0,5925), Позивачем було складено страховий акт, відповідно до якого Позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 29301,55 грн. вигодонабувачу за Договором, що підтверджується залученим до справи платіжним дорученням.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як убачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм ОСОБА_1, автомобіля «БМВ», д.р.н. НОМЕР_1, під час експлуатації останнього, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено залученою до матеріалів справи постановою суду.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1, як особи, яка експлуатувала автомобіль «БМВ», д.р.н. НОМЕР_1, на законних підставах, була застрахована Відповідачем на підставі договору (полісу) №АМ/539557 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності по майну - 100000 грн., франшиза - 1000 грн.).

Отже, на Відповідача вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації водієм ОСОБА_1, автомобіля «БМВ», д.р.н. НОМЕР_1, на час ДТП.

Згідно з ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас як передбачено ч. 3 ст. 985 ЦК України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

За змістом п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак спеціальні норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, Відповідач, як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АМ/539557 та положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1192 ЦК України, у Відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати Позивачу шкоду, в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (100000 грн.) та в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до Позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування (29301,55 грн.), але не більше вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля (оціненого розміру матеріального збитку), з урахуванням коефіцієнту зносу деталей (що відповідно до наданого Позивачем висновку №00248047, з урахуванням зносу, становить 32719,87 грн.), та за мінусом встановленої полісом франшизи (1000 грн.), та отже в сумі 28301,55 грн. (29301,55 грн. - 1000 грн.).

Щодо заперечень Відповідача проти позову щодо необхідності зменшення суми страхового відшкодування на суму ПДВ суд зазначає, що дійсно, за приписами ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму ПДВ у випадку відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника).

Проте, з наведеного вище Звіту № 01-23/01 про оцінку розміру матеріального збитку від 23.01.2018 та з висновку №00248047 від 12.02.2018 (на відомості останнього посилається у і Відповідач) вбачається, що усі обрахунки здійснювалися без збільшення сум у розрахунках на суми ПДВ (тобто, ПДВ не нараховувалося), тому відповідно відсутні підстави і зменшувати указані суми на суму ПДВ.

Щодо заперечень Відповідача проти позову, що Позивачем було порушено його права та відсутні підстави для здійснення страхової виплати, оскільки Позивач не звертався до нього з заявою, яка б містила усі передбачені законом додатки, тому Відповідач не зміг належно розслідувати страховий випадок та здійснити виплату, яку він вважав обгрунтованою, суд зазначає наступне.

Дійсно, стаття 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування з такими (п. 35.2 вказаного Закону) документами:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

є) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв'язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Враховуючи, що заяву про страхове відшкодування подавав не потерпілий, а інша особа - Позивач, як страховик, що виплатив страхове відшкодування, то документи, передбачені п.п. а), в), г), ґ), д), є) у нього відсутні, так як він не є потерпілим.

Відомості про банківські реквізити заявника (Позивача) були зазначені у заяві.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, виконання обов'язку боржника третьою особою.

Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. При цьому, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні (ст. 517 ЦК України).

Отже, щодо документу, який посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування від Відповідача, як страховика винуватця, та яким у даному випадку, враховуючи положення ст. 35 указаного Закону в сукупності зі ст.ст. 512, 517 ЦК України, було платіжне доручення про виплату потерпілому страхового відшкодування Позивачем, як страховиком потерпілого, то такий документ до заяви про страхове відшкодування дійсно доданий не був, що підтверджується як актом Відповідача, так і відсутністю даного документу у переліку додатків до заяви.

Відтак Відповідач правомірно, на підставі ст. 517 ЦК України, не виконував свого обов'язку зі здійснення страхової виплати Позивачу, як новому кредиторові, до надання доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Разом із цим, такий доказ (копія платіжного доручення) був у складі додатків до позову, а отже разом з позовом був отриманий Відповідачем 03.07.2018, що вбачається зі відомостей системи пошуку поштових відправлень Укрпошти.

Проте страхова виплата Відповідачем так здійснена і не була, у тому числі і у визнаному ним самим у відзиві обґрунтованим розмірі.

Враховуючи все вищенаведене, вимоги позову визнаються судом обґрунтованими у розмірі 28301,55 грн.

Натомість, щодо вимог про стягнення 3% річних за ст. 625 ЦК України, нарахованих на суму виплаченого Позивачем в зв'язку з ДТП страхового відшкодування, то суд у цій частині у позові відмовляє, оскільки протягом строку нарахування Позивачем 3% річних Відповідач правомірно, на підставі ст. 517 ЦК України, не виконував обов'язку зі здійснення страхової виплати Позивачу, як новому кредиторові, і цей обов'язок виник у Відповідача лише після отримання ним копії платіжного доручення.

Тобто, оскільки у Відповідача грошове зобов'язання у період з 05.06.2018 - 25.06.2018 ще не виникло, то підстави для стягнення санкцій за прострочення оплати у цей період у суду відсутні, тому в стягненні 48,85 грн. суд відмовляє.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене судові витрати, у які Позивачем включено лише витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України в зв'язку з задоволенням позову частково - покладаються на сторін (Позивача та Відповідача відповідно) пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, посилання Відповідача про відсутність підстав для покладення на нього судових витрат, так як він не вважає себе винним у виникненні спору, судом відхилені, оскільки судовий збір покладається на Відповідача частково на підставі чітко встановленою нормою підстави - у зв'язку з частковим задоволенням вимог на підставі п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, а не як на особу, з неправильних дій якої виник спір згідно з ч. 9 ст. 129 ГПК України. Судом також, при здійсненні розподілу судових витрат враховано, що Відповідачем від часу відкриття провадження у справі не було здійснено страхового відшкодування узагалі, навіть частково, у визнаному самим Відповідачем обґрунтованому розмірі.

Керуючись статтями ст.ст. 86, 129, 165, 178, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (м. Київ, вул. Саксаганського, 70-А; ідентифікаційний код 20033533) 28301 (двадцять вісім тисяч триста одну) грн. 55 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 1758 (одну тисячу сімсот п'ятдесят вісім) грн. 96 коп. судового збору.

У іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.