ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" вересня 2018 р. Cправа № 902/219/18

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Барський машинобудівний завод", м. Бар, Вінницька область

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОМОТЕХНИК", м.Пушкіно, Московська область, Росія

про стягнення 1 400 000,00 рублів, що еквівалентно у національній валюті України 586 586,00 грн

За участю секретаря судового засідання Василишеної Н.О.

Представники сторін не з'явились.

В С Т А Н О В И В :

Приватним акціонерним товариством "Барський машинобудівний завод" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОМОТЕХНИК" про стягнення 1 400 000,00 рублів, що еквівалентно у національній валюті України 586 586,00 грн заборгованості за контрактом № 01/Д від 01.03.2016 р.

Ухвалою суду від 02.05.2018 р. за вказаним позовом відрито провадження у справі № 902/219/18 у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 25.06.2018 р. на 12:30 (резервна дата - 25.07.2018 р. на 12:00).

Крім того ухвалою суду від цієї ж дати з метою належного повідомлення відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОМОТЕХНИК" - про час та місце судового засідання, враховуючи, що останній є нерезидентом, а також необхідністю забезпечення змагальності судового процесу зупинено провадження у справі № 902/219/18 до 25.06.2018 р.

З метою подальшого розгляду справи, провадження у справі № 902/219/18 ухвалою суду від 25.06.2018 р. було поновлено.

25.06.2018 р. ухвалами суду підготовче засідання було відкладено на 25.07.2018 р., провадження у справі зупинено.

Ухвалами суду від 25.07.2018 р. поновлено провадження, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 06.09.2018 р.

Крім того ухвалою суду від цієї ж дати зупинено провадження у справі до 06.09.2018 р.

Ухвалою суду від 05.09.2018 р. провадження у справі поновлено з метою здійснення її подальшого розгляду.

06.09.2018 р. на адресу суду надійшло клопотання представника позивача б/н від 06.09.2018 р., в якому останній підтримує заявлений позов в повному обсязі та просить суд провести розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання 06.09.2018 р. представники сторін не з'явилися, хоча про час та день розгляду справи повідомлялись належним чином ухвалою, яка надсилалась на їх юридичні адреси вказані в позовній заяві, які значаться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ПАТ "Барський машинобудівний завод") та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб Російської Федерації станом на 26.04.2018 р. (ТОВ "Домотехник").

Факт належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи підтверджується наявною в матеріалах справи інформацією отриманою з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень згідно якої адресована позивачу ухвала значиться в стані "Відправлення вручено: за довіреністю" та клопотанням представника останнього б/н від 06.09.2017 р. про розгляд справи за його відсутності.

Разом з тим адресована відповідачу ухвала від 25.07.2018 р. підприємством зв'язку до суду не повернута, тоді як попередні ухали суду від 02.05.2018 р. та 25.06.2018 р., які направлялись на адресу відповідача повернуті з відмітками "за невостребованием".

Крім того, суд відзначає, що ухвала про відкриття провадження у даній справі відповідачу направлялась через Арбітражний суд Московської області у порядку, передбаченому Угодою про порядок вирішення спорів, пов'язаних зі здійсненням господарської діяльності, проте на момент прийняття рішення у даній справі інформації стосовно виконання (невиконання) судового доручення із арбітражного суду не надходило.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд враховує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представника відповідача.

У зв'язку з неявкою представників сторін, фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави позовних вимог посилається на укладення між Приватним акціонерним товариством "Барський машинобудівний завод" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДОМОТЕХНИК" (Покупець) контракту № 01/Д від 01.03.2016 р., відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується поставити на адресу Покупця опалювальні газові котли типу КС, виготовлені Постачальником під товарним знаком "Тайга", право користування яким належить Покупцю, а Покупець зобов'язується прийняти товар на умовах даного контракту, а також додаткової угоди до нього.

В зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за контрактом № 01/Д від 01.03.2016 р. у відповідача утворилась заборгованість.

З огляду на вказане, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1 400 000,00 рублів, що еквівалентно у національній валюті України 586 586,00 грн.

Матеріали справи не містять ні відзиву, ні письмового пояснення з долученням відповідних доказів в яких би відповідач вказав власну процесуальну позицію щодо поданого позову.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 01.03.2016 р. між Приватним акціонерним товариством "Барський машинобудівний завод" (Позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домотехник" (Відповідач, Покупець) укладено контракт №01/Д (Контракт), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язується відвантажити на адресу покупця (котли опалювальні газові типу КС) виготовлені постачальником під товарним знаком "Тайга", право використання якого належить покупцю, далі по тексту контракту "товар", а покупець зобов'язується прийняти продукцію та оплатити її на умовах визначених даним контрактом, а також додатковими угодами до нього (а.с. 13-16, т. 1).

Згідно п. 1.2 Контракту асортимент, кількість, ціна та строк поставки кожної партії товару вказується в специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного контракту.

Відповідно до п. 2.1 Контракту ціна товару вказана в специфікаціях.

Пунктами 2.4 та 2.5 Контракту передбачено валюта контракту - російський рубль. Загальна сума контракту складає 200 000 000 рублів.

Згідно п. 3.1 Контракту покупець проводить оплату поставленої партії товару в рублях шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника не пізніше 80 банківських днів з дати оформлення експортної декларації на відповідну партію продукції. При необхідності специфікації на окрему партію товару можуть встановлюватися інші умови оплати, в такому випадку умови оплати цієї партії товару, вказані в специфікації будуть пріоритетними.

Відповідно до п. 4.2 Контракту датою поставки товару вважається дата передачі товару покупцю або визначеному ним вантажоодержувачу.

Згідно із п. 4.3 Контракту перехід права власності чи ризики втрати і пошкодження продукції переходить від постачальника до покупця в момент передачі продукції покупцю або визначеному ним вантажоодержувачу і підписання покупцем/вантажоодержувачем товарно-транспортної накладної на відповідну партію товару.

Відповідно до п. 5.1 Контракту поставка товару здійснюється окремими партіями. Поставка кожної партії товару здійснюється по специфікаціям оформлених на підставі письмових заявок покупця, які надаються постачальнику не менше ніж за 5 календарних днів до дати поставки.

Додатковою угодою № 3 від 18.05.2017 р. сторонами викладено в новій редакції розділ 15 Контракту "Юридичні адреси та підписи сторін" (а.с. 21, т. 1).

Відповідно до Специфікації № 47 від 25.10.2017 р. до Контракту вартість товару складає 2 567 990 рублів та має бути оплачена з відстроченням платежу до 30.11.2017 р. (а.с. 22, т. 1).

Судом встановлено, що на виконання умов Контракту позивачем відвантажено згідно рахунку-фактури № 5063 від 26.10.2017 р., вантажно-митної декларації № UA401020/2017/001120 та міжнародної товарно-транспортної накладної СМR № 0042287 на адресу відповідача товар на суму 2 567 990 рублів (а.с. 23-26, т. 1).

Як вказувалось вище, умовами Специфікації № 49 від 22.11.2017 р. сторонами погоджено, що товар має бути оплачено відповідачем з відстроченням платежу до 30.11.2017 р.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, відповідач за поставлений товар розрахувався частково в сумі 1 167 990 рублів (а.с. 49-50, т. 1), у зв'язку з чим у останнього виник борг перед позивачем в сумі 1 400 000 рублів. Докази протилежного у справі відсутні.

На підтвердження існування суми боргу у вказаному розмірі позивачем також додано довідку Барського відділення АТ "Райффайзен Банк Аваль" про те, що станом на 27.04.2018 р. заборгованість за товар по МД 401020/2017/1120 від 03.11.2017 р. за зовнішньоекономічним контрактом № 01/Д від 01.03.2016 р. з нерезидентом ТОВ "Домотехник" Російська Федерація становить 1 400 000,0 рос. рублів (а.с. 45, т. 1).

Непроведення відповідачем розрахунків за отриманий товар стало підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 366 ГПК України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов'язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 365 ГПК України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності у справах з іноземним елементом, передбачених у статті 77 цього Закону.

У пункті 11.2 Контракту сторони сторонами погоджено, що усі спори, розбіжності чи вимоги, що виникатимуть із Контракту чи в зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають вирішенню у Господарському суді Вінницької області.

Такими чином даний спір відноситься до юрисдикції Господарському суду Вінницької області.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З моменту укладення сторонами Контракту між ними виникли зобов'язання, які мають правову природу договору поставки.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до переконливого висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся, позаяк матеріалами справи підтверджено факт поставки позивачем товару (опалювальних газових котлів) відповідачу та відсутність повної та своєчасної оплати зі сторони останнього за отриманий товар.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 1 400 000 рублів заборгованості за Контрактом правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її в повному обсязі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвал суду відповідач не подав до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

Враховуючи викладене заявлений позов підлягає задоволенню судом в повному обсязі.

Приймаючи рішення судом враховано, що згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частинами першою, другою статті 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, положення чинного законодавства хоча й визначають національну валюту як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 203/3486/15-ц, від 11.04.2018 р. у справі № 300/900/15-ц, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2018 р. у справі № 905/407/16).

У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за Контрактом в іноземній валюті, якщо саме вона визначена у Контракті і позивач просить стягнути суму у валюті.

Разом з тим, у п. 2.4. Контракту сторонами даної справи погоджено, що валюта Контракту - російський рубль.

Отже, стягнення боргу в іноземній валюті узгоджується з вимогам чинного законодавства, а також буде сприяти ефективному відновленню порушених прав позивача позаяк пред'явлення до виконання даного рішення буде здійснюватися за місцем знаходження відповідача.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

06.09.2018 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення із зазначенням про відкладення складання тексту повного судового рішення на строк не більше ніж на десять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, ст.ст.232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОМОТЕХНИК", вул. Надсоновська, буд.24, прим. 12, кім. 110, м. Пушкіно, Московська область, Росія, 141207 (ІПН , КПП 503801001, основний державний реєстраційний номер 136, рахунок у ПАО "Сбербанк Росии" г.Ивантеевка, ул. Новая Слобода, д. 3, пом. 004, доп. офис 9040/00850, SABRRUM3 (SWIFT-код) SBERBANK, кореспондентський рахунок , БІК 04452225 на користь Приватного акціонерного товариства "Барський машинобудівний завод", вул. Каштанова, 5, м.Бар, Вінницька область, 23000 (ідентифікаційний код - 14307570, рахунок 0 в АО "Райффайзенбанк", м. Москва, БІК 044525700, ІПН , одержувач Raiffeisen Bank International AG, Vienna RZBA AT WW) - 1 400 000 російських рублів боргу.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ДОМОТЕХНИК", вул. Надсоновська, буд.24, пом. 12, кім. 110, м. Пушкіно, Московська область, Росія, 141207, (ІПН , КПП 503801001, основний державний реєстраційний номер 136, рахунок у ПАО "Сбербанк Росии" г. Ивантеевка, ул. Новая Слобода, д. 3, пом. 004, доп. офис 9040/00850, SABRRUM3 (SWIFT-код) SBERBANK, кореспондентський рахунок , БІК 04452225 на користь Приватного акціонерного товариства "Барський машинобудівний завод", вул. Каштанова, 5, м.Бар, Вінницька область, 23000 (ідентифікаційний код - 14307570, рахунок 0 в АО "Райффайзенбанк", м. Москва, БІК 044525700, ІПН , одержувач Raiffeisen Bank International AG, Vienna RZBA AT WW) - 8 798 грн 80 коп. - відшкодування витрат по сплаті судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 10 вересня 2018 р.

Суддя О.О. Банасько

1 - до справи.

2 - позивачу - вул. Каштанова, 5, м. Бар, Вінницька область, 23000.

3 - відповідачу - вул. Надсоновская, 24, пом. 12 к. 110, м. Пушкіно, Московська область, Росія, 141207.