ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2018 року м. Дніпро Справа № 904/626/18

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач )

суддів: Чимбар Л.О., Подобєд І.М.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2018 р.

( суддя Євстигнеєва Н.М., м. Дніпро, повний текст рішення складено 30.05.2018 р.) у справі

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю

"Дніпропетровський завод полімерних матеріалів",

м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля",

м. Павлоград Дніпропетровської області

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

Публічне акціонерне товариство "Перший Український ОСОБА_1"

м. Київ

про стягнення заборгованості у розмірі 478 905,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2018 р. позов задоволено повністю - стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод полімерних матеріалів" заборгованість у розмірі 375 795,00 грн., пеню у розмірі 18 789,75 грн., 3% річних у розмірі 14 627,11 грн., інфляційне збільшення у розмірі 69 693,28 грн., витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 7 183,58 грн., та витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 6 000,00 грн..

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обгрунтування апеляційної скарги Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" посилається на те, що при прийнятті рішення, господарським судом першої інстанції зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи та судом неповно зясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме: залишено без належної юридичної оцінки заперечення Відповідача відносно того, що право вимоги по договору № 1897-ПУ-УМТС від 25.01.2016 р. набуло ПАТ «ПУМБ», як в частині основного боргу, так і в частині відповідних нарахувань на суму основного боргу, здійснених у звязку з порушення строків його сплати.

По зазначеним підставам, ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» підтримує своє клопотання про закриття провадження по справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України в звязку з відсутністю предмету спору, оскільки договір факторингу діє, тому Позивач не позбавлений права оформити Реєстр та отримати кошти за продукцію по договору факторингу.

Також, Скаржник посилається на те, що Позивач з позовом до суду звернувся в лютому 2018 р., тобто поза межами строку, але господарським судом не прийнято до уваги той факт, що, незважаючи на те, що період нарахування пені сторонами в Договорі збільшено, строк позовної давності в один рік, який застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) ( п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України ) Позивачем порушено, що є підставою для відмови у стягненні пені.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_2 у складі колегії суддів: Антоніка С.Г., Орєшкіной Е.В.

Розпорядженням керівника апарату суду від 25.06.2018 р. призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі, у звязку з перебуванням у відпустці судді Антоніка С.Г.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_2 у складі колегії суддів: Орєшкіной Е.В., Чимбар Л.О.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.06.2018 р. апеляційна скарга Відповідача була залишена без руху, стороні було надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме зобовязано надати докази доплати судового збору.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі. Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 04.09.2018 р.

Розпорядженням керівника апарату суду від 03.09.2018 р. призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі, у звязку з перебуванням у відпустці судді Орєшкіной Е. В.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_2 у складі колегії суддів: Чимбар Л.О., Подобєд І.М.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод полімерних матеріалів" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, товариство посилається на те, що висновки суду першої інстанції щодо того, що права вимоги за видатковою накладною № 2 від 02.08.2016 р. ( рахунок фактури № 102/16 від 02.08.2016 р. ) та за видатковою накладною № 3 від 09.09.2016 р. ( рахунок фактури № 125/16 від 09.09.2016р.) не передавалися ПАТ «ПУМБ», - є законними та такими, що підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, оскільки згідно реєстрів, Сторони не погоджували передачу прав вимоги за вказаними видатковими накладними.

Крім того, у відзиві товариство посилається на те, що з урахуванням умов Договору про нарахування пені без обмеження шестимісячним строком, на виконання вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України Позивачем було застосовано позовну давність в один рік, а тому заявлено вимоги по стягненню пені за період з 10.02.2017 р. по 10.02.2018 р.

Скаржник та Третя особа не скористалися своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечили явку представників, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Беручи до уваги, що неявка вказаних учасників провадження у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника Відповідача та Третьої особи.

У судовому засіданні 04.09.2018 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника Позивача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, в силу наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до приписів ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона ( продавець ) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві ), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25.01.2016 р. між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля", яке в подальшому перейменоване в Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" ( Покупець ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод полімерних матеріалів" ( Постачальник ) укладено Договір поставки №1897-ПУ-УМТС, відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов'язується поставляти у власність Покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК, в асортименті, кількості та строки, за цінами і якісними характеристиками, погодженими сторонами у цьому договорі та Специфікаціях, які є невідємними частинами договору.

Покупець зобовязується прийняти і оплатити поставлену у його власність продукцію у відповідності з умовами цього договору ( п.1.2 договору ).

Згідно з п. 2.1 договору якість і комплектність кожного виду продукції, що поставляється має відповідати нормам, стандартам якісних показників і технічним вимогам, встановленими діючими нормативними актами України і умовам цього договору. Продукція, що поставляється за цим договором має бути новою, якщо інше не обумовлено в Специфікації до цього договору.

Поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількістю та за цінами, з якісними характеристиками та в строки, погоджені сторонами в Специфікаціях до цього договору ( п. 4.1 договору ).

У відповідності з п. 4.3 договору Постачальник зобовязаний надати Покупцю наступні документи: рахунок; податкову накладну; видаткову накладну; відповідні товаросупровідні документи (залізничну/товарно-транспортну накладну); сертифікат якості заводу-виробника та/або паспорт; сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обовязковій сертифікації); дозвіл Держпромнагляду (у випадку, якщо отримання даного документу обовязкове відповідно до норм чинного законодавства); інструкцію з експлуатації (у випадку, якщо даний документ передбачений); технічну документацію, передбачену п. 2.4 договору.

Загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, які є невідємною частиною цього договору. У випадку відхилення кількості фактично поставленою продукції від погодженої до поставки кількості, загальна вартість договору, змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції із розрахунку її ціни, зазначеної у відповідних Специфікаціях до договору. Толеранс ( відхилення за кількістю ) поставки продукції складає 10 %, якщо інше не обумовлено сторонами у відповідних Специфікаціях до договору ( п. 5.1 договору ).

Відповідно до п. п. 5.4, 5.5 договору розрахунки за поставлену постачальником продукцію за цим договором здійснюються Покупцем в порядку і строки погоджені сторонами у відповідних Специфікаціях, які є невідємними частинами цього договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця. Також розрахунки за цим договором можуть здійснюватися у інших формах, що не протирічать чинному законодавству. Остаточні взаєморозрахунки між покупцем і постачальником здійснюється на підставі даних якості, кількості, асортименту і комплектності продукції, визначених у відповідності з розділом 2 договору.

У п. 4.8 договору визначено, що зобовязання Постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції у розпорядженні покупця в погоджене місце призначення поставки належної якості, комплектності, асортименті, кількості у строки, з якісними характеристиками, погодженими сторонами в договорі та Специфікації до договору. Зобовязання покупця вважаються виконаними з моменту оплати поставленої продукції.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх обовязків, строк дії договору встановлюється до 31.12.2016 р. включно ( п. 8.1 договору ).

Судом першої інстанції встановлено і не оспорюється Скаржником в апеляційній скарзі - на виконання умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод полімерних матеріалів" здійснило поставку приватному акціонерному товариству "ДТЕК Павлоградвугілля" товар, обумовлений специфікаціями, що підтверджується видатковими накладними № 3 від 09.09.2016 р. на суму 170 595,00 грн., та № 2 від 02.08.2016 р. на суму 205 200,00 грн., а також товарно-транспортними накладними № 3 від 09.09.2016 р. та № 2 від 02.08.2016 р.

Згідно умов Специфікацій від 25.01.2016 р., на підставі яких здійснювались поставки, розрахунки за продукцію, що поставляється Постачальником, здійснюється Покупцем шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 робочих днів с 60 календарного дня з дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку і за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної та документів, передбачених умовами договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця.

22.12.2014 р. між публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" ( ОСОБА_1 або "Фактор") та товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод полімерних матеріалів" ( Клієнт ) було укладено Договір факторингу з регресом № Ф-DNI-208 (а.с. 118-126 т. 1), згідно п. 1.1 якого, предметом вказаного договору факторингу є зобов'язання ОСОБА_3 ( Третя особа у даній справі ) здійснити факторингове фінансування Клієнта ( Позивача ) за плату на умовах факторингу з регресом.

Ліміт факторингового фінансування за цим договором встановлюється в розмірі 700 000,00 грн. зі строком дії до 05.05.2016 року ( п. 1.2 ).

Відповідно до п. 1.3. договору, право вимоги є відступленим Клієнтом (набутим ОСОБА_3) з моменту підписання сторонами Реєстру, що містить таке Право вимоги.

Відповідно до п. 2.1 договору, перелік боржників визначається сторонами у Переліку Боржників згідно Додатку № 1 до договору.

За приписами п. 2.2. договору, умови придбання ОСОБА_3 Права вимоги визначаються у Реєстрі, що складається за формою згідно Додатку № 2 до договору.

У п. 2.11. договору факторингу, сторонами визначено порядок фінансування Клієнта, відповідно до якого первісна сума грошових коштів перераховується на користь Клієнта в розмірі авансового платежу, розмір якого визначається в Реєстрі, не пізніше банківського дня, наступного за днем підписання Банком відповідного Реєстру; залишкова сума грошових коштів перераховується на користь Клієнта в розмірі, який визначається як різниця між вартістю права вимоги та авансовим платежем, що був перерахований Банком на користь Клієнта за відповідним правом згідно з умовами що містяться в Реєстрі, не пізніше банківського дня, наступного за днем отримання Банком від боржника повної суми його заборгованості за відступленим фактору відповідним правом вимоги в розмірі вартості права вимоги, та умови відсутності будь-якої заборгованості Клієнта за Борговими зобов'язаннями перед фактором за цим Договором. Сума коштів, що підлягає перерахуванню Клієнту згідно з цим підпунктом договору, визначається Банком за кожним окремим правом вимоги, яке виникло за відповідним документом/контрактом

Відповідно п.13.1 договору факторингу договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення їх печатками та діє до моменту повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань по договору та отримання фактором грошових коштів в оплату повної вартості прав вимоги.

Положення договору щодо відступлення Клієнтом на користь фактора певного права вимоги до боржника, так само як і здійснення фактором факторингового фінансування, набувають чинності з дати підписання сторонами і скріплення їх печатками Реєстрів (згідно додатку № 2 до цього договору).

Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу боржником було, зокрема, визначено ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" за договором 1897-ПУ-УМТС від 25.01.2016.

Відповідно до умов пункту 2.2. договору факторингу, були підписані наступні реєстри:

Реєстр № 5 від 05.07.2016 р., згідно якого право вимоги за вказаним реєстром було відступлене (передане) зобов'язань боржника ( ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" ) за договором поставки № 1897-ПУ-УМТС: за накладною № 8 від 22.06.2016 р. та рахунком-фактурою № 76/16 від 22.06.2016 р. в сумі 34 698,00 грн. (аванс визначено 31 228,20 грн. ); за накладною № 15 від 27.05.2016 р. та рахунком-фактурою № 65/16 від 27.05.2016 р. в сумі 7 722,00 грн. (аванс визначено 6 949,80 грн.); за накладною №17 від 31.05.2016 р. та рахунком-фактурою № 67/16 від 31.05.2016 р. в сумі 42 624,00 грн. ( аванс визначено 38 361,60 грн. ); за накладною №1 від 01.06.2016 та рахунком-фактурою № 68/16 від 01.06.2016 р. в сумі 42 624,00 грн. (аванс визначено 38 361,60 грн.).

Реєстр № 6 від 04.08.2016 р., згідно якого аванс визначено в сумі 93 960,00 грн. Право вимоги за вказаним реєстром було відступлене (передане) у сумі 104 400,00 грн. зобов'язань боржника ( ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") за договором поставки №1897-ПУ-УМТС, накладною № 11 від 19.07.2016 р. та рахунком-фактурою № 92/16 від 19.07.2016 р.

Реєстр № 7 від 10.08.2016 р., згідно якого аванс визначено в сумі 153 535,50 грн. Право вимоги за вказаним реєстром було відступлене (передане) у сумі 170 595,00 грн. зобов'язань боржника (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") за договором поставки № 1897-ПУ-УМТС, накладною № 19 від 29.07.2016 р. та рахунком-фактурою № 100/16 від 29.07.2016 р.

Реєстр № 8 від 31.08.2016 р., згідно якого право вимоги за вказаним реєстром було відступлене (передане) зобов'язань боржника ( ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" ) за договором поставки № 1897-ПУ-УМТС: за накладною №7 від 08.08.2016 р. та рахунком-фактурою №107/16 від 08.08.2016 р. в сумі 20 747,99 грн. (аванс визначено 18 673,19 грн.); за накладною № 10 від 10.08.2016 р. та рахунком-фактурою № 110/16 від 10.08.2016 р. в сумі 170 595,00 грн. (аванс визначено 153 535,50 грн.); за накладною № 16 від 26.08.2016 р. та рахунком-фактурою № 117/16 від 26.08.2016 р. в сумі 10 284,00 грн. ( аванс визначено 9 255,60 грн.).

Реєстр № 9 від 05.09.2016 р., згідно якого аванс визначено в сумі 153 535,50 грн. Право вимоги за вказаним реєстром було відступлене ( передане ) у сумі 170 595,00 грн. зобов'язань боржника ( ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" ) за договором поставки № 1897-ПУ-УМТС, накладною №18 від 28.08.2016 р. та рахунком-фактурою № 119/16 від 28.08.2016 р.

Як встановлено місцевим судом, вищевказані суми, відповідно до умов договору, були перераховані Позивачу ОСОБА_3 у строки визначені договором.

Між сторонами укладено Додаткову угоду від 11.05.2016 р. до договору, відповідно до п. 1 якої, сторони передбачили, що в зв'язку з тим, що права грошових вимог до Покупця, які виникають на підставі договору, відступаються Постачальником ПАТ "Перший Український ОСОБА_1" на підставі договору факторингу, укладеного між Постачальником та ОСОБА_3, сторони дійшли до згоди, що починаючи з дати, з якої вступає в силу ця Додаткова угода, всі платежі по договору здійснюються виключно в безготівковій формі по реквізитам, зазначеним у цій додатковій угоді.

На рахунок Позивача відкритий в ПАТ "ПУМБ" за вищевказаними реквізитами ПАТ "ДТЕК "Павлоградвугілля" перерахувало відступлені суми за накладними № 8 від 22.06.2016 р. на суму 34 698,00 грн., № 15 від 27.05.2016 р. на суму 7 722,00 грн., № 17 від 31.05.2016 р. на суму 42 624,00 грн., № 1 від 01.06.2016 р. на суму 42 624,00 грн., № 11 від 19.07.2016 р. на суму 104 400,00 грн., № 19 від 29.07.2016 р. на суму 170 595,00 грн., № 7 від 08.08.2016 р. на суму 20 747,99 грн., №10 від 10.08.2016 на суму 170 595,00 грн., №16 від 26.08.2016 на суму 10 284,00 грн., № 18 від 28.08.2016 р. на суму 170 595,00 грн.

Факт відсутності заборгованості за вказаним вище договором факторингу з регресом, станом на 25.04.2018 р. було підтверджено третьою особою в своїх письмових поясненнях під час розгляду спору в суді першої інстанції.

Також, Постачальником були надані Покупцеві на оплату рахунки-фактури № 125/16 від 09.09.2016 р. на суму 170 595,00 грн., № 102/16 від 02.08.2016 р. на суму 205 200,00 грн., які Відповідачем залишились не оплачені, у звязку з чим Позивач звернувся з претензією про сплату заборгованості за договором поставки з урахуванням штрафних санкцій.

З огляду на залучені Позивачем до матеріалів справи докази реєстрації податкових накладних за спірними поставками в органах ДФС України, приписи Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, місцевий господарський суд обгрунтовано не взявши до уваги посилання Відповідача щодо суперечливих даних в товаросупровідних документах, дійшов вірного висновку, що з урахуванням умов Специфікацій строк оплати товару є таким, що настав.

Крім основного боргу, Позивачем було нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 18 789,75 грн., 3% річних у розмірі 14 627,11 грн. та інфляційні втрати у розмірі 69 693,28 грн.

Виконання зобов'язання ( основного зобов'язання ) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом ( ст. 548 ЦК України ). Виконання зобовязань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ст. 549 ЦК України).

Відповідно до п. 6.8 договору у разі несвоєчасної оплати продукції, Покупець, за письмовою вимогою Постачальника, сплачує Постачальнику неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочки оплати від вартості своєчасно неоплаченої продукції, однак не більше 5 % від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Розмір нарахованої Позивачем пені по кожній видатковій накладній окремо склав 18 789,75 грн. за загальний період з 08.10.2016 р. по 10.02.2018 р.

Відповідач, заперечуючи проти позову просить застосувати до вимоги про стягнення пені позовну давність.

Задовольняючи вимогу Позивача про стягнення пені, місцевий господарський суд врахував, що заявник при нарахуванні пені дотримався, передбаченої у п. 6.8 умови договору, щодо того, що розмір пені не повинен перевищувати 5 % від вартості своєчасно неоплаченої продукції, відхилив заперечення Відповідача щодо пропуску Позивачем строку позовної давності, з посиланням на те, що у п. 6.9 договору обумовлено, що строк нарахування сторонами штрафних санкцій за договором не обмежується 6 місяцями з моменту (дати), коли зобовязання мало бути виконане за договором, у звязку з чим дійшов обгрунтованого висновку, що штрафна санкція підлягає нарахуванню за весь період порушення зобовязання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перевірці нарахування 3% річних у розмірі 14 627,11 грн. за загальний період з 08.10.2016 по 10.02.2018 та інфляційні втрати у розмірі 69 693,28 грн., господарським судом помилок не було виявлено, у звязку з чим вимога про стягнення 3% річних та індексу інфляції також була задоволена у повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" в апеляційній скарзі посилається на те, що при прийнятті рішення, господарським судом першої інстанції зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи та судом неповно зясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги Відповідача, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують вказаного вище висновку місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Відповідно ст. 269 ГПК України, переглядаючи в апеляційному порядку судові рішення, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Отже, суд апеляційної інстанції саме в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Наведеним в апеляційній скарзі доводам Відповідача повязаним з тим, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України в звязку з відсутністю предмету спору, оскільки право вимоги по договору № 1897-ПУ-УМТС від 25.01.2016 р. набуло ПАТ «ПУМБ», як в частині основного боргу, так і в частині відповідних нарахувань на суму основного боргу, судом першої інстанції було надано правомірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Зокрема, як вже зазначалося вище між ПАТ "Перший український міжнародний банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод полімерних матеріалів" укладено договір факторингу з регресом № Ф-DNI-208 від 22.12.2014 р.

Згідно п. 1.1 договору його предметом є зобов'язання ОСОБА_3 (Третя особа у даній справі) здійснити факторингове фінансування Клієнта (позивача) за плату на умовах факторингу з регресом.

Право вимоги є відступленим Клієнтом (набутим ОСОБА_3) з моменту підписання сторонами Реєстру, що містить таке право вимоги (п. 1.3. договору).

За здійснення факторингового фінансування за цим договором клієнт сплачує банку плату в порядку і розмірі, визначеному в статті 4 цього договору.

Внаслідок відступлення права вимоги фактор змінює клієнта як кредитора боржника, у зв'язку з чим до фактора переходять відповідні права кредитора за конрактом, включаючи права на отримання вартості майна (продукції)/виконання робіт/наданих послуг, суми будь-яких штрафних санкцій (неустойки штрафів пені) та суми інших платежів за контрактом (п.1.5 договору факторингу).

Згідно п. п. 1.2, 2.2. договору, перелік боржників визначається сторонами у Реєстрі, що складається за формою, згідно додатку № 2.

11.05.2016 р. між сторонами укладено додаткову угоду до договору поставки №1897-ПУ-УМТС від 25.01.2016 р., якою сторони погодили, що постачальник відступає своє грошове зобовязання по договору №1897-ПУ-УМТС від 25.01.2016 публічному акціонерному товариству "Перший Український ОСОБА_1", з метою забезпечення виконання зобовязань за договором факторингу з регресом. Починаючи з дати укладення даної додаткової угоди, всі платежі за договором поставки здійснюються виключно в безготівковій формі публічному акціонерному товариству "Перший Український ОСОБА_1" за наступними реквізитами: Отримувач ТОВ "ДЗПМ", код отримувача: 31468181, банк отримувача: ПАТ "ПУМБ", МФЩ 334851, рахунок 00031221. Позивач зобовязався передати відповідачу договір факторингу з додатками до нього.

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

З даної норми випливає, що фактору може бути передана тільки та грошова вимога, обовязок по сплаті якої вже існує у боржника. І вимога вважається переданою саме з дня виникнення обовязку боржника щодо сплати. Не може передаватися фактору вимога, час сплати якої не настав

Згідно абз. 2 п. 13.1. договору факторингу, положення щодо відступлення Клієнтом на користь ОСОБА_3 певного права вимоги до Боржника, так само як і здійснення ОСОБА_3 Факторингового фінансування, набирають чинності з дати підписання Сторонами та скріплення печатками Реєстрів.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції - для того, щоб вважати договір факторингу укладеним стосовно конкретної грошової вимоги необхідно, щоб був підписаний реєстр, а реєстр може бути складено виключно для тих вимог, що вже існують.

Матеріалами справи підтверджують, що Позивачем та ОСОБА_3 були підписані реєстри № 5 від 05.07.2016 р., № 6 від 04.08.2016 р., № 7 від 10.08.2016 р., № 8 від 31.08.2016 р. та № 9 від 05.09.2016 р. Відповідно цих реєстрів право вимоги за накладними № 2 від 02.08.2016 р. на суму 205 200,00 грн. та № 3 від 09.09.2016 р. на суму 170 595,00 грн., які є спірними, Позивачем ОСОБА_3 не передавалося.

Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Додаткова угода до договору поставки №1897-ПУ-УМТС від 25.01.2016, укладена сторонами 11.05.2016, не є таким письмовим повідомленням, бо в ній не визначена конкретна грошова сума, яка підлягає виконанню і відповідно з даної угоди не виникло обовязку відповідача здійснювати платежі на користь ПАТ "ПУМБ".

Отже, оскільки Реєстр на суму 375 795,00 грн. за спірними видатковими накладними ( № № 2 та 3 ) не підписувався, то право вимоги до ОСОБА_3 на цю суму не перейшло і відповідно у Відповідача відсутній обов'язок щодо сплати цієї суми ОСОБА_3, а тому, дану суму Відповідач повинен був сплатити Позивачу у строк, передбачений договором поставки №1897-ПУ-УМТС від 25.01.2016 р.

Щодо посилання Скаржника в апеляційній скарзі на те, що Позивач з позовом до суду звернувся поза межами строку, що є підставою для відмови у стягненні пені, то колегія суддів апеляційного суду вважає його таким, що не відповідає приписам законодавства та матеріалам справи.

Так, відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини першої, другої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною шостою статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до частини другої статті 343 ГК України та статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому до пені за порушення грошових зобов'язань застосовуються приписи частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до п. 6.8. Договору встановлено, що у разі несвоєчасної оплати Продукції, Покупець, за письмовою вимогою Постачальника, сплачує Постачальнику неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочки оплати від вартості своєчасно несплаченої Продукції, однак не більше 5 % від вартості несвоєчасно оплаченої Продукції.

Пунктом 6.9. Договору встановлено, що строк нарахування Сторонами штрафних санкцій за Договором не обмежується 6 місяцями з моменту, коли зобовязання мало бути виконано за Договором, у звязку з чим, штрафна санкція підлягає нарахуванню за весь період порушення зобовязання.

Таким чином, згідно умов Договору про нарахування пені без обмеження шестимісячним строком, Позивачем пеня була нарахована за період з 15.11.2016 року по 10.02.2018 року ( за накладною № 3 від 09.09.2016 р. ) та з 08.10.2016 року по 10.02.2016 року ( за накладною № 2 від 02.08.2016 року ). Тобто, на виконання вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України Позивачем було застосовано позовну давність в один рік, а тому судом першої інстанції задоволені позовні вимоги по стягненню пені за період з 10.02.2017 року по 10.02.2018 року.

Враховуючи приписи чинного законодавства та встановлені обставини справи, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи викладені в апеляційній скарзі колегія суддів вважає непереконливими та такими, що не відповідають приписам законодавства та спростовуються встановленим судом першої інстанції обставинами справи.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2018 р. у справі № 904/626/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Постанова складена у повному обсязі 05.09.2018 року

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя Л.О. Чимбар

Суддя І.М. Подобєд