ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2018 Справа № 917/861/18

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "СОФ І КО", 02660, м.Київ, вул.Бориспільська, буд.9, корпус 57, приміщення 7

до Фізичної особи - підприємця Семенова Олега Костянтиновича, АДРЕСА_1

про стягнення 34 608,42 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар Тертична О.О.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Товариство з обмеженою відповідальністю "СОФ І КО" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Семенова Олега Костянтинович про стягнення 34 608,42 грн. у зв'язку із невиконанням зобов'язань за Договором № 10/17-2 на переробку давальницької сировини від 29.09.2017 року

Позивач зазначав, що на виконання своїх зобов'язань відповідно до Рахунку на оплату № 52 від 29.09.2017 року виставленого Відповідачем, сплатив Відповідачу 50% від суми визначеної у Специфікації, що складає 23 760, 36 грн. Також, з метою належного виконання Договору, Позивач, на підставі Рахунку на оплату № 53 від 29.09.2017 року, придбав у Відповідача наповнювач (синтепон) необхідний для створення продукції на загальну суму 6 096,00 грн. Проте, Відповідач не виготовив визначену у Специфікації продукцію та не використав синтепон, придбаний Позивачем, з метою її виготовлення.

З цих підстав позивач просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь грошові кошти за Договором № 10/17-2 на переробку давальницької сировини від 29.09.2017 року у розмірі 29 856, 36 грн., неустойку (штраф) за невиконання зобов'язання по Договору № 10/17-2 на переробку давальницької сировини від 29.09.2017 року у розмірі 4 752, 07 грн., а також понесені ним по справі витрати.

При цьому, в позовній заяві позивач просив розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 18.07.2018 р. господарський суд прийняв дану позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; постановив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні; судове засідання у справі призначити на 22.08.2018 р.; викликати відповідача у судове засідання; визначити відповідачу строк до 21.08.2018 р. для подання заяви з запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; запропонувати сторонам, зокрема, відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

Ухвала суду від 18.07.2018 направлена на адресу відповідача, яка відповідає місцю проживання, що значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та адресі вказаній у позовній заяві, повернулася до суду з відміткою відділення поштового зв'язку «інші причини, що не дали змоги виконати обов"язки щодо пересилання поштового відправлення», згідно штемпелю на конверті дана відмітка проставлена 24.07.2018р.

У судове засідання 22.08.2018 представники сторін не з'явилися.

06.08.2018 позивач через відділ діловодства суду подав заяву про розгляд справи без участі його представника.

Відповідач причин неявки не повідомив, відзив на позов у встановлений судом строк не надав, в строк до 21.08.2018 р. заяву з запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не надіслав, про розгляд справи був повідомлений ухвалою суду від 18.07.2018 року (відповідно до ч. 7 ст. 120, ст. 242 ГПК України ухвала суду вважається врученою відповідачу.).

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на неявку відповідача та не подання ним відзиву на позов у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Також, згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

29.09.2017 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір № 10/17-2 на переробку давальницької сировини (надалі - Договір).

Згідно з пунктом 1.1. Договору: «Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується виконати відповідно до умов цього договору роботу (надати послуги) з переробки давальницької сировини (тканини та фурнітури) у готову продукцію, а Замовник зобов'язується прийняти готову продукцію (швейні вироби) і оплатити проведену роботу (надані послуги)».

Відповідно до пункту 4.2. Договору: «Оплата за виконання робіт проводиться в грошовій формі (в гривнях) 50 % передоплата, і остаточний розрахунок протягом 3 (трьох) банківських днів після підписання обома сторонами актів виконаних робіт на послуги пошиву, актів прийому-передачі готової продукції».

Згідно з пунктами 2.1., 2.3. Договору, кількість, найменування та ціна продукції визначається у відповідній специфікації.

На виконання умов Договору, 29.09.2017 року між сторонами було укладено Специфікацію № 10/17-2. Специфікацією та пунктом 4.2. Договору встановлено обов'язок Відповідача поставити Позивачу зимові робочі костюми (170 шт.), зимові напівкомбінезони (17 шт.) (надалі - продукція) протягом 14 (чотирнадцяти) робочих днів з моменту здійснення попередньої оплати. Загальна вартість послуг встановлена у розмірі 47 520,70 грн.

Позивач вказує, що на виконання своїх зобов'язань, на підставі пункту 4.2. Договору, Позивач, відповідно до Рахунку на оплату № 52 від 29.09.2017 року виставленого Відповідачем сплатив Відповідачу 50% від суми визначеної у Специфікації, що складає 23 760, 36 грн.

В підтвердження цього позивач надав платіжні доручення завіреними банком № 832 від 29.09.2017 року та № 834 від 29.09.2017 року.

Також, за твердженням позивача, з метою належного виконання Договору, він, на підставі Рахунку на оплату № 53 від 29.09.2017 року, придбав у Відповідача наповнювач (синтепон) необхідний для створення продукції на загальну суму 6 096,00 грн.

В підтвердження вказаного позивач надав платіжне доручення № 831 від 29.09.2017 р.

Відповідно до пункту 2.2. Договору: «Про готовність продукції до прийманняВиконавець письмово (факсом) повідомляє Замовника на наступний день після її фактичного виготовлення» та відповідно допункту 5.1. Договору: «Здача-приймання готової продукції здійснюється сторонами на підставі видаткових накладних».

Позивач зазначає, що Відповідач своїх обов'язків за Договором не виконав, жодного письмового повідомлення про готовність продукції та/або жодних видаткових накладних від Відповідача у встановлений строк не надходило.

У зв'язку із невиконанням зобов"язань за договором Позивач звернувся до Відповідача з претензією № LD-32/02-18 від 12.02.2018 року з вимогою повернути Позивачу грошові кошти, а саме суму попередньої оплати у розмірі 23 760, 36 коп. та вартості придбаного, але не отриманого у Відповідача синтепону у розмірі 6 096,00 грн.

Відповідач зазначену Претензію отримав особисто 06.03.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення, проте заборгованості не повернув та відповіді на Претензію не надав.

Вважаючи свої права порушеними відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів за Договором № 10/17-2 на переробку давальницької сировини від 29.09.2017 року у розмірі 29 856, 36 грн., неустойки (штраф) за невиконання зобов'язання по Договору № 10/17-2 на переробку давальницької сировини від 29.09.2017 року у розмірі 4 752, 07 грн., а також понесені ним по справі витрати.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг по переробці давальницької сировини, зміст якого врегульовано Главою 63 ЦК України та, зокрема, статтею 901 ЦК України, відповідно до якої за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Відповідно до статей 902, 903 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що на виконання умов укладеного Договору Позивач відповідно до Рахунку на оплату № 52 від 29.09.2017 року виставленого Відповідачем, сплатив Відповідачу 50% від суми визначеної у Специфікації, що складає 23 760, 36 грн. Зазначене підтверджується платіжними дорученнями завіреними банком № 832 від 29.09.2017 року та № 834 від 29.09.2017 року.

Також, Позивач, на підставі Рахунку на оплату № 53 від 29.09.2017 року оплатив Відповідачу наповнювач (синтепон) необхідний для створення продукції на загальну суму 6 096,00 грн. Зазначене підтверджується платіжним дорученням № 831 від 29.09.2017 р.

Враховуючи те, що зобов'язання по виготовленню продукції має бути виконане протягом 14 (чотирнадцяти) робочих днів з моменту здійснення попередньої оплати, то строк виконання зобов'язання Відповідачем спливав 19.10.2017 року.

Як встановлено судом відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо зобов'язання по виготовленню продукції, зокрема, відповідачем не надано суду письмових повідомлень про готовність продукції та/або доказів здачі-приймання готової продукції на підставі видаткових накладних.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 220 Господарського кодексу України боржник, який прострочив виконання господарського зобов'язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання втратило інтерес для кредитора, він має право відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Позивач направив Відповідачу Претензію № LD-32/02-18 від 12.02.2018 року з вимогою повернути Позивачу грошові кошти сплачені Відповідачу за Договором, а саме суму попередньої оплати у розмірі 23 760, 36 коп. та вартості придбаного, але не отриманого у Відповідача синтепону у розмірі 6 096,00 грн., що вказує про втрату інтересу до виконання Відповідачем зобов'язання та відмову від прийняття виконання зобов'язання Відповідачем та вимагав повернення сплачених грошових коштів, а саме грошових коштів сплачених у якості попередньої плати та придбаного у Відповідача наповнювачу.

Частиною 2 статті 570 Цивільного кодексу України визначено, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

За приписами положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). На відміну від завдатку аванс - це спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції. Аванс сплачується боржником у момент настання обов'язку платити та виконує функцію попередньої оплати.

Тобто, у разі невиконання зобов'язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/45382/17.

Зважаючи на встановлені судом факти невиконання відповідачем своїх зобов'язань з виконання робіт (надання послуг) з переробки давальницької сировини (тканини та фурнітури) у готову продукцію, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення суми попередньої оплати за Договором у розмірі 23 760, 36 грн. та вартості придбаного, але не отриманого у Відповідача синтепону у розмірі 6 096,00 грн., а тому відповідні позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача неустойку (штраф) за невиконання зобов'язання по Договору № 10/17-2 на переробку давальницької сировини від 29.09.2017 року у розмірі 4 752, 07 грн.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов Договору, у визначені Договором строки спірні роботи (послуги) не виконав (навіть не приступив до виконання), а отже є таким, що прострочив виконання свого зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з пунктом 7.5. Договору: «У разі несвоєчасної поставки продукції Виконавець сплачує Замовнику штраф у розмірі 10% від вартості не відвантаженої продукції».

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором позивач, так як вартість робіт (продукції, що мала б бути вироблена) складає 47 520, 70 грн., нарахував відповідачу штраф за прострочення строку виготовлення та передачі Позивачу продукції у розмірі 4 752, 07 грн.

Перевіривши наданий позивачем арифметичний розрахунок штрафу, суд вважає його таким, що відповідає положенням договору та приписам законодавства про порядок нарахування.

За даних обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу є обгрунтованими та такими, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у даній справі, зокрема, по сплаті судового збору та витрати на оплату послуг адвоката відповідно до умов договору правничої допомоги.

Судові витрати, у які позивачем включено витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на Відповідача у розмірі 1762,00 грн.

Щодо відшкодування витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката, суд зазначає наступне.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Позивач вказує, що йому правнича допомога надана відповідно до Додаткової угоди № 02 до Договору про надання правової допомоги № LS-09/01-02/18 від 01.02.2018 р., що були укладені між ним та Адвокатським об'єднанням «Армадум Груп».

Згідно з пунктами 1.1., 1.2. Додаткової угоди, Адвокатське об'єднання «Армадум Груп» надає Позивачу наступні юридичні послуги: «підготовка позовної заяви та інших необхідних документів для подачі позову до фізичної особи-підприємця Семенова Олега Костянтиновича (ідентифікаційний код НОМЕР_1) щодо стягнення (повернення) грошових коштів по Договору № 10/17-2 від 29.09.2017 року», «представництво інтересів Клієнта в Господарському суді Полтавської області (в першій інстанції) у справі за позовом визначеним в пункті 1.1. даної Додаткової угоди».

Правничу допомогу надає адвокат Мережко О.О. Зазначена особа є адвокатом на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката.

Відповідно до пункту 2.1. Додаткової угоди загальна вартість послуг з правничої допомоги складає 5 000 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі виставленого рахунку № 02-02/01 від 23.05.2018 р., відповідно до пункту 2.2. Додаткової угоди, Позивач сплатив 5 000 грн. платіжним дорученням № 1722 від 14.06.2018 р. за надану правничу допомогу.

Факт надання правничої допомоги підтверджується Актом приймання-передачі виконаних робіт від 02.07.2018 року.

З огляду на надані докази, суд дійшов висновку, що розмір адвокатських витрат в сумі 5000,00 грн. є підтверджений матеріалами справи, співрозмірним наданому об'єму адвокатських послуг, тому витрати, на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 126, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Семенова Олега Костянтиновича (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СОФ І КО» (02660, м. Київ, вул. Бориспільська, будинок 9, корпус 57, приміщення 7, ідентифікаційний код: 40881163) суму попередньої оплати у розмірі 23 760, 36 коп., вартість не отриманого товару у розмірі 6 096,00 грн., неустойку (штраф) у розмірі 4 752, 07 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.08.2018р.

Суддя Киричук О.А.