ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2018 р. Справа № 922/1017/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Медуниця О.Є., суддя Пушай В.І.

секретар судового засідання Бєлкіна О.М.

за участі представників:

прокурора - Зливка К.О.

позивача - Полухін А.В.

відповідача - не з'явився

3-ї особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Рублене", с. Рублене Великобурлуцького району Харківської області (вх. № 1131 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 24 травня 2017 року по справі № 922/1017/17

за позовом Першого заступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків;

до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Рублене", с. Рублене Великобурлуцького району Харківської області;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Рубленська сільська рада Великобурлуцького району Харківської області, с. Рублене Великобурлуцького району Харківської області;

про стягнення 97 300,14 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року перший заступник керівника Чугуївської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до СВК "Рублене", в якому (з урахуванням збільшених позовних вимог) просив стягнути шкоду, заподіяну державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в розмірі 97300,14 грн. Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на те, що відповідач без отримання відповідного дозволу на спеціальне водокористування самовільно користувався надрами, а саме: здійснював забір води з артезіанських свердловин, що знаходяться в с. Рублене Великобурлуцького району Харківської області, у період з 25.07.2013 по 25.07.2016 обсягом 24570 м куб., чим державі було заподіяно збитки у розмірі 97300,14 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.05.2017 у справі № 922/1017/17 (суддя Шарко Л.В.) позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь держави шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності", символ звітності 331 в установі банку - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, шкоду заподіяну державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 97300,14 грн.

Відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові. Апелянт стверджує, що СВК "Рублене" є власником земельних ділянок під спірними артезіанськими свердловинами на підставі Державного акту на право колективної власності на землю Серії ХР-07-00-000440, виданого 12.02.1997 Радою народних депутатів Великобурлуцького району Харківської області КСП "Рублене", правонаступником якого є СВК "Рублене". Посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 23 Кодексу України про надра, зазначає про своє право користування підземними водами у визначений період з 25.07.2013 по 25.07.2016 без спеціальних дозволів на водокористування. Крім того, апелянт поилається на те, що СВК "Рублене" було отримано дозвіл на спеціальне водокористування Укр. № 5288А/Хар. від 04.07.2011 зі строком дії до 07.06.2014 та дозвіл на спеціальне водокористування Укр. № 04.01-10-235А/Хар. від 26.11.2014 зі строком дії до 27.11.2017.

Позивач у запереченні на апеляційну скаргу не погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі відповідача, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Позивач посилається на неможливість застосування норми ст. 23 Кодексу України "Про надра", оскільки СВК "Рублене" не є належним (законним) землевласником або землекористувачем земельної ділянки під артезіанськими свердловинами, у зв'язку з нездійсненням дій щодо реєстрації права власності або права постійного користування на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України. Позивач наголошує на заподіянні шкоди державі внаслідок самовільного користування підземною водою із артезіанських свердловин у період із 08.06.2014 по 25.11.2014 за відсутності відповідного дозволу, що є порушенням ст.ст. 44, 48 Водного кодексу України.

Держекоінспекція у поясненнях просила задовольнити позовні вимоги прокурора, посилаючись на встановлений за результатами проведеної перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства СВК "Рублене" факт використання відповідачем артезіанських вод за відсутності спеціального дозволу, дія якого закінчилася 07.06.2014, а наступний отримано 26.11.2014, тобто у період із 08.06.2014 по 25.11.2014, що зафіксовано в акті перевірки від 12.08.2016.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 (судді: Пелипенко Н.М., Барбашова С.В., Істоміна О.А.) рішення господарського суду Харківської області від 24.05.2017 скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності шкоди, протиправності (незаконності) поведінки відповідача і причинного зв'язку такої поведінки із заподіяною шкодою, заявленою прокурором до стягнення, із підстав, визначених у позові.

Не погоджуючись із постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.09.2017, Заступник прокурора Харківської області звернувся з касаційною скаргою, в якій просив скасувати цю постанову і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції наголошуючи, що СВК "Рублене" у період з 08.06.2014 по 25.11.2014 користувалося водою із двох артезіанських свердловин із порушенням вимог статей 44, 49 Водного кодексу України, без дозволу на спеціальне водокористування, на той час як обов'язок отримати дозвіл на спеціальне водокористування у разі здійснення відповідної діяльності прямо передбачено нормами Водного кодексу України. При цьому СВК "Рублене" не має правовстановлюючих документів на землю, а земельну ділянку площею 4242,4 га, яка перебувала на праві колективної власності у Колективного сільськогосподарського підприємства "Рубелене" (далі - КСП "Рублене") до її розпаювання між членами підприємства, було передано громадянам та зараховано до земель державної власності, що не взято судом до уваги.

Постановою Верховного Суду від 21.05.2018 у справі № 922/1077/17 касаційну скаргу Заступника прокурора Харківської області задоволено. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 у справі № 922/1017/17 скасовано, справу передано на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду.

Скасовуючи постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 у справі № 922/1017/17, суд касаційної інстанції зазначив про те, що

- суд апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в апеляційному порядку, не з'ясував питання стосовно мети здійснення СВК "Рублене" водокористування, а саме чи здійснювалося таке видобування води та її використання саме для власних господарсько-побутових потреб чи для здійснення господарської діяльності, що, у свою чергу, потребує отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу;

- суд не з'ясував питання щодо вжиття СВК "Рублене" заходів стосовно оформлення дозволу на спеціальне водокористування після закінчення 07.06.2014 попереднього дозволу від 04.07.2011 Укр № 5288А/Хар до моменту оформлення дозволу від 26.11.2014;

- суд апеляційної інстанції обмежився посиланням на наявність державного акта на право колективної власності від 12.02.1997 серії ХР-07-00-000440, виданого КСП "Рублене" на земельну ділянку площею 45429 га для ведення сільськогосподарського виробництва, та посиланням на те, що згідно зі статутом СВК "Рублене" він є правонаступником КСП "Рублене", а отже і законним землекористувачем, що свідчить про відсутність правових підстав для стягнення збитків за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, не з'ясував місця розташування земельної ділянки, на якій розміщено спірні артезіанські свердловини, правовий режим такої земельної ділянки.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.06.2018 (головуючий суддя Білецька А.М., суддя Гребенюк Н.В., суддя Медуниця О.Є.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Рублене" на рішення господарського суду Харківської області від 24 травня 2017 року у справі № 922/1017/17 та призначено до розгляду на 27.06.2018.

У зв'язку з відпусткою судді Медуниці О.Є., 26.06.2018 автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 922/1017/17 та призначено колегію суддів у складі: головуючий Білецька А.М., суддя Гребенюк Н.В., суддя Терещенко О.І.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.06.2018 відкладено розгляд справи на 11.07.2018.

Відповідач надав додаткові пояснення по справі з приводу зауважень суду касаційної інстанції, в яких зокрема підтвердив, що СВК "Рублене" здійснювало забір води з артезіанських свердловин в період з 08.06.2014 по 25.11.2014 за відсутністю дозволу на спеціальне використання; СВК "Рублене" було оформлено дозвіл на спеціальне використання № 04.01.-10-235 виданий 26.11.2014 на строк до 27.11.2017, та після цього було отримано дозвіл на спеціальне водокористування № 104/ХР/49д-17 від 20.11.2017 строком до 20.11.2022; на даний час СВК "Рублене" має у власності відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю 4542,5 гектарів земельної ділянки, що розташована в межах Великобурлуцького району, с. Рублене. Відповідач надав до матеріалів справи копію дозволу на спеціальне водокористування від 20.11.2017; копію звіту про використання води за 2014 рік та довідку сільської ради від 20.06.2018 № 02-14/87.

У зв'язку з відрядженням судді Терещенко О.І., 11.07.2018 автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 922/1017/17 та призначено колегію суддів у складі: головуючий Білецька А.М., суддя Гребенюк Н.В., суддя Медуниця О.Є.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.07.2018 відкладено розгляд справи на 27.08.2018.

Позивач надав пояснення по справі, в яких заперечує щодо наданих відповідачем пояснень та доказів, а також звертає увагу на те, що факт самовільного використання водних ресурсів без відповідного дозволу на спеціальне водокористування та дозволу на користування надрами за законом є самостійною підставою для відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів.

22.08.2018 представник відповідача звернувся до суду з клопотанням, в якому просив провести судове засідання без участі представника СВК "Рублене".

У зв'язку з відпусткою судді Гребенюк Н.В., 27.08.2018 автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 922/1017/17 та призначено колегію суддів у складі: головуючий Білецька А.М., суддя Медуниця О.Є., суддя Пушай В.І.

Третя особа відзив на апеляційну скаргу не надала, в судове засідання 27.08.2018 свого представника не направила, про причину відсутності представника в судовому засіданні не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи, що відповідач та третя особа були належним чином повідомлені про місце і час розгляду апеляційної скарги, в матеріалах справи достатньо документів для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи без участі представників відповідача та 3-ї особи за наявними у справі документами, що передбачено п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, вислухавши учасників справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, з 25.07.2016 по 12.08.2016 Державною екологічною інспекцією у Харківській області на підставі наказу Держекоінспекції від 22.06.2016 № 355/01-04 було здійснено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності СВК "Рублене", який здійснює свою діяльність за адресою: вул. Харченко, 69А, с. Вільхуватка, Великобурлуцький район, Харківська область, про що складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 355/01-04/02-09 від 12.08.2016, який направлено на адресу керівника СВК "Рублене" Купіної Т.М. листом № 3634/01-25/02-09 від 12.08.2016 (а.с. 19-36).

Вказаним актом перевірки встановлено, що:

- СВК "Рублене" здійснює діяльність по вирощуванню зернових та технічних культур, а також розведенню великої рогатої худоби та свиней на чотирьох земельних ділянках (господарських дворах) загальною площею 5,5 га, розташованих на території с. Вільхуватка Великобурлуцького району Харківської області та с. Рублене Великобурлуцького району Харківської області (за межами населених пунктів);

- документи, що посвідчують право користування вищевказаними земельними ділянками на СВК "Рублене" відсутні, що є порушенням ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України;

- водокористування на госппобутові та потреби на утримання великої рогатої худоби і свиней на СВК "Рублене" здійснюється з двох артезіанських свердловин на підставі дозволу на спеціальне водокористування від 26.11.2014 Укр № 04.01-10-235А/Хар зі строком дії до 27.11.2017. Попередній дозвіл на спеціальне водокористування було надано господарству 04.07.2011 за Укр № 5288А/Хар зі строком дії до 07.06.2014. Таким чином, СВК "Рублене" здійснювало забір води з артезіанських свердловин в період з 08.06.2014 по 25.11.2014 за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням ст.ст. 44, 49 Водного кодексу України;

- під час перевірки підприємством надано довідку у відповідності до якої в період з 08.06.2014 по 25.11.2014 СВК "Рублене" забрано з підземних джерел (артезіанських свердловин) води у кількості 4,2 тис. м куб.;

- СВК "Рублене" не є землевласником та землекористувачем земельних ділянок під артезіанськими свердловинами та в порушення ст. 23 Кодексу України про надра у період з 25.07.2013 по 25.07.2016 здійснювало самовільне користування надрами (підземними водами) за відсутності дозволу на спеціальне водокористування. Відповідно до довідки СВК "Рублене" від 02.08.2016 № 49 зі свердловини, що знаходиться в с. Озерне у період з 25.07.2013 по 25.07.2016 забрано 24570 м куб. води.

На підставі вищезазначеного акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, з метою усунення виявлених під час перевірки порушень, Державною екологічною інспекцією в Харківській області винесений припис від 15.08.2016 № 02-25/126, яким приписано СВК "Рублене" усунути встановлені плановою перевіркою порушення (а.с. 37-40).

За наслідками виявлених порушень державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Харківській області складено протокол про адміністративне правопорушення № 000282 від 26.08.2016 за фактом порушення виконавчим директором СВК "Рублене" Купіною Т.М. вимог ст. 53-1, ч. 1 ст. 78, ст. 47, 82-1, ч. 2 ст. 61 КУпАП (а.с. 49-50).

За вищевказаним фактом державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Харківській області винесена постанова про накладення адміністративного стягнення № 02-26/245 від 26.08.2016 (а.с. 51-52), якою виконавчого директора СВК "Рублене" Купіну Т.М. визнано винною у вчиненні вищевказаних правопорушень та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

У зв'язку з виявленими порушеннями, Держекоінспекцією з урахуванням норм передбачених "Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 № 767/16783 (із змінами і доповненнями затвердженими наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 13.10.2015 № 367), проведено розрахунок збитків заподіяних державі внаслідок самовільного спеціального водокористування в розмірі, відповідно до якого збитки складають 14204,40 грн. Вказаний розрахунок направлено на адресу СВК "Рублене" разом із претензією № 128 від 12.08.2016 щодо добровільного відшкодування шкоди (а.с. 43-45).

Також, Держекоінспекцією на підставі вищезазначеної Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів здійснено розрахунок збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами (підземними водами), відповідно до якого збитки складають 83095,74 грн. Зазначений розрахунок направлено на адресу СВК "Рублене" разом із претензією № 159 від 03.10.2016 щодо добровільного відшкодування шкоди (а.с. 77-78).

Відповідач претензії позивача № 128 від 12.08.2016 та № 159 від 03.10.2016 про відшкодування шкоди на загальну суму 97300,14 грн не виконав, у зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовними вимогами про стягнення з СВК "Рублене" шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в розмірі 97300,14 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, встановив факт здійснення СВК "Рублене" самовільного користування підземною водою із артезіанських свердловин, що є порушенням чинного законодавства, зокрема статей 44, 49 Водного кодексу України, і підставою для стягнення збитків. При цьому суд установив, що СВК "Рублене" не є землевласником і землекористувачем земельних ділянок під артезіанськими свердловинами, а отже зобов'язаний був отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземні води).

З висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог погоджується колегія суддів.

Предметом спору у цій справі є вимога прокурора в інтересах держави в особі Держекоінспекції про стягнення з СВК "Рублене" збитків за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища у сумі 97 300,14 грн на підставі статей 44, 48, 49 Водного кодексу України, статей 40, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" з огляду самовільне користування підземною водою із артезіанських свердловин у період із 08.06.2014 по 25.11.2014 за відсутності відповідного дозволу.

Частиною 1 статті 149, статтею 151 Господарського кодексу України також передбачено, що суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб'єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.У статті 2 Водного кодексу України йдеться про гірничі відносини, які виникають під час користування водними об'єктами та регулюються відповідним законодавством України.

Відповідно до положень статей 46, 48 цього Кодексу водокористування може бути двох видів - загальне або спеціальне. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу (пункт 9 частини 1 статті 44, стаття 49 Водного кодексу України).

Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Прісні підземні води - це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

Отже, чинним законодавством передбачено обов'язок отримання господарюючими суб'єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Разом із тим Кодексом України про надра визначено випадки, за яких господарюючі суб'єкти мають право видобувати підземні води без спеціального дозволу (стаття 21 Кодексу України про надра).

Статтею 23 цього Кодексу передбачено право землевласників і землекористувачів у межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів видобувати, зокрема, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 м3 на добу.

Однією з обов'язкових умов для звільнення суб'єкта господарювання від необхідності отримання дозволу на користування надрами є видобування води з метою її використання для власних господарсько-побутових потреб.

Водночас чинне законодавство не містить норм, які б тлумачили поняття "господарсько-побутові потреби". Проте із системного аналізу положень глави 11 (спеціальне водокористування для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення), глави 13 (особливості спеціального водокористування і користування водними об'єктами для потреб галузей економіки) Водного кодексу України та положень глави 2 (надання надр у користування), глави 4 (плата за користування надрами) Кодексу України про надра вбачається, що законодавець відносить господарсько-побутові потреби до потреб населення, натомість виробничі потреби підприємства охоплюються поняттями "водокористування для потреб галузей економіки" та "промислові потреби".

Отже, однією з обов'язкових умов для звільнення суб'єкта господарювання від необхідності отримання дозволу на користування надрами, з урахуванням положень статті 23 Кодексу України про надра, є видобування води з метою її використання для власних господарсько-побутових потреб (постанови Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 922/2610/14, від 29.09.2015 у справі № 810/1638/13-а, від 23.06.2015 у справі № 813/5179/13-а).

Як убачається з акта перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами від 12.08.2016 № 355/01-04/02-09, СВК "Рублене" на момент перевірки здійснює діяльність з вирощування зернових і технічних культур, а також розведення великої рогатої худоби та свиней.

Посилання СВК "Рублене" на те, що вода з вказаних свердловин використовується лише для господарсько-побутових потреб, колегія суддів відхиляє, оскільки наявними у справі доказами, а саме актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами від 12.08.2016 № 355/01-04/02-09 підтверджується, що з двох артезіанських свердловин у спірний період із 08.06.2014 по 25.11.2014 СВК "Рублене" здійснювало водокористування на господарсько-побутові та потреби на утримання великої рогатої худоби і свиней, що, у свою чергу, потребує отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу.

Крім того, самим дозволом на спеціальне використання від 20.11.2017, який наданий відповідачем до матеріалів справи, також підтверджується, що метою водокористування СВК "Рублене" є у тому числі виробничі потреби.

Посилання відповідача на дозвіл на спеціальне використання від 20.11.2017 № 104/ХР/49д-17 та на дозвіл на спеціальне водокористування № 104/ХР/49д-17 від 20.11.2017 строком до 20.11.2022, як на підставу вжиття заходів СВК "Рублене" заходів стосовно оформлення дозволу на спеціальне водокористування, колегія суддів відхиляє, оскільки шкода Державною екологічною інспекцією у Харківській області за самовільне водокористування розраховувалась за період з 08.06.2014 по 25.11.2014, що передує даті отримання вказаних дозволів.

Земельний кодекс України, прийнятий 25.10.2001, визначає право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (частина 1 статті 92). Підстави припинення користування земельними ділянками унормовано статтею 141 цього Кодексу. У розумінні положень цієї статті припинення права користування земельною ділянкою не передбачає автоматичного переходу цього права до іншого суб'єкта господарювання.

Норми статті 125 Земельного кодексу України і Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень" пов'язують виникнення права на земельну ділянку з моментом державної реєстрації відповідного права.

Державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право. При цьому обов'язок переоформлення права користування земельною ділянкою, передбачений пунктом 6 Перехідних положень Земельного кодексу України, визнано неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 (у справі №1-17/2005) за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками).

Припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення установи, зважаючи на положення пункту "в" частини 1 статті 141 Земельного кодексу України, допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво (постанова Верховного Суду України від 21.02.2011 у справі № 21-3а11).

Об'єктами і суб'єктами права колективної власності на землю згідно зі статтею 7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" та статтею 5 Земельного кодексу УРСР (у редакції, що діяла на час видачі державного акта на землю КСП "Рублене") зокрема є земля, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарських товариств. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб'єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - у частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Статтею 31 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" передбачено порядок та наслідки ліквідації і реорганізації (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), Ця норма регулює, зокрема, питання переходу прав та обов'язків колишнього підприємства.

Судом встановлено, що згідно Державного акту на право колективної власності на землю Серії ХР-07-00-000440, виданого 12.02.1997 Радою народних депутатів Великобурлуцького району Харківської області у КСП "Рублене" перебувала земельна ділянка площею 4242,4 га до її розпаювання між членами вказаного підприємства.

Проте, після розпаювання частину земельних ділянок передано у власність громадянам, а частину земель зараховано до земель державної власності.

Так, як убачається з акта перевірки Держекоінспекції, СВК "Рублене" здійснює господарську діяльність на чотирьох земельних ділянках (господарських дворах) загальною площею 5,5 га, розташованих на території с. Вільхуватка Великобурлуцького р-ну Харківської обл. та с. Рублене Великобурлуцького р-ну Харківської обл. (за межами населених пунктів) із земель комунальної власності, земель житлової та громадської забудови, земель державної власності.

В матеріалах справи відсутні докази того, що СВК "Рублене" є землевласником та землекористувачем земельних ділянок під артезіанськими свердловинами, та як наслідок відповідач був зобов'язаний отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземні води), враховуючи також те, що вода з вказаних свердловин використовувалась СВК "Рублене" не лише для господарсько-побутових потреб, а і на виробничі потреби.

При цьому факт самовільного користування підземною водою із артезіанських свердловин у період із 08.06.2014 по 25.11.2014 за відсутності відповідного дозволу СВК "Рублене" не заперечує.

Згідно зі статтею 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Законодавством України може бути встановлено відповідальність і за інші порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

За змістом частини 1 статті 69 цього Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 Цивільного кодексу України.

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Як у випадках порушення зобов'язання за договором, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (статті 614 та 1166 Цивільного кодексу України) передбачає презумпцію вини правопорушника.

При цьому суд зазначає, що протиправна поведінка відповідача у заподіянні збитків внаслідок самовільного водокористування та самовільного користування надрами (підземні води) без відповідних дозволів підтверджується документами, складеними за результатами перевірки: актом перевірки № 355/01-04/02-09, приписом від 15.08.2016 № 02-25/126, розрахунками шкоди, які обраховані відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, які не оскаржені відповідачем та не визнані незаконними у встановленому чинним законодавством порядку.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги не спростовані відповідачем, вони є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частина 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Рублене" не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 24.05.2018 у справі № 922/1017/17 має бути залишене без змін.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Рублене", с. Рублене Великобурлуцького району Харківської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 24.05.2018 у справі № 922/1017/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Верховного Суду в порядку ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 03.09.2018 року.

Головуючий суддя Білецька А.М.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Пушай В.І.