ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.09.2018 м.Харків Справа № 905/1138/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григорєвій М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова компанія Ясинуватський машинобудівний завод, м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля, м.Добропілля, м.Білицьке, Донецька область

про стягнення 546750,56грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, за дов. від 25.06.2018р.

від відповідача: ОСОБА_2 за дов. від 11.12.2017р.

Суть справи:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова компанія Ясинуватський машинобудівний завод, м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля, м.Добропілля, м.Білицьке, Донецька область про стягнення 546750,56грн., з яких: 469350,00грн. основний борг; 15871,85грн. 3% річних та 61528,71грн.- інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на не виконання відповідачем своїх зобовязань за договором №1746-ДУ від 02.02.15р. в частині оплати отриманого товару.

В якості правової підстави позову позивач посилається на положення ст.ст.530, 610, 625 Цивільного Кодексу України.

Автоматичним розподілом автоматизованої системи документообігу господарського суду Донецької області сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/1138/18.

Ухвалою господарського суду від 21.06.18р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1138/18; дану справу визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 17.07.18р.

12.07.18р. через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 17.07.18р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та підготовче засідання відкладено на 22.08.18р.

15.08.18р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі посилаючись на невиконання позивачем п.4.3 договору №1746-ДУ від 02.02.15р. щодо передачі документів та застосування до позивача оперативно-господарської санкції.

Ухвалою суду від 22.08.18р. за результатами підготовчого засідання закрито підготовче провадження та розгляд справи по суті призначено на 05.09.18р.

22.08.18р. позивачем після закриття підготовчого засідання надано відповідь на відзив відповідача.

У судове засідання 05.09.18р. представники сторін зявились та підтримали позиції, викладені у позовній заяві та відзиві на позовну заяву.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

02.02.15р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова компанія Ясинуватський машинобудівний завод (постачальник) та відповідачем (покупець) Товариством з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля укладений договір поставки №1746-ДУ (далі за текстом - договір), згідно, якого постачальник в порядку та на умовах, передбачених даним договором, зобовязується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в даному договорі та специфікаціях, які є невідємними частинами до даного договору, а покупець зобовязується прийняти та оплатити поставлену у його власність продукцію у відповідності до умов даного договору (п.п.1.1., 1.2. договору).

Згідно п.4.1. договору, поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та у строки, узгоджені сторонами у специфікаціях до договору.

Пунктом 4.2. договору, визначені умови поставки продукції EXW, згідно «Інкотермс-2010», з урахуванням умов та застережень, що містяться в даному договорі та/або відповідних специфікаціях до договору. При цьому, сторони мають право у відповідних специфікаціях передбачити інші умови поставки, крім термінів DAT, DAP, DDP. Узгоджене місце призначення поставки вказується у відповідних специфікаціях до договору. Постачальник несе всі видатки, повязані з поставкою продукції, до моменту її поставки в узгоджене місце призначення поставки.

Відповідно до п.4.7. договору, датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

Зобовязання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в узгоджене місце призначення поставки в асортименті, кількості, у строки, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі та специфікаціях до нього. Зобовязання покупця вважаються виконаними з моменту прийняття та оплати поставленої продукції (п.4.8. договору).

Згідно п.п.5.1., 5.2., 5.3. договору, загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, які є невідємною частиною даного договору. У випадку відхилення кількості фактично поставленої продукції від узгодженої до поставки кількості, загальна вартість договору змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції із розрахунку її ціни, зазначеної у відповідних специфікаціях до договору. В будь-якому разі, загальна орієнтовна сума договору не повинна перевищувати суму, еквівалентну 52000000,00грн. з ПДВ на дату укладання договору. Ціни на продукцію, що постачається постачальником, встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до даного договору.

За умовами п.5.4. договору, розрахунки за продукцію, що постачається постачальником по даному договору здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в наступному порядку:

5.4.1. протягом 5 робочих днів з 90 календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної та документів, передбачених розділом 4 даного договору;

5.4.2. - на 210 календарний день з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної та документів, передбачених розділом 4 даного договору;

5.4.3. конкретні умови оплати за продукцію, поставлену по даному договору, будуть узгоджуватися в специфікаціях, які є невідємною частиною даного договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Даний договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобовязань, строк дії договору встановлюється до 31.12.16р. включно. У випадку не виконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобовязань по даному договору, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб.

20.09.16р. та 08.11.16р. сторонами підписані специфікації, якими визначені найменування, кількість, ціну, умови поставки, строки поставки та оплати продукції.

Згідно специфікації від 20.09.16р. сторонами узгоджено, що позивач (постачальник) постачає покупцю (відповідачу) продукцію, загальною вартістю 337860,00грн. з ПДВ 20% у строк до 15.11.16р.

Згідно специфікації від 08.11.16р. сторонами узгоджено, що позивач (постачальник) постачає покупцю (відповідачу) продукцію, загальною вартістю 131490,00грн. з ПДВ 20% у строк до 15.01.17р.

Умови поставки, місце призначення поставки: DDP («Інкотермс 2010») Дніпропетровська обл., м.Павлоград, вул. Тернова, б.5.

Розрахунки за продукцію, що постачається постачальником по даним специфікаціям, здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 90 календарного дня з дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної та документів, передбачених умовами договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (п.5 специфікацій від 20.09.16р. та 08.11.16р.).

Специфікації підписані представниками сторін договору та скріплені печатками юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були здійснені поставки продукції обумовленої у специфікаціях від 20.09.16р. та 08.11.16р. до договору 1746-ДУ від 02.02.15р., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових та товарно-транспортних накладних:

- №8 від 17.01.17р. (видаткова накладна) та №256 від 17.01.17р. (товарно-транспортна накладна) на суму 38058,00грн.;

- №10 від 17.01.17р. (видаткова накладна) та №258 від 17.01.17р. (товарно-транспортна накладна) на суму 35712,00грн.;

- №11 від 17.01.17р. (видаткова накладна) та №259 від 17.01.17р. (товарно-транспортна накладна) на суму 41832,00грн.;

- №5 від 19.01.17р. (видаткова накладна) та №253 від 19.01.17р. (товарно-транспортна накладна) на суму 337860,00грн.;

- №9 від 19.01.17р. (видаткова накладна) та №257 від 19.01.17р. (товарно-транспортна накладна) на суму 2640,00грн.;

- №12 від 23.01.17р. (видаткова накладна) та №260 від 23.01.17р. (товарно-транспортна накладна) на суму 13248,00грн.

Поставлений позивачем товар згідно вказаних видаткових накладних на загальну суму 469350,00грн., був прийнятий представниками відповідача, що підтверджується підписом представників отримувача (відповідача) на відповідних видаткових та товарно-транспортних накладних без зауважень та заперечень та відповідними штампами підприємства відповідача.

Вищевказані видаткові та товарно-транспортні накладні містять посилання на договір поставки №1746-ДУ від 02.02.15р. В свою чергу товарно-транспорті накладні містять посилання на видаткові накладні.

Таким чином, на виконання умов договору поставки №1746-ДУ від 02.02.15р., позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято продукцію на загальну суму 469350,00грн.

Факт отримання від позивача продукції з боку відповідача за вищевказаним договором останнім не спростовується.

За твердженням позивача, відповідач в порушення умов договору поставки №1746-ДУ від 02.02.15р., поставлений товар у встановлений строк не сплатив, у звязку з чим, за відповідачем рахується заборгованість за вищезазначеним договором в розмірі 469350,00грн.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою.

Крім суми основного боргу, позивачем на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України нараховані та предявлені до стягнення 3% річних у розмірі 15871,85грн. та інфляційні нарахування у розмірі 61528,71грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позовних вимог заперечує у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем було пропущено строк поставки продукції за відповідними специфікаціями, а також не надано повного пакету документів, у порядку та строки, передбачені п.4.3. договору. Таким чином, на думку відповідача позовні вимоги є незаконними та такими, що не ґрунтуються на договорі, оскільки відповідачем було застосовано по відношенню до позивача оперативно-господарську санкцію на суму 64256,92грн., яка останнім не оскаржувалася, тому на даний момент у відповідача не виникло зобовязання з оплати залишку грошових коштів за отриману продукцію.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Внаслідок укладення договору поставки №1746-ДУ від 02.02.15р. між сторонами згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Разом з тим, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно підпункту 5.4.1. пункту 5.4. договору та п.5 специфікацій, сторонами узгоджено, що розрахунки за продукцію, що постачається постачальником по даним специфікаціям, здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 90 календарного дня з дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної та документів, передбачених умовами договору.

З аналізу умов договору вбачається, що оплата поставленого товару здійснюється протягом 5 робочих днів з 90 календарного дня з дати підписання сторонами за цим договором видаткової накладної та з врахуванням отримання покупцем від постачальника рахунку, накладної, податкової накладної та інших документів, передбачених чинним законодавством та п.4.3 Договору.

В свою чергу, згідно п.4.3. договору постачальник зобовязаний надати покупцю одночасно з поставленою продукцією наступні документи: рахунок; податкову накладну; видаткову накладну; відповідні товаросупровідні накладні (залізничну/товарно-транспортну накладну); сертифікат якості заводу виробника та/або паспорт; сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обовязковій сертифікації); дозвіл Держгірпромнагляду (в разі, якщо отримання даного документу є обовязковим згідно норм чинного законодавства); інструкцію по експлуатації (в разі, якщо даний документ передбачений); технічну документацію, передбачену п.2.4 даного договору.

Відповідно до п.4.5. договору сторонами передбачено, що в разі не отримання документів, передача яких є обовязковою за договором, покупець має право затримати оплату за продукцію.

Суд зазначає, що виставлення рахунків за змістом означених положень договору не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України.

Крім того, за своєю природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 29.09.2009р. у справі №3-3902к09, від 29.09.2009р. у справі №37/405, а також у постанові Верховного Суду від №910/9472 від 23.01.18р., в яких суд зазначив, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати певні кошти та ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 Цивільного кодексу України; а отже, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку сплатити за надані послуги.

Доводи відповідача щодо ненастання строку оплати товару по договору, оскільки згідно з п.4.3. договору, строк оплати настає після отримання всіх товаросупровідних документів, судом відхиляються з огляду на таке:

Відповідно до ст.662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначено вище за умовами п.4.3. договору товаросупровідні документи повинні надаватись покупцю одночасно з продукцією.

Відповідно до п.2.2. договору приймання продукції здійснюється на підставі фактичних даних якості та кількості у відповідності зі звичаєм ділового обігу. Під звичаєм ділового обігу сторони розуміють перевірку дотримання постачальником умов даного договору стосовно кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та/або упаковки продукції у відповідності до Інструкції, затвердженої постановою Держарбітражу від 15.06.1965р. №П-6 зі змінами та доповненнями та Інструкції, затвердженої постановою Держарбітражу від 25.04.1966р. №П-7 зі змінами та доповненнями, в частині, що не суперечить умовам даного договору.

Згідно з п.12 Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості» від 15.06.1965р. №П-6 приймання продукції по кількості здійснюється за транспортними та супровідними документами (рахунком фактурі, специфікації, опису, упакувальним ярликам та інш.) відправника (виробника). Відсутність зазначених документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документи відсутні.

Згідно з п.14 Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості» від 25.04.1966р. №П-7 приймання продукції по якості і комплектності здійснюється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними й особливими умовами постачання, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість і комплектність, що поставляється продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення по якості, рахунок-фактура, специфікація і т.п.). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Тобто, відсутність передачі товаросупровідної документації має оформлюватися відповідним актом.

Докази того, що при підписанні спірних видаткових накладних відповідач не отримав ані рахунки-фактуру, ані інші товаросупровідні документи в матеріалах справи відсутні.

Крім того, згідно п.4.4. договору в разі поставки продукції без товаросупровідної документації, що має наслідком неможливість здійснити приймання продукції по кількості, якості, асортименту, комплектності, покупець має право відмовитись від приймання такої продукції.

Проте, відповідач від поставленого товару не відмовився, при отриманні товару відповідачем жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за договором зобов'язань з поставки товару, в тому числі щодо неналежної якості та неналежної комплектності не подавалось.

Тобто, товар був поставлений постачальником та прийнятий належним чином відповідачем без застережень щодо недоліків та відсутності необхідних товаросупровідних документів, а отже у відповідача відсутні підстави для затримання оплати за поставлений товар.

Крім того, не підписання сторонами акту приймання-передачі документів, жодним чином не підтверджує факту не передання вищевказаних документів разом з поставленим товаром.

З огляду на зазначене, враховуючи, що відповідачем не надано доказів відмови від прийняття товару, відмови від договору, повернення позивачу товару, складання акту щодо ненадання позивачем разом з товаром товаросупровідної документації, а приймання відповідачем товару підтверджується підписами та штампами відповідача у відповідних накладних та ним не оспорюється, суд дійшов висновку, що позивач свої зобов'язання щодо поставки товару за договором №1746-ДУ від 02.02.15р. виконав належним чином, а відтак відповідач не звільняється від обовязку сплатити вартість отриманого товару.

Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо застосування до позивача оперативно-господарської санкції та відмови відповідача у звязку з цим здійснити оплату за отриманий по договору №1746-ДУ від 02.02.15р. товар, з наступних підстав.

У відповідності до ч.2 ст.237 Господарського кодексу України порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором.

Оперативно-господарські санкції мають виключно договірний характер, порядок їх застосування також має бути визначений договором.

Відповідно до ч.2 ст.235 Господарського кодексу України до суб'єкта який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції застосування яких передбачено договором.

Згідно п.5.9. договору зобовязання постачальника здійснити поставку у відповідності до умов договору, специфікацій до договору забезпечуються оперативно-господарською санкцією. Під оперативно-господарською санкцією розуміється право покупця отримати суму нарахованих штрафних санкцій, завданих невиконанням договору та збитків з сум, які підлягають сплаті постачальнику. Оперативно-господарська санкція застосовується до постачальника після того, як він не сплатив в строк, направлений на його адресу розрахунок штрафних санкцій та/або збитків, згідно умов даного договору. Про застосування оперативно-господарської санкції покупець зобовязаний письмово повідомити постачальника.

Відповідно до п. 6.2. Договору у разі не поставки (в тому числі недопоставки та/ або поставки некомплектної) Продукції або поставки (в тому числі, допоставки якої бракує та/або некомплектної) Продукції з порушенням строків, передбачених в Договорі або відповідній Специфікації, Постачальник, на письмову вимогу Покупця, сплачує Покупцю неустойку у вигляді штрафу в розмірі 5% від вартості Продукції, що поставляється за відповідною Специфікацією. У разі порушення Постачальником своїх зобов'язань згідно з цим пунктом понад 10 (десять) календарних днів, Постачальник додатково, на письмову вимогу Покупця, сплачує неустойку в розмірі 0,1% від вартості не поставленої (недопоставленої та/або некомплектної) Продукції або поставленої (допоставленої та/або некомплектної) Продукції з порушенням строків, за кожен день прострочення. Крім цього, Постачальник відшкодовує всі збитки Покупця, завдані затримкою виконання Постачальником зобов'язань за цим Договором.

Таким чином, умовами договору №1746-ДУ від 02.02.15р. не передбачено такої оперативно-господарські санкції, як притримання оплати отриманої продукції.

Також суд звертає увагу, що згідно п.5.9. договору оперативно-господарська санкція застосовується в разі невиконання договору постачальником. При цьому, судом встановлено, що позивачем в повному обсязі здійснена поставка обумовленого в специфікаціях від 20.09.16р. та 08.11.16р. товару, а відповідачем прийнятий вказаний товар без зауважень та застережень щодо недоліків та відсутності необхідних товаросупровідних документів.

Крім того, направлення відповідачем на адресу позивача претензії про виплату штрафних санкцій та заяви про застосування оперативно-господарської санкції за договором №1746-ДУ від 02.02.15р. не є підставою для притримання оплати отриманої продукції.

З наведених обставин, відповідач був зобовязаний сплатити вартість продукції, отриманої від позивача згідно видаткової накладної №8 від 17.01.17р. до 24.04.17р. (включно), видаткової накладної №10 від 17.01.17р. до 24.04.17р. (включно), згідно видаткової накладної №11 від 17.01.17р. до 24.04.17р. (включно), згідно видаткової накладної №5 від 19.01.17р. до 26.04.17р. (включно), №9 від 19.01.17р. до 26.04.17р. (включно), згідно видаткової накладної №12 від 23.01.17р. до 28.04.17р. (включно).

Виходячи з наведених вище норми законодавства та встановлених судом фактичних обставин щодо отримання відповідачем товару по договору поставки №1746-ДУ від 02.02.15р. у останнього виникло зобовязання з його оплати.

Враховуючи вищевикладене, заборгованість відповідача перед позивачем становить 469350,00грн. Доказів перерахування відповідачем коштів в сумі 469350,00грн. на рахунок позивача суду не надано, документів, які б підтверджували безпідставність нарахування заборгованості, контррозрахунку заборгованості, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Таким чином, відповідач свої зобовязання по договору №1746-ДУ від 02.02.15р., щодо оплати поставленого товару у строки обумовлені сторонами договору поставки, не виконав, а отже прострочив виконання зобовязання, у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України. Доказів зворотнього суду не надано.

За таких обставин, враховуючи викладене, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 469350,00грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем з посиланням на приписи ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення 3% річних за період з 25.04.17р. по 11.06.18р. в загальному розмірі 15871,85грн. та інфляційні втрати за період з 25.04.17р. по 11.06.18р. в загальному розмірі 61528,71грн.

Згідно наданих розрахунків вказані нарахування здійснено позивачем окремо по кожній видатковій накладній, згідно якої за відповідачем обліковується заборгованість.

Перевіривши розрахунок 3% річних, судом встановлено, що позивачем вірно визначені періоди таких нарахувань, та наданий розрахунок є арифметично вірним.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 15871,85грн., підлягають задоволенню.

Відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.13р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж.

Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Таким чином, вірним є період нарахування інфляційних з місяця наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, а саме з травня 2017р. по червень 2018р. включно.

Судом перевірено розрахунок інфляційних нарахувань та встановлено, що інфляційні нарахування за повні місяці з травня 2017р. по червень 2018р. складають 61528,71грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у розмірі 61528,71грн., підлягають задоволенню.

Перевірка розрахунку 3% річних, інфляційних нарахувань судом здійснено за допомогою програмного забезпечення Ліга Закон.

Відповідно до ст.13Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 46, 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова компанія Ясинуватський машинобудівний завод, м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля, м.Добропілля, м.Білицьке, Донецька область про стягнення грошових коштів у сумі 546750,56грн., з яких 469350,00грн. - сума основного боргу, 15871,85грн. - 3% річних, 61528,71грн. - інфляційні нарахування, задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля (вул. Красноармійська, буд. 1 А, м.Добропілля, м.Білицьке, Донецька область, 85043; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова компанія Ясинуватський машинобудівний завод (вул. Кирилівська, б. 82, оф. 256, м.Київ, 04080; ) суму основного боргу в розмірі 469350,00грн., 3% річних в розмірі 15871,85грн., інфляційні нарахування в сумі 61528,71грн., та судовий збір у сумі 8201,26грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

В судовому засіданні 05.09.18р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 06.09.18р.

Суддя М.О. Лейба