ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м. ОдесаСправа № 915/1399/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ярош А.І.,

суддів: Принцевської Н.М., Діброви Г.І.,

секретар судового засідання Іванов І.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився,

від третьої особи: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27Т; адреса для листування: 02096, м. Київ, Харківське шосе, 49) в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А.

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.05.2018 року, м. Миколаїв, суддя Смородінова О.Г., повний текст складено 29.05.18

у справі №915/1399/17

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27Т; адреса для листування: 02096, м. Київ, Харківське шосе, 49) в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А.

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудмеханізація" (54001, м. Миколаїв, вул. Спаська, 72),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Приватне підприємство "ЦентрМет-плюс" (54001, м. Миколаїв, вул. Інженерна, 25, кв. 11),

про: звернення стягнення на предмет застави,

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2017 року Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою за вих. № 22/2-29962 від 04.12.2017 до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудмеханізація", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватного підприємства "ЦентрМет-плюс", в якій просить: звернути стягнення на предмет застави за договором застави транспортних засобів від 27.03.2006, реєстровий № 548, а саме:

- скрепер самохідний МоАЗ: рік випуску 1988, колір зелений, кузов № ….., двигун № 15052, шасі № 40947, реєстраційний номер Т1231МК, який зареєстрований 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ, що передається в заставу і належить Заставодавцеві на підставі технічного талону технологічного транспортного засобу серії МК № Т1231МК, виданого та зареєстрованого 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ;

- скрепер самохідний МоАЗ: рік випуску 1988, колір зелений, кузов № ….., двигун № 8817500, шасі № 38198, реєстраційний номер Т1232МК, який зареєстрований 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ, що передається в заставу і належить Заставодавцеві на підставі технічного талону технологічного транспортного засобу серії МК № Т1232МК, виданого та зареєстрованого 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ;

- скрепер самохідний МоАЗ: рік випуску 1988, колір зелений, кузов № ….., двигун № 6016/4361, шасі № 15008, реєстраційний номер Т1233МК, який зареєстрований 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ, що передається в заставу і належить Заставодавцеві на підставі технічного талону технологічного транспортного засобу серії МК № Т1233МК, виданого та зареєстрованого 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ;

- причіп: марка (модель) - трал ПТТ, рік випуску 1988, колір зелений, зав. № 20, що передається в заставу і належить Заставодавцеві на підставі технічного талону технологічного транспортного засобу серії МК № Т1230МК, виданого та зареєстрованого 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ;

- в рахунок погашення заборгованості Приватного підприємства "ЦентрМет-плюс" за кредитним договором № 10КЛ від 24.03.2006, що складає 360106,79 грн., шляхом продажу на електронних торгах.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: умов кредитного договору № 10КЛ від 24.03.2006 (з додатковими угодами №№ 1-7 до нього); умов договору застави транспортних засобів від 27.03.2006 за № 548; статей 11, 509, 526, 530, 546, 549, 589, 590, 611, 612, 625, 629, 1048, 1054 Цивільного кодексу України, статті 232 Господарського кодексу України, статей 34, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», норм Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», статей 19, 20 Закону України «Про заставу», та мотивовані тим, що банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав позичальнику кредитні кошти, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти та комісію у строки та у розмірі, передбачені кредитним договором. Однак, в порушення умов кредитного договору, з усіма змінами та доповненнями до нього, позичальником постійно допускаються прострочення щодо здійснення оплат за кредитом та процентами за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 360106,79 грн. відповідно до розрахунку заборгованості станом на 15 серпня 2017 року.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 17.05.2018 року (м. Миколаїв, суддя Смородінова О.Г., повний текст складено 29.05.18) у справі №915/1399/17 у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції не прийняв в якості належних та допустимих доказів по справі копії наступних документів: кредитного договору № 10КЛ від 24.03.2006 (з додатковими угодами №№ 1-7 до нього); договору застави транспортних засобів від 27.03.2006 за № 548; технічних талонів на передане в заставу рухоме майно; вимоги за вих. № 22/2-23433 від 23.08.2017; виписок по особовим рахункам ПП "ЦентрМет-плюс", з огляду на те, що зазначені документи не засвідчені неналежним чином.

Судом, на підставі наданих позивачем належних та допустимих доказів, встановлено, що банк надав ПП "ЦентрМет-плюс" кредитні кошти в загальному розмірі 500000,00 грн., що підтверджується відповідними меморіальними ордерами: № 37502 від 24.03.2006 на суму 50000,00 грн., № 38261 від 27.03.2006 на суму 250000,00 грн., № 122235 від 11.04.2006 на суму 100000,00 грн., № 134869 від 03.05.2006 на суму 75000,00 грн., № 138331 від 11.05.2006 на суму 21000,00 грн., № 145009 від 22.05.2006 на суму 4000,00 грн.

В матеріалах справи відсутні докази як проведення державної реєстрації застави рухомого майна (внесення відповідного реєстраційного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо об'єктів обтяження за договором застави транспортних засобів від 27.03.2006 за № 548), так і проведення державної реєстрації звернення стягнення на предмет обтяження до початку процедури звернення стягнення.

Отже, виходячи зі встановлених обставин, суд першої інстанції вважає, що позивач, в порушення вимог ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", до початку процедури звернення стягнення не зареєстрував в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження.

Документів на підтвердження виконання позивачем вищевказаної норми Закону, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів як проведення державної реєстрації застави рухомого майна, так і проведення державної реєстрації звернення стягнення на предмет обтяження до початку процедури звернення стягнення, суду не надано, отже, суд вважає, що позивачем (обтяжувачем) не було вжито дій щодо інформування всіх обтяжувачів (якщо такі є) про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги недотримання банком визначених статтями 24, 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" порядку реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження та вимоги щодо повідомлення всіх обтяжувачів про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, суд дійшов висновку про недоведеність пред'явлених позовних вимог, що призвело до відмови у задоволенні позову.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, до суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що суд першої інстанції, вважаючи будь-які обставини недоведеними, чи не підтвердженими належними доказами, мав зобов'язати позивача на підтвердження відповідних даних надати запитувані документи чи додаткові пояснення. Однак, судом не зазначалось про необхідність надання додаткових документів.

По суті спору апелянт зазначає, що судом не взято до уваги той факт, що єдиним заставодержателем заставного майна, на яке звертається стягнення - є саме Позивач, що виключає можливість порушення прав інших заставодержателів даного майна, оскільки їх не існує.

До того ж, Договір застави транспортних засобів, а саме п.1.2., 2.1.5. договору заборонено Заставодавцю здійснювати відчуження, передачі заставленого майна, його подальшої застави без письмової згоди Заставодержателя, майно яке передане в заставу нікому не заставлене, не продане, не подароване, не знаходиться під забороною або арештом.

Кредитний договір та договір застави не визнавались недійсними за рішенням суду.

Дана інформація не перевірялась судом шляхом відповідного запиту та отримання Витягу з реєстру заборон, у зв'язку з чим апелянт надає до скарги копію Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

А також, на підтвердження реєстрації у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, надає копію Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін).

Так, згідно ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Приймаючи до уваги, що на даний час відповідно до рішень Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснюється процедура ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», спрямована в першу чергу на задоволення вимог держави, в особі Національного банку України та Фонду, інших кредиторів Банку, неповернення боржниками грошових коштів, завдає збитку не тільки ПАТ «ВіЕйБі Банк», а й державі в цілому.

Таким чином, скаржник наголошує, що у відповідності до статті 29 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд набув право кредитора банку на всю суму, що підлягає відшкодуванню вкладникам такого банку відповідно до цього Закону на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, а також на суму нарахованого, але не сплаченого регулярного збору до Фонду. Фонд також набув права кредитора на суму сплачених Фондом витрат, пов'язаних з процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також на суму цільової позики, наданої ПАТ «ВіЕйБі Банк» протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації.

Враховуючи викладене, можна дійти висновку про те, що Фонд, являючись отримувачем та розпорядником коштів Державного бюджету України, набув права кредитора ПАТ «ВіЕйБі Банк». У зв'язку з чим, непогашення кредитної заборгованості ПП «ЦентрМет-Плюс» перед ПАТ «ВіЕйБі Банк», призводить до штучного зменшення ліквідаційної маси, що порушує права Держави, в особі Фонду, інших кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк», спричиняє невиправдані видатки з Державного бюджету України, а також збитки для держави в особі Фонду гарантування в особливо великих розмірах.

Таким чином, при повному і всебічному дослідженні та оцінці доказів, на які здійснене посилання у позовній заяві та які додані до справи, об'єктивною істиною є законність укладання Договору, продовження існування правовідносин щодо виконання умов Договору та як наслідок законність і обґрунтованість вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09.07.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. на рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.05.2018 року у справі №915/1399/17.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив від відповідача, додаткових заяв чи клопотань також не було заявлено.

В судові засідання представники учасників процесу не з'являлись, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 30.07.2018 року клопотання Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено, ухвалено провести наступне судове засідання в режимі відеоконференції та доручити Господарському суду Київської області (вулиця Симона Петлюри, 16, Київ, 02000) забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції в приміщенні зазначеного суду.

В судове засідання 14.08.2018 не з'явились повноважні представники сторін без повідомлення причин неявки.

Ухвалою суду від 30.08.2018 року відмовлено Публічному акціонерному товариству "Всеукраїнський Акціонерний Банк" у задоволенні клопотання про проведення судового засідання 04 вересня 2018 року о 14:00 по справі №915/1399/17 в режимі відеоконференції, у зв'язку з резервуванням залу судових засідань, обладнаного системою відеоконференцзв'язку, для проведення судових засідань Господарського суду Київської області з 14:00 до 14:30, Київського апеляційного адміністративного суду з 14:00 до 15:30.

В судове засідання 04.09.2018 року не з'явились повноважні представники сторін без повідомлення причин неявки.

Ухвали суду направлялись на адресу місцезнаходження відповідача зазначеною у Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємств та громадських організацій - вул.Спаська,72, Миколаїв, 54001, однак повертались не врученими у зв'язку із закінченням встановленого терміну зберігання.

Відповідно до ч.7 ст.120 ГПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за можливості сповістити їх з допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, оскільки відзиви на апеляційну скаргу, клопотань чи заяв від відповідача не надходило, своїм правом на участь в судовому засіданні відповідач також не скористався, тому судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи без участі представника відповідача, а також без участі представника позивача та третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24 березня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (назва якого в подальшому змінена на Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (як кредитодавцем) та Приватним підприємством "ЦентрМет-плюс" (позичальником) укладено кредитний договір № 10КЛ (надалі - Кредитний договір), відповідно до п. 1.1 якого кредитодавець надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що складають невід'ємну частину договору.

Умовами п. п. 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3, 1.1.4, 1.1.5 Кредитного договору сторонами узгоджено максимальний ліміт кредитування у сумі 300000,00 грн., термін користування кредитом - до 16-00 23.03.2007 та процентну ставку за користування кредитом у розмірі 19,5 відсотків річних. Надання кредиту буде здійснюватися в гривнях в повному обсязі або окремими частинами, надалі за текстом кожної частини окремо - «транш», а у сукупності - «транші». Кожна наступна видача траншу кредиту здійснюється в межах вільного залишку суми кредиту, визначеної в п. 1.1.1 цього договору. Надання кредиту здійснюється на підставі письмового повідомлення позичальника про свій намір отримати черговий транш кредиту із зазначенням його суми та терміну користування не пізніше, ніж за два банківських дня до бажаної дати отримання кредиту.

Згідно з п. 1.2 Кредитного договору кредит надається позичальнику на наступні цілі: поповнення обігових коштів з метою придбання с/г товарів, ПММ, насінневого матеріалу, міндобрив та лому чорних металів.

Сторонами Кредитного договору у п. 1.3 погоджено, що в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат виступає застава основних засобів ТОВ "Південьбудмеханізація" (скрепер самохідний МоАЗ, 1988 року випуску - 3 одиниці, причіп-трал ПТТ-20 - 1 одиниця).

Відповідно до п. 2.3 Кредитного договору повернення кредиту здійснюється згідно з нижченаведених графіком зниження максимального ліміту по кредитній лінії:

з 24 жовтня 2006 року ліміт складає 250000,00 грн.;

з 24 листопада 2006 року ліміт складає 200000,00 грн.;

з 25 грудня 2006 року ліміт складає 150000,00 грн.;

з 24 січня 2007 року ліміт складає 100000,00 грн.;

з 23 лютого 2007 року ліміт складає 50000,00 грн.

Пунктами 2.5, 2.6 Кредитного договору закріплено, що надання кожного траншу оформляється додатковою угодою, в якій встановлюється сума траншу, термін його користування та процентна ставка. Моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитодавця: суми кредиту, процентів, комісій та можливих штрафних санкцій, визначених цим договором.

Підпунктом 3.2.7 пункту 3.2 Кредитного договору сторони узгодили, що кредитодавець має право звернути стягнення на предмет застави у разі неповернення позичальником кредиту в обумовлений цим договором строк, несплати процентів, комісій, штрафних санкцій згідно з умовами цього договору.

Позичальник же, за умовами пп. 3.3.3, 3.3.5 зобов'язаний: забезпечити повернення кредиту відповідно до умов п. п. 1.1.2, 2.3 цього договору зі сплатою процентів за фактичною строк його користування та сплату штрафних санкцій; сплачувати кредитодавцю проценти та комісії на умовах визначених цим договором.

Згідно з п. 4.3 Кредитного договору у разі несвоєчасного погашення кредиту, сплати процентів та комісії, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної в п. 1.1.3 цього договору, за кожний день прострочення виконання за реквізитами, вказаними кредитодавцем

Умовами п. 4.6 Кредитного договору передбачена відповідальність позичальника в разі прострочення виконання грошового зобов'язання за цим договором у вигляді сплати суми боргу на вимогу кредитодавця з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та подвійної процентної ставки за цим договором на суму боргу, за реквізитами, вказаними кредитодавцем. При розрахунку суми боргу, належної до сплати, з урахуванням встановленого індексу інфляції, який є меншим за одиницю, індекс інфляції приймається рівним одиниці.

Відповідно до п. 4.5 Кредитного договору у разі невиконання позичальником зобов'язань, визначених п. 3.3 цього договору, протягом більш як 15 банківських днів термін надання кредиту вважається таким, що закінчився та, відповідно, позичальник зобов'язаний не пізніше наступного банківського дня погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час користування кредитом, комісії та штрафні санкції. Після повного погашення заборгованості позичальника за цим договором дія договору припиняється.

За умовами п. 7.4, Кредитний договір набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

На виконання умов Кредитного договору сторонами укладені додаткові угоди від 24.03.2006 № 1, від 27.03.2006 № 2, від 11.04.2006 № 3, від 03.05.2006 № 4, від 11.05.2006 № 5, від 22.05.2006 № 6 про видачу позичальнику (ПП "ЦентрМет-плюс") траншів кредиту на суму 50000,00 грн., 250000,00 грн., 100000,00 грн., 75000,00 грн., 21000,00 грн. та 4000,00 грн., відповідно.

Крім того, додатковою угодою від 11.04.2006 № 3 збільшено максимальний ліміт поновлювальної кредитної лінії до 400000,00 грн. та змінено графік зниження максимального ліміту по кредитній лінії. Так, повернення кредиту здійснюється згідно з нижченаведених графіком зниження максимального ліміту по кредитній лінії:

з 24 жовтня 2006 року ліміт складає 330000,00 грн.;

з 24 листопада 2006 року ліміт складає 260000,00 грн.;

з 25 грудня 2006 року ліміт складає 190000,00 грн.;

з 24 січня 2007 року ліміт складає 120000,00 грн.;

з 23 лютого 2007 року ліміт складає 50000,00 грн.

Додатковою угодою від 23.03.2006 № 7 продовжено строк користування кредитом до 16-00 24.09.2007.

Як Кредитний договір, так і всі додаткові угоди до нього скріплені підписами та печатками обох сторін.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором № 10КЛ від 24.03.2006, 24 березня 2006 року між ВАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (заставодержатель) та ТОВ "Південьбудмеханізація" (заставодавець) укладено договір застави транспортних засобів від 27.03.2006 № 548 (надалі - Договір застави), за умовами п. 1.1 якого заставодавець надав заставодержателю в заставу наступне рухоме майно:

1. Скрепер самохідний МоАЗ: (рік випуску 1988, колір зелений, кузов № …, двигун № 15052, шасі № 40947, реєстраційний номер Т1231МК, який зареєстрований 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ, належить заставодавцеві на підставі технічного талону технологічного транспортного засобу серії МК № Т1231МК, виданого та зареєстрованого 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ);

2. Скрепер самохідний МоАЗ: (рік випуску 1988, колір зелений, кузов № …, двигун №8817500, шасі №38198, реєстраційний номер Т1232МК, який зареєстрований 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ, належить заставодавцеві на підставі технічного талону технологічного транспортного засобу серії МК № Т1232МК, виданого та зареєстрованого 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ);

3. Скрепер самохідний МоАЗ (рік випуску 1988, колір зелений, кузов № …, двигун №6016/4361, шасі №15008, реєстраційний номер Т1233МК, який зареєстрований 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ та належить заставодавцеві на підставі технічного талону технологічного транспортного засобу серії МК № Т1233МК, виданого та зареєстрованого 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ);

4. Причіп: (марка (модель) трал ПТТ, рік випуску 1988, колір зелений, зав. № 20, належить заставодавцеві на підставі технічного талону технологічного транспортного засобу серії МК № Т1230 МК, виданого та зареєстрованого 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ).

Відповідно до п. 1.3 Договору застави сторони оцінили предмет застави (транспортні засоби та причіп) в 500000,00 грн.

За умовами пп. 2.4.4, 2.4.6 Договору застави заставодержатель має право: достроково стягнути виданий під заставу кредит та/або звернути стягнення на предмет застави у разі порушення заставодавцем будь-якої з вимог цього договору застави та/або порушення позичальником будь-якої з вимог кредитного договору; задовольнити за рахунок заставлених транспортних засобів та причіпа всі свої вимоги у повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, неустойку, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, витрати на утримання предмета застави, а також витрати, пов'язані зі зверненням стягнення на транспортні засоби та причіп.

Порядок звернення стягнення на предмет застави та його реалізація закріплені в розділі 3 Договору застави.

Так, заставодавець набуває право звернути стягнення на предмет застави у разі порушення заставодавцем будь-якої з вимог кредитного договору та/або цього договору застави (п. 3.1); звернення стягнення на предмет застави здійснюється згідно діючого законодавства (п. 3.2); реалізація предмета застави здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про заставу» на вибір заставодержателя, за ліквідної ціною, що реально буде складена на ринку на момент реалізації (п. 3.3).

За умовами пункту 4.1 Договір застави набуває дії з моменту його підписання сторонами і нотаріального посвідчення і діє до дати виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Право застави, згідно п. 4.2 Договору застави, виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Договір застави скріплено підписами обох сторін, печаткою заставодержателя, посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Пехлак О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 548.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як зазначає позивач у позовній заяві, банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав позичальнику кредитні кошти, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти та комісію у строки та у розмірі, передбачені кредитним договором.

Однак, в порушення умов кредитного договору, з усіма змінами та доповненнями до нього, позичальником постійно допускалися прострочення щодо здійснення оплат за кредитом та процентами за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 360106,79 грн., з яких: 56000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 138206,55 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 7355,19 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 17719,60 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 5044,60 грн. - заборгованість по 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту, 10928,76 грн. - заборгованість по 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків, 40473,71 грн. - інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту, 84378,28 грн. - інфляційні збитки за несвоєчасну сплату процентів (відповідно до розрахунку заборгованості станом на 15 серпня 2017 року).

У зв'язку із невиконанням позичальником ПП "ЦентрМет-плюс" зобов'язань з повернення кредитних коштів за кредитним договором № 10КЛ від 24.03.2006, позивач вважає, що має право звернути стягнення на належний на праві власності заставодавцю предмет застави (рухоме майно) в рахунок погашення заборгованості позичальника у вищевказаному розмірі, що і стало підставою звернення ПАТ "ВіЕйБі Банк" до господарського суду з даним позовом.

Відповідно до умов п.3.1 договору застави, у разі порушення заставодавцем будь-якої з вимог кредитного договору та/або договору застави заставодавець набуває право звернути стягнення на предмет застави.

Аналогічні норми містяться у статті 572 ЦК України.

Статтею 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває права звернення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Так, згідно з приписами статей 1054 (ч. 1), 1049 (ч. 1) Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Статтею 1 Закону України "Про заставу" встановлено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Наведене положення кореспондується зі статтею 572 ЦК України.

Правовим наслідком невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, відповідно до статті 589 ЦК України є звернення стягнення на предмет застави.

У ст. 574 Цивільного кодексу України визначено, що застава виникає на підставі договору.

Статтею 3 Закону України "Про заставу" встановлено, що заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Досліджуючи матеріали справи на предмет належного доведення позивачем наявності заборгованості відповідача, судова колегія доходить наступних висновків.

Так, в ухвалах господарського суду Миколаївської області від 19.01.2018 року, від 15.02.2018 року, від 20.03.2018 року, від 03.04.2018 року суд неодноразово наголошував на необхідності оформлення копій письмових доказів, що подаються до суду, оформлюються відповідно до вимог ст. 91 Господарського процесуального кодексу України та п. 5.27 "Національного стандарту України. Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ4163-2003", затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 55 від 07.04.2003. Відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Однак, позивачем не було взято до уваги приписи суду, не виправлено недоліків поданих документів, внаслідок чого судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято в якості належних та допустимих доказів по справі копії кредитного договору № 10КЛ від 24.03.2006 (з додатковими угодами №№ 1-7 до нього); договору застави транспортних засобів від 27.03.2006 за № 548; технічних талонів на передане в заставу рухоме майно; вимоги за вих. № 22/2-23433 від 23.08.2017; виписок по особовим рахункам ПП "ЦентрМет-плюс". Всі вищеперелічені документи не містять посади та прізвища особи, яка їх завіряла.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду, оскільки у відповідності до приписів ч. ч. 2, 5 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Копії письмових доказів, які подаються до суду, оформлюються відповідно до вимог п. 5.27 "Національного стандарту України. Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ4163-2003", затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 55 від 07.04.2003. Відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).

В порушення наведених приписів, позивачем подано до суду копії документів, на яких не зазначено назви посади, прізвища та ініціалів особи, яка їх засвідчувала.

Судова колегія зазначає, що неналежне оформлення документів, які підтверджують позовні вимоги, унеможливлює їх прийняття в якості доказів по справі.

При цьому, суд відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції, вважаючи будь-які обставини недоведеними, чи не підтвердженими належними доказами, мав зобов'язати позивача на підтвердження відповідних даних надати запитувані документи чи додаткові пояснення, оскільки відповідно до приписів ст.74 ГПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Разом з тим, судова колегія наголошує, що для з'ясування наявності підстав для звернення стягнення на предмет застави слід встановити належний розмір заборгованості відповідача.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.03.2018 року встановлено, що позовна заява Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" містить посилання на те, що банк надав позичальнику кредитні кошти.

Матеріали справи містять докази надання позичальнику кредитних коштів у загальній сумі 500000,00 грн., у той час, як умовами кредитного договору № 10 КЛ від 24.03.2006 (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 3 від 11.04.2006) максимальний ліміт поновлювальної кредитної лінії становить 400000,00 грн.

Отже, позивач повинен довести підставність та законність надання позичальнику кредитних коштів у сумі 500000,00 грн..

Також позовна заява Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" взагалі не містить відомостей та їх підтвердження того, чи виконувались (належним/неналежним чином) позичальником умови кредитного договору № 10 КЛ від 24.03.2006; чи повертались (якщо так, то в якому розмірі і коли) отримані кредитні кошти, що має суттєве значення для правильного вирішення спору по суті.

Водночас, встановлення факту наявності у позичальника заборгованості за кредитним договором, тобто саме невиконання або порушення позичальником умов кредитного договору є підставою для стягнення кредитної заборгованості з заставодавця.

Отже, позивачу слід вказати підставу (обставину) та відповідну умову договору застави транспортних засобів від 27.03.2006, які свідчать про наявність у позивача права вимагати стягнення з відповідача відповідні грошові кошти.

Також слід зазначити, що в матеріалах справи міститься взагалі необґрунтований та непідтверджений належними доказами розрахунок заборгованості ПП "ЦентрМет-плюс" перед Публічним акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк за кредитним договором № 10 КЛ від 24 березня 2006 року станом на 15.08.2017 року.

Так, позивачем жодним чином не підтверджено зазначення у розрахунку в розділі "Розрахунок простроченої заборгованості за кредитом згідно графіку" в графі "сума прострочки" та в розділі "Розрахунок відсотків за користування кредитом" в графі "Сума наданого кредиту" відповідних грошових сум у конкретні періоди, що в свою чергу не дає суду об'єктивної можливості встановити правильність заявленої позивачем до стягнення суми основного боргу в розмірі 56 000,00 грн.

За таких обставин, судова колегія вважає, що позивач повинен був надати належні і допустимі докази, а саме первинні бухгалтерські документи на підтвердження вказаних у розрахунках грошових сум: банківські виписки по рахункам позичальника з моменту укладення кредитного договору по теперішній час тощо, завірені належним чином за весь період дії кредитного договору та додаткових угод до нього.

У заяві від 03.04.2018 року на виконання ухвали суду від 20.03.2018 року позивач зазначив, що кредитна угода, укладена між сторонами, є автоматично поновлюваним кредитом, який надається без додаткових переговорів між позичальником і банком, якщо сума кредиту не перевищує встановленого ліміту та строків погашення. Оскільки позичальником 11.04.2006 року було погашено заборгованість у розмірі 100 000 грн., тому на підставі цього йому було видано додатково 100 000 грн. в рамках кредитного ліміту.

В підтвердження здійснення відповідачем оплат позивачем надано банківські виписки, однак, як зазначено вище, суд не прийняв їх в якості належних доказів повернення відповідачем кредитних коштів, оскільки вони неналежним чином завірені (а.с.175-195).

Інших доказів погашення відповідачем заборгованості матеріали справи не містять, іншого розрахунку позовних вимог ніж доданого до позову, позивач не надав, тому судова колегія доходить висновку про недоведеність розміру заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудмеханізація" у розмірі 56 000 грн., що відповідно унеможливлює перевірку обґрунтованості нарахування заборгованості за процентами за користування кредитом, пені, 3% річних, інфляційних збитків, що загалом складає за позовом 360106,79грн..

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" № 1255-ІV, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Однак, судова колегія зазначає, що витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, згідно якого 05.09.2016 року зареєстровано заборону відчуження об'єктів застави рухомого майна - 3 скрепери самохідних МоАЗ та причіп на підставі договору застави транспортних засобів від 27.03.2006 року, а 09.03.2017 року зареєстровано звернення стягнення на об'єкти застави, було надано апелянтом лише при апеляційному перегляді, хоча справа перебувала на розгляді в суді першої інстанції з 27.12.2017 року по 17.05.2018 року.

Відповідно до ч.3 ст.269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Доводи апелянта про те, що суд не витребував зазначені відомості та мав змогу самостійно з'ясувати такі обставини, відхиляються судовою колегією з огляду на приписи ст.74 ГПК України щодо неможливості витребування судом доказів за власною ініціативою.

Відповідно до ст.25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" № 1255-ІV, обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Проте, матеріали справи не містять доказів повідомлення заставодавця про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також не містять доказів направлення вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором.

Отже, судовою колегією встановлено, що позивач не надав обґрунтованого розрахунку заборгованості та штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, не виконав вимоги, передбачені статтею 25 Закону № 1255-ІV, не надав витягу з державного реєстру обтяжень на підтвердження наявності чи відсутності інших обтяжувачів для перевірки виконання вимог, передбачених статтею 25 зазначеного Закону.

При цьому, судова колегія враховує, що згідно з встановленими судом першої інстанції обставинами Банк на момент звернення з позовом не реалізував передбаченого умовами Договору застави або відповідними нормами Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" позасудового порядку звернення стягнення на Предмет застави, який має наслідком перехід права власності на предмет застави до заставодавця.

Відповідно, під час розгляду справи судами Банк не довів обставини набуття ним права власності на Предмет застави, невизнання такого права Відповідачем або ж вчинення Відповідачем дій, які перешкоджають або унеможливлюють реалізацію Банком порядку, передбаченого Договором застави та Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що договір застави було укладено між сторонами 27.03.2006 року, в якому визначено , що вартість кожного скрепера становить 150 000 грн., вартість причіпа становить 50 000 грн.

Відповідно до ст.591 ЦК України, реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави.

Якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судова колегія зазначає, що визначення суми заборгованості по кредиту та вартості предмета застави на момент звернення стягнення на нього мають суттєве значення для вирішення даного спору. Отже, вартість предметів застави сторонами було визначено більше 10 років, тому позивач повинен довести суду дійсну вартість рухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудмеханізація", докази чого відсутні в матеріалах справи.

В позові Банк просив звернути стягнення на предмет застави в межах вартості предметів застави у розмірі 500 000 грн., при цьому, розмір заборгованості відповідача вказаний позивачем у розмірі 360 106,79 грн. Крім того, вартість предметів застави сторонами визначено у 2006 році, а процедуру звернення стягнення на майно Банк розпочав у 2017 році.

Судова колегія звертає увагу, що зазначена відповідальність заставодавця не обмежена саме вартістю предмета застави, визначеною сторонами у відповідному договорі застави. Адже початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів відповідно до вимог частини 2 статті 591 Цивільного кодексу України визначається в порядку, встановленому договором або законом, зокрема, може бути визначена в рішенні суду.

Згідно ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судова колегія зазначає, що докази, які покладаються судом в підтвердження обставин, які входять в предмет доказування, повинні бути достовірними, встановлювати дійсні обставини, в даному випадку дійсну вартість предмету застави.

Апеляційний суд вважає, що позивач не довів достовірними доказами ані розмір заборгованості, ані дійсну ринкову вартість предметів застави, а при ненаданні достовірних доказів позивач несе негативні наслідки щодо недоведеності обставин, які мають значення для справи стосовно розміру дійсної вартості заставного майна.

Аналогічної правової позиції притримується Верховний суд у постановах від 12 березня 2018 року у справі № 910/14188/16, від 26 червня 2018 року у справі № 904/9931/16.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудмеханізація" про звернення стягнення на предмет застави.

Підсумовуючи вищевикладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що вказане рішення відповідає приписам норм матеріального та процесуального права, а також обставинам справи, тому дане рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 269, 270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.05.2018 року у справі №915/1399/17 залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню у випадках, передбачених ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений і підписаний 06.09.2018р.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Н.М. Принцевська