КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

"22" серпня 2018 р. м. Київ Справа№ 910/2611/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі судового засідання Григораш Н.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 22.08.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2018 (повний текст складено 23.05.2018)

у справі №910/2611/18 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика"

про стягнення 100000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика" (далі - відповідач) про стягнення 100000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по сплаті орендної плати за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг №25/12/14-1 від 25.12.2014, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика".

Позивач зазначає про укладення між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" договору про відступлення права вимоги б/н від 26.07.2016, за яким до позивача від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" перейшло право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика" по оплаті орендної плати на суму 1465303,45 грн. за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг №25/12/14-1 від 25.12.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2018 у справі №910/2611/18 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що заборгованість з орендної плати в сумі 1 465 303,45 грн. за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг №25/12/14-1 від 25.12.2014 відповідачу, як новому кредитору сплачена у повному обсязі до звернення з позовом до суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2018 у справі №910/2611/18 повернуто скаржнику у зв'язку з неусуненням недоліків, визначених ухвалою суду від 18.06.2018.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" повторно звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить змінити його мотивувальну частину.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків дійсним обставинам справи.

Апелянт зазначає, що станом на день винесення оскаржуваного рішення існував спір за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 26.07.2016, існуванням якого позивачем у даній справі обґрунтовано звернення з позовом до суду до відповідача, а тому спір у даній справі №910/2611/18 безпосередньо стосувався прав і обов'язків Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика", що було правовою підставою для залучення апелянта в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

На переконання апелянта, існує змова колишнього керівництва Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" ОСОБА_2 та ОСОБА_3, останній за рахунок майнових прав товариства та неправомірної відмови від них ОСОБА_2 за наслідком зловживання своїми службовими повноваженнями отримав фактичний прибуток у вигляді коштів за оренду ТОВ «Укрлогістика» належного товариству майна.

Апелянт вказує, що при укладанні договору було порушено положення ст.ст. 84, 92, 237, 238 ЦК України, ст.ст. 3, 42, 43, 44 ГК України, що свідчить про його незаконність, а відтак, і відсутність можливості погодження ним будь - яких прав та обов'язків.

На думку апелянта, очевидним є факт, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" звернулось до суду з позовом з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлогістика" з єдиною метою - встановити обставини, які мали б преюдиційне значення для справи №910/19198/16. Про штучність спірних правовідносин у цій справі свідчить та обставина, що під час розгляду справи №910/19198/16 жодний учасник судового спору у вказаній справі не зміг довести існування оскаржуваного договору належними у розумінні процесуального закону доказами, що і стало підставою для відповідного висновку суду першої інстанції про відсутність факту реального існування укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" договору про відступлення прав вимог від 26.07.2016.

Апелянт припускає, що і в межах даної справи учасниками спору спірний договір не надавався, оскільки з оскаржуваного рішення суду не вбачається аналіз умов цього договору. Суд лише послався на те, що сторонами не заперечується його існування.

Вказує, що у заяві про вступ у справу в якості третьої особи на стороні відповідача, апелянтом було детально описана фабула справи №910/19198/16, але суд першої інстанції не звернув увагу на подані докази та не надав належної правової оцінки викладеним фактам, що призвело до встановлення судом обставин, які не відповідають дійсності та не підтверджуються належними доказами.

Зазначає, що платіжні доручення №3679, №3680 від 03.08.2016, №3704, №3711 від 04.08.2016 та №3979 від 15.08.2016 як підтвердження виконання спірного договору не можуть свідчити про реальне його існування, оскільки призначенням таких платежів було визначено саме лист Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" від 26.07.2016, а не договір про відступлення прав вимоги від 26.07.2016. В даному випадку, єдиним допустимим та належним доказом існування відносин між ТОВ "Нагваль-Фіш" та ТОВ "Укрлогістика" на підставі договору про відступлення права вимоги від 26.07.2016 міг бути сам договір, оскільки вказані платіжні доручення не дають змоги дійти висновку про існування таких відносин.

Апелянт посилається на постанову Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №910/19198/16, якою визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 26.07.2016, укладений між ТОВ «ТЛК «Арктика» та ТОВ «Нагваль - Фіш».

Вказує, що за таких обставин, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про набуття ТОВ "Нагваль-Фіш" майнових прав грошової вимоги ТОВ "ТЛК "Арктика" до ТОВ "Укрлогістика" з оплати на загальну суму 1 465 303,45 грн. відповідно до договору користування холодильною камерою та надання вантажних послуг №25/12/14-1.

Відтак, мотивувальна частина оскаржуваного рішення місцевого господарського суду не відповідає дійним обставинам справи, що є наслідком його зміни судом апеляційної інстанції, без зміни резолютивної.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів ТОВ "ТЛК "Арктика", викладених в апеляційній скарзі, просить відмовити у її задоволенні з підстав необґрунтованості та безпідставності.

22.08.2018 до Київського апеляційного господарського суду від представника апелянта надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначає, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення суду першої інстанції порушує права ТОВ "ТЛК "Арктика", оскільки встановлює правомірність виконання ТОВ "Укрлогістика" обов'язку за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг №25/12/14-1 від 25.12.2014 перед ТОВ "Нагваль-Фіш" на підставі договору про відступлення права вимоги від 26.07.2016, який не міг породжувати будь - яких правових наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" 17.07.2018 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Шаптала Є.Ю., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2018 у справі №910/2611/18 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2018 у справі №910/2611/18, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, відкрито апеляційне провадження, призначено розгляд справи на 15.08.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 у справі №910/2611/18 оголошено перерву у справі до 22.08.2018 у зв'язку з необхідністю уточнення апелянтом резолютивної частини апеляційної скарги.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційної інстанції 22.08.2018 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній та у додаткових поясненнях, поданих до суду апеляційної інстанції, просив її задовольнити, змінити мотивувальну частину рішення.

Представники сторін в судове засідання апеляційної інстанції 22.08.2018 не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини їх неявки суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвал в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Оскільки судом їх явка обов'язковою в судове засідання не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Стаття 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Згідно зі ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов'язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв'язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов'язок і такий зв'язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Суд наголошує на тому, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з'ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов'язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі п. 4 ч. 3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь - якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з'ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов'язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №911/2635/17 від 11.07.2018.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що ТОВ "ТЛК "Арктика" не доведено, яким саме чином оскаржуване рішення за позовом ТОВ "Нагваль-Фіш" до ТОВ «Укрлогістика» про стягнення 100000,00 грн. вирішує питання про права та обов'язки апелянта.

В обґрунтування можливого впливу рішення у даній справі на його права, скаржник посилається на те, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення порушує права ТОВ "ТЛК "Арктика", оскільки встановлює правомірність виконання ТОВ "Укрлогістика" обов'язку за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг №25/12/14-1 від 25.12.2014 перед ТОВ "Нагваль-Фіш" на підставі договору про відступлення права вимоги від 26.07.2016, який не міг породжувати будь - яких правових наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Висновки суду щодо начеб - то правомірного набуття ТОВ «Нагваль - Фіш» права вимоги до ТОВ «Укрлогістика» за договором про відступлення права вимоги від 26.07.2016 є юридично значущими фактами, які в подальшому впливатимуть на права та обов'язки апелянта.

Вказує, що законність спірного договору була предметом розгляду Господарським судом міста Києва у справі №910/19198/16 за позовом ТОВ «Біпродукт» до ТОВ «ТЛК «Арктика» та ТОВ «Нагваль - Фіш», за участю третьої особи ТОВ «Укрлогістика» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 26.07.2016, та за позовом ТОВ «ТЛК «Арктика» як третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору, про визнання недійсним договору.

Так, постановою Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №910/19198/16 рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2017 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 в частині відмови у задоволенні позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами ТОВ «ТЛК «Арктика» скасовано.

Прийнято нове рішення, яким позов ТОВ «ТЛК «Арктика» задоволено.

Визнано недійним договір про відступлення права вимоги від 26.07.2016, укладений між ТОВ «ТЛК «Арктика» та ТОВ «Нагваль - Фіш». В іншій частині рішення та постанова залишені без змін.

Фактично доводи апелянта у даній справі зводяться до того, щоб до мотивувальної частини оскаржуваного рішення були внесені доводи апелянта щодо незаконності та недійсності договору про відступлення права вимоги від 26.07.2016, викладені в постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №910/19190/16.

Припущення апелянта про ненадання сторонами у справі копії договору від 26.07.2016 про відступлення права вимоги не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки на арк. 7-9 справи міститься копія спірного договору.

Посилання апелянта на те, що наявність даного спору необхідна сторонам для встановлення обставин, які мали б преюдиційне значення для справи №910/19198/16 є необґрунтованими, оскільки спір у справі №910/19198/16 вже розглянутий судом та визнано недійсним спірний договір постановою Верховного Суду 20.06.2018, в той же час як оскаржуване рішення прийнято 23.05.2018.

Станом на 23.05.2018 у суду були відсутні підстави зазначати в оскаржуваному рішення про недійсність договору про відступлення права вимоги від 26.07.2016, оскільки постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 у справі №910/19198/16 було залишено в силі рішення першої інстанції від 16.02.2017 про відмову у задоволенні позову ТОВ «Біпродукт» та позовних вимог ТОВ «ТЛК «Арктика» про визнання недійсним вказаного договору.

В той же час, в резолютивній частині апеляційної скарги ТОВ «ТЛК «Арктика» не вказано, яким саме чином апелянт просить змінити мотивувальну частину оскаржуваного рішення, крім того представник апелянта в судових засіданнях апеляційної інстанції вказав, що оскаржуваним рішенням не вирішувалось питання про права та обов'язки ТОВ «ТЛК «Арктика».

Під час розгляду справи в суді першої інстанції 07.05.2018 ТОВ «ТЛК «Арктика» подавало заяву про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у задоволенні якої ухвалою від 18.05.2018 місцевим господарським судом було відмовлено у зв'язку з поданням заяви на етапі розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження після відкриття першого судового засідання.

У вказаній заяві ТОВ «ТЛК «Арктика» не порушувало питання щодо поновлення процесуального строку для звернення до суду з даним клопотанням та не вказувало про поважність причин пропуску такого строку, отже висновки суду щодо відмови у задоволенні клопотання ТОВ «ТЛК «Арктика» про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам чинного ГПК України.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 264 ГПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов'язки, якщо встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (ч.2 ст.264 ГПК України).

Враховуючи, що оскаржуваним рішенням питання про права і обов'язки скаржника стосовно сторін у справі судом не вирішувалося, скаржник не є учасником справи № 910/2611/18, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2018 у справі №910/2611/18.

Керуючись ст.ст. 233, 234, 235, 264 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2018 у справі №910/2611/18 закрити.

2. Матеріали справи №910/2611/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала