ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2018 Справа № 904/2262/18
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод неформованих вогнетривів", м. Костянтинівка, Донецька область

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м. Кам'янське, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості 2 724 844,96грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Секретар судового засідання Перебийніс О.О.

Представники:

від позивача Сидоренко А.С. дов. від 20.04.2018 року б/н

від відповідача Захарченко О.В. дов. № 24 від 31.01.2018

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод неформованих вогнетривів" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський металургійний комбінат" (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 2 724 844,96 грн., з яких: основна заборгованість у розмірі 2 498 709,32 грн., три проценти річних у розмірі 100 156,22 грн., інфляційні втрати у розмірі 125 979,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов договору поставки №14-2120-02 від 15.12.2014 щодо своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою суду від 05.06.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що Позивачем не надано залізничних накладних в підтвердження доставки вантажу, поставка якого оформлена видатковими накладними № 238-239 від 28.12.2016 року, № 15 від 14.03.2017 року, що унеможливлює встановлення судом дат фактичної поставки цієї продукції та відповідно унеможливлює встановлення терміну виконання Покупцем грошового зобов'язання. Крім того, Відповідач зазначив, що рахунки на оплату поставленого товару, були отримані ним лише у травні 2018 року, у зв'язку з чим строк оплати настав лише з дати отримання таких рахунків.

02.08.2018 року Позивач подав уточнення до позовної заяви, за якою фактично зменшив позовні вимоги та просив суд стягнути з Відповідача заборгованість в розмірі 2 720 473 грн. 66 коп., з яких: 2 498 703 грн. 32 коп. - основного боргу, 90 717 грн. 21 коп. - 3% річних, 131 047 грн. 13 коп. - інфляційних втрат.

16.08.2018 року від Відповідача надійшло клопотання про відстрочення виконання рішення суду на шість місяців. Клопотання мотивне тим, що певні обставині обставини, зокрема, вимушене повне зупинення виробничого процесу на підприємстві в період із березня по липень 2017, призвели до суттєвого дефіциту обігових коштів у боржника та утворення значної кредиторської заборгованості, внаслідок чого, Відповідач не має можливості вчасно виконати судове рішення.

Ухвалою суду від 16.08.2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 04.09.2018.

Представник Позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги в повному обсязі. Відповідач проти позову заперечував.

В порядку ст.ст. 233, 240 ГПК України, в судовому засіданні 04.09.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, складання повного рішення відкладено на строк до десяти днів із дня закінчення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні, заслухавши стислий зміст та підстави вимог і заперечень сторін щодо предмета позову, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.12.20014 року між Позивачем (Постачальником) та Відповідачем (Покупцем) укладено договір поставки № 14-2120-02 (надалі - Договір).

Згідно п. 1.1. Договору Постачальник зобов'язується поставити та передати у власність Покупцю вогнетривку продукцію, а Відповідач прийняти і сплатити за неї, визначену Договором грошову сумую

Предметом поставки є продукція з найменуванням зазначеному у Специфікаціях до договору (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 1.3. Договору специфікації, а також додатки до них, після підписання узгодження Сторонами, являються невід'ємною частиною даного Договору.

Згідно п. 3.1 Договору, ціни на продукцію встановлюються в гривнях без урахування вартості упаковки на умовах поставки і вказані в Специфікаціях оформлених у вигляді Додатків до цього Договору, якщо інше не обумовлено у відповідній специфікації.

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що Покупець оплачує продукцію шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника в наступному порядку:

- по факту поставки протягом 30-ти календарних днів, якщо інше не обумовлено в специфікації, на підставі рахунку на оплату, оформленого Постачальником і наданого Покупцю.

Постачальник зобов'язується поставити продукцію на умовах: СРТ - ст. Павлоград Придніпровської залізниці в редакції Інкотермс-2010 (п. 5.1. Договору).

Згідно п. 5.6. Договору, в редакції додаткової угоди № 5 від 28.10.2016 року, перехід права власності на поставлену продукцію відбувається з дати поставки, згідно умов поставки, передбачених сторонами. Датою поставки вважається дата штемпелю станції призначення на залізничній накладній. При поставки автомобільним транспортом, датою поставки вважається дата відвантаження на складі Постачальника, проставлена у видатковій накладній або товарно-транспортній накладній Покупцем.

В рамках зазначеного Договору, сторонами підписано специфікації № 20 від 28.10.2016, № 21 від 15.11.2016, № 22 від 15.11.2016, № 23 від 10.02.2017.

Згідно специфікацій № 20, 21, 22, строк оплати товару становить 15 календарних днів від дати поставки. За специфікацією № 23, строк оплати становить 20 банківських днів від дати поставки.

На виконання умов договору, Позивач передав, а Відповідач прийняв у власність товар на загальну суму 2 630 090,40 грн., що підтверджується видатковими накладними: №238 від 28.12.2016 року, №239 від 28.12.2016 року, №1 від 13.01.2017 року, №5 від 20.01.2017 року, № 15 від 14.03.2017 року.

Крім того, факт поставки товару за видатковими накладними № 238, № 239 додатково підтверджується залізничними накладними від 28.12.2016 року № 53412829 та № 48977052 (а.с.а.с 92, 93).

З урахуванням наданих у справу доказів, зважаючи на погоджені сторонами умови договору, кінцевим строком оплати поставленого товару є:

- за видатковою накладною № 238 - 19.01.2017;

- за видатковою накладною № 29 - 19.01.2017;

- за видатковою накладною № 1 - 28.01.2017;

- за видатковою накладною № 5 - 04.02.2017;

- за видатковою накладною № 15 - 14.04.2017.

Відповідач здійснив оплату за отриману продукцію лише частково в сумі 131 381 грн. 08 коп., внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед Позивачем в розмірі 2 498 709 грн. 32 коп.

Доказів сплати Відповідачем заборгованості в зазначеному розмірі, сторонами суду не надано.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Враховуючи вищевикладені норми матеріального закону, неналежне виконання відповідач зобов'язань за договором поставки в частині здійснення розрахунку за товар у строки, встановлені в специфікаціях (додатках), є підставою для задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 2 498 709 грн. 32 коп.

У відповідності зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Позивач вимагає стягнення суми боргу з врахуванням 3% річник в розмірі 90 717 грн. 21 коп. та індексу інфляції в розмірі 131 047 грн. 13 коп. за період з 20.01.2016 року по 17.05.2017 року (а.с. 108).

Судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку трьох процентів річних і інфляційних втрат та встановлено, що підрахунки здійснено правильно.

Доводи Відповідача з посиланням на те, що за умовами укладеного сторонами договору, передумовою здійснення оплати поставленого товару є надання постачальником рахунку, суд вважає безпідставними, адже рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора згідно зі ст. 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку у відповідача не звільняє останнього від обов`язку оплати за поставлений товар.

Заперечення Відповідача з посиланням на те, що умови оплати продукції, поставка якої відбувалася за видатковою накладною № 1 від 13.01.2017 року, повинні визначатися на підставі п. 4.1. Договору, а не за умовами специфікації № 21, оскільки така специфікація передбачала поставку протягом листопада-грудня 2016 року, і на момент відвантаження продукції вже вичерпала свою дію, суд вважає безпідставними, адже сплив погоджених сторонами строків поставки, не припиняє чинність відповідної специфікації, умови якої сторонами не виконані. Крім того, суд звертає увагу, що додатковою угодою № 6 від 23.01.2017 року, сторони змінили строки поставки за вказаною накладною, визначивши їх періодом листопад-січень 2017 року.

16.08.2018 року від Відповідач заявив клопотання про відстрочення виконання рішення суду на строком на шість місяців.

Клопотання мотивне тим, що певні обставині обставини, зокрема, вимушене повне зупинення виробничого процесу на підприємстві в період із березня по липень 2017, призвели до суттєвого дефіциту обігових коштів у боржника та утворення значної кредиторської заборгованості, внаслідок чого, Відповідач не має можливості вчасно виконати судове рішення.

Згідно положень ст.. 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може надати відстрочення його виконання, про що зазначає в рішенні,

Виходячи з приписів ст. 331 ГПК України, підставою для відстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд, в тому числі враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Як вище встановлено судом, прострочення виконання відповідачем свого зобов'язання з оплати поставленої позивачем продукції, виникло в період з 19.01.2017 по 14.04.2017 року, тобто, до виникнення обставин, існуванням яких Відповідач обґрунтовує неможливість виконання своїх зобов'язань (зупинка виробничого процесу в період із березня по липень 2017 року), що свідчить про відсутність підстав для зменшення ступеню вини відповідача у виникненні даного спору.

Крім того, суд звертає увагу, що Відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження існування реальної можливості виконання рішення суду після спливу строку, на який заявник просить відстрочити його виконання.

Зазначені вище обставини, свідчить про те, що клопотання Відповідача не спрямована на забезпечення фактичного, повного виконанню рішення суду, а отже, його задоволення матиме наслідком лише необґрунтовану затримку виконання рішення, що негативно вплине на права та охоронювані законом інтереси Позивача у даній справі.

За викладених вище обставин, клопотання Відповідача про відстрочку виконання судового рішення підлягає відхиленню.

Враховуючи приписи п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору в повному обсязі покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 77-79, 86, 129, 233, 236-241, 326, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (51925, Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вул. Соборна, 18-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод неформованих вогнетривів" (85110, Донецька область, м. Костянтинівка, пл. Победи, 21/16, ) 2 498 702 грн. 32 коп. - основного боргу, 90 717 грн. 21 коп. - три проценти річних, 131 047 грн. 13 коп. - інфляційних втрат.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відмовити в задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення суду.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10.09.2018

Суддя О.В. Ліпинський