ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2018 Справа № 917/619/18

м. Полтава

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛТАВАГАЗ ЗБУТ", вул. Козака, 2-А, м. Полтава, 36020

до Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів", вул. Небесної Сотні, 69, м. Полтава, 36022

про стягнення 330783,35 грн.,

Суддя господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Секретар судового засідання Лепій О.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 15 від 26.12.17.);

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПОЛТАВАГАЗ ЗБУТ" (далі - позивач/ ТОВ "ПОЛТАВАГАЗ ЗБУТ") звернулося з позовною заявою до господарського суду Полтавської області про стягнення з Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" (далі - відповідач/ ДП "Полтавський КХП") 330783,35 грн., в тому числі 302466,29 грн. основного боргу, 1896,19 грн. 3% річних, 21438,08 грн. пені та 4982,79 грн. інфляційних. В обґрунтування позову позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору на постачання природного газу № 79-З/Б від 30.12.2016.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 18.06.2018. вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 11.07.2018.

11.07.2018. суд за клопотанням відповідача продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання у справі на 15.08.2018.

Ухвалою від 15.08.2018. суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 05.09.2018.

Відповідач у відзиві заперечує позов в частині стягнення 106370,23 грн. основного боргу, 7539,26 грн. пені, 666,85 грн. 3% річних та 1752,33 грн. інфляційних втрат, посилаючись на те, що акт приймання-передачі № ZUЗБ0005151 від 31.03.2018. не є належним доказом, оскільки не містить підпису генерального директора ДП "Полтавський КХП".

05.09.18. відповідачем подано до суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача, з проханням врахувати позицію викладену у відзиві.

В судовому засіданні 05.09.2018. представник позивача підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ч. 1 ст. 240 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2016. між позивачем (постачальник за договором) та відповідачем (споживач за договором) укладено договір на постачання природного газу № 79-З/Б (далі -договір), згідно з п. 1.1 якого постачальник постачає природний газ споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Пунктом 3.8. договору, визначено, що розрахунковим періодом за цим договором є відповідний розрахунковий місяць. Розрахунки споживача за природний газ здійснюються за розрахунковий період, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, у наступному порядку: щомісячної попередньої оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку 1 до договору , не пізніше ніж за п'ять робочих дні до початку розрахункового періоду. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 08 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до умов договору позивач надавав відповідачу послуги з постачання природного газу в січні 2018 року в об'ємі 14,082 тис. куб. м. на суму 154212,26 грн., в лютому 2018 року в об'ємі 14,563 тис. куб. м. на суму 150864,23 грн., в березні 2018 року в об'ємі 11,679 тис. куб. м. на суму 106370,23 грн., в квітні 2018 pоку в об'ємі 0,004 тис. куб. м на суму 39,05 грн., а всього на загальну суму 411485,77 грн. Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів приймання передачі: № ZUЗБ0001285 від 31.01.2018., № ZUЗБ0003241 від 28.02.2018., № ZUЗБ0005151 від 31.03.2018., № ZUЗБ0006666 від 23.04.2018.

Позивач зазначає, що станом на 01.01.2018. існувала переплата позивачем за спожитий у 2017 році природний газ в розмірі 109019,48 грн. На підтвердження вказаного позивачем надано копії платіжних доручень № 964 від 31.10.2017., № 208 від 09.03.2017., № 209 від 09.03.2017., № 178 від 27.02.2017., № 150 від 16.02.2017., а також копії актів приймання передачі № ZUЗБ0006871 від 31.12.2017., № ZUЗБ0004916 від 30.11.2017., № ЗБ000003580 від 28.02.2017., № ЗБ000005649 від 31.03.2017.

Враховуючи вказану передоплату, за даними позивача заборгованість відповідача за послуги з постачання природного газу становить 302466,29 грн. Вказану суму боргу позивач просить стягнути з відповідача.

З огляду на те, що відповідач не виконує умови договору, позивач нарахував відповідачу 1896,19 грн. три відсотка річних та 21438,08 грн. пені за загальний період з 09.02.2018. по 30.05.2018., а також 4982,79 грн. інфляційних за період з лютого по квітень 2018 року. Вказані суми пені, річних та інфляційних позивач просить суд стягнути з відповідача.

Відповідач у відзиві заперечує позов в частині стягнення 106370,23 грн. основного боргу, 7539,26 грн. пені, 666,85 грн. 3% річних та 1752,33 грн. інфляційних втрат. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що акт приймання-передачі № ZUЗБ0005151 від 31.03.2018., на який посилається позивач не містить підпису зі сторони ДП "Полтавський КХП" у графі "Генеральний директор ОСОБА_2В.", а тому не являється належним доказом.

Відповідач стверджує, що основний борг ДП «Полтавський КХП» перед ТОВ «Полтавагаз Збут» становить 196096,06 грн. Що стосується стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних, то з врахуванням того, що основна заборгованість становить 196096,06 грн., відповідач вважає, що пеня має становити 13898,82 грн., три відсотки річних - 1229,34 грн., інфляційні - 3230,46 грн.

У зв'язку із вказаним, ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» заперечує проти стягнення основного боргу в сумі 302466,29 грн., пені в сумі 21438,08 грн., трьох відсотків річних в сумі 1896,19 грн. та інфляційних в сумі 4982,79 грн. і вважає, що дані суми являються необґрунтованими та безпідставними.

Суд відхиляє вказані заперечення відповідача на позов, враховуючи наступне.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст 74 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так, відповідач стверджує, що акт приймання-передачі № ZUЗБ0005151 від 31.03.2018. не є належним доказом, оскільки не містить підпису генерального директора ДП "Полтавський КХП". Судом встановлено, що акт приймання-передачі № ZUЗБ0005151 від 31.03.2018. дійсно не містить підпису генерального директора ДП "Полтавський КХП", проте вказаний акт зі сторони відповідача підписано майстром допоміжної дільниці ОСОБА_3 та містить печатку відповідача.

Відповідно до п. 3.11 та п. 3.12 договору сторони домовились, що за підсумками розрахункового періоду, споживач до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов'язаний надати постачальнику копію відповідного акту про фактичний об'єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ/ГТС та споживачем, відповідно до вимог чинного законодавства України. На підставі отриманих від споживача даних та/або даних Оператора ГРМ/ГТС, постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає споживачу два примірника акта приймання передачі природного газу.

Так, в підтвердження своєї правової позиції позивачем надано копію акту від 01.04.2018. № 0УВІ-008280/03-18 надання послуг розподілу природного газу ГРМ відповідно договору розподілу від 30.12.2016. № 79Р. Згідно вказаного акту об'єм розподіленого споживачу ДП "Полтавський КХП" у березні 2018 року природного газу склав 11679 куб.м. У акті № ZUЗБ0005151 від 31.03.2018. вказано той же об'єм газу 11,679 тис.куб.м.

Крім цього, відповідач не заперечує сам факт споживання природного газу у березні, а також об'єм споживання. Таким чином, відсутність в акті № ZUЗБ0005151 від 31.03.2018. підпису генерального директора ОСОБА_2 не спростовує факт постачання природного газу в березні 2018 року та не звільняє відповідача від взятих на себе зобов'язань, оскільки обов'язок споживача оплатити поставлений природний газ та надані послуги виникає з факту їх надання постачальником.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 692, ст. 693 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 526 та 525 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідач має заборгованість за спожитий газ в період з січня по квітень 2018 року в розмірі 302466,29 грн. В матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем вказаної суми боргу.

За даних обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення 302466,29 грн. заборгованості за спожитий газ є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, та підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 1896,19 грн. три відсотка річних та 21438,08 грн. пені за загальний період з 09.02.2018. по 30.05.2018., а також 4982,79 грн. інфляційних за період з лютого по квітень 2018 року, суд зазначає наступне.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі порушення споживачем своїх зобов'язань в частині оплати за спожитий природний газ, у порядку визначеному цим договором, споживач зобов'язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та пені суд встановив, що позивачем не вірно визначено строк нарахування пені та річних на зобов'язання по оплаті природного газу спожитого в березні та квітні 2018 року.

Так, згідно п. 3.8. договору у випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 08 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Оскільки дні з 08.03.2018. по 11.03.2018., а також 08.04.2018. в Україні були вихідними днями, то відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України, згідно якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, остаточний розрахунок за газ спожитий у лютому 2018 року відповідач повинен був здійснити по 12.03.2018. включно, а за газ спожитий у березні 2018 року - по 09.04.2018. включно, тобто прострочення оплат розпочинається з 13.03.2018. та з 10.04.2018. відповідно, і саме з цих дат необхідно нараховувати пеню та річні.

З врахуванням викладеного, судом встановлено, що за загальний період з 09.02.2018. по 30.05.2018. стягненню підлягають 20776,88 грн. пені та 1837,84 грн. 3% річних. В цій частині позов підлягає задоволенню. В іншій частині стягнення пені та річних позов задоволенню не підлягає, як безпідставний.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат, судом встановлено, що при нарахуванні суми інфляційних втрат позивачем не дотримано вимоги п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", відповідно до якого індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З врахуванням вказаної норми стягненню підлягають інфляційні втрати за загальний період з березня 2018 року по квітень 2018 року в розмірі 2065,58 грн. В іншій частині стягнення інфляційних втрат позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" (вул. Небесної Сотні, 69, м. Полтава, 36022; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛТАВАГАЗ ЗБУТ" (вул. Козака, 2-А, м. Полтава, 36020; ) 302466 грн. 29 коп. основного боргу, 20776 грн. 88 коп. пені, 1837 грн. 84 коп. 3% річних, 2065 грн. 58 коп. інфляційних втрат, 4907 грн. 20 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 05.09.2018.

Суддя О.С. Семчук