РІШЕННЯ

29 серпня 2018 року Справа № 917/478/18

Провадження №18/913/241/18

За позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», м. Полтава

до державного закладу «Луганський національний університет імені ОСОБА_1», м. Старобільськ Луганської області

про стягнення 116583,02 грн.

Суддя Корнієнко В.В.

Секретар судового засідання Романенко Т.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_2 за дов від 02.01.2018;

від відповідача: ОСОБА_3 за дов від 21.02.2018.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача збитків в сумі 116583,02 грн. у вигляді не отриманих коштів за послуги теплопостачання, які надані відповідачу в період з 11.10.2016 по 31.03.2018.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на його необґрунтованість.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач у позовній заяві вказав наступне:

- позивач є теплогенеруючою (теплопостачальною) організацією в розумінні ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» як суб'єкт господарювання, який має у власності або у користуванні теплогенеруюче обладнання та постачає споживачам теплову енергію.

- предметом його діяльності є забезпечення-тепловою енергією на опалення та підігрів води житлового фонду, комунально-побутових та інших об'єктів на території м. Полтави та Полтавської області;

- в період з 11.10.2016 (дата початку опалювального сезону 2016-2017) по 31.03.2018 (дата закінчення опалювального сезону 2017-2018) позивач поставляв відповідачу теплову енергію у вигляді гарячої води для опалення приміщення відповідача площею 293,0 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 3;

- вказане приміщення відповідач орендував у Полтавської міської ради в особі Управління майном комунальної власності міста за договором оренди від 15.09.2016 № 113/2;

- строк дії договору оренди з 15.09.2016 по 31.08.2017; строк дії договору було продовжено до 31.08.2018;

- відповідно до пункту 3.2.5. договору оренди орендар був зобовязаний в місячний термін з дня підписання розпорядження про дозвіл на укладання договору оренди укласти договір на експлуатаційні витрати з балансоутримувачем та договори на постачання тепла, води, газу та електроенергії з відповідними підприємства;

- відповідач ухилився від підписання договору на постачання тепла з позивачем не зважаючи на не однократні пропозиції останнього;

- у розумінні ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» відповідач є споживачем, оскільки фактично споживав теплову енергію;

- за період з 11.10.2016 по 31.03.2018 позивач поставив відповідачу теплову енергію у вигляді гарячої води для опалення приміщення на суму 116583,02 грн. згідно доданого розрахунку;

- відповідач вартість поставленої теплової енергії позивачу не сплатив, чим завдав збитків позивачу у вигляді не отриманих доходів на суму 116583,02 грн.

На підставі вказаних доводів та ст. 224, 225 Господарського кодексу України позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача збитків в сумі 116583,02 грн у вигляді не отриманих коштів за послуги теплопостачання, які надані відповідачу в період з 11.10.2016 по 31.03.2018.

Відповідач відзив на позовну заяву суду не подав; його представник усно в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на його необґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав:

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач у позовній заяві вказав, що в період з 11.10.2016 (дата початку опалювального сезону 2016-2017) по 31.03.2018 (дата закінчення опалювального сезону 2017-2018) відповідач споживав теплову енергію, яка подавалася позивачем у нежитлове приміщення площею 293,0 кв.м., розташоване за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 3, яке орендувалося відповідачем за договором оренди від 15.09.2016 № 113/2 (балансоутримувач будинку КП «ЖЕО № 2).

Разом з цим, доказів того, що у вказане приміщення подавалася теплова енергія саме з 11.10.2016 позивач суду не подав.

Акт перевірки системи теплопостачання (а.с. 75) (складений представниками відповідача та балансоутримувача будинку КП «ЖЕО № 2), який подано позивачем у якості доказів своїх доказів, складено 21.11.2017, що не підтверджує надання теплової енергії з 11.10.2016. Тоді як вартість теплової енергії розрахована за період з 11.10.2016 по 31.03.2018.

Подані позивачем у якості доказів своїх доводів рішення виконкому Полтавської міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів (а.с. 93 99), не підтверджують факту постачання теплової енергії на певні обєкти, в тому числі на орендоване відповідачем приміщення.

Позивач зазначив, що теплова енергія поставлялася відповідачу без укладення договору, так як відповідач ухилився від його укладення.

Кількість поставленої відповідачу теплової енергії визначено позивачем розрахунковим способом наступним чином:

Розрахунок обсягу теплової енергії на опалення нежитлового приміщення (а.с. 84) (розрахунок надано суду позивачем):

Кількість фактично спожитої теплової енергії за розрахунковий період визначається за формулою:

Qфакт.оп. = Qоп. x (Твн. Тфакт.)/(Твн. Трозр.оп.) х 24 х N

Розрахунковий періодМаксимальне теплове навантаження на опалення Qоп, Гкал/годСередня розрахункова температура внутрішнього повітря в приміщенні Твн., ?СФактична середня температура зовнішнього повітря за розрахунковий період Тфакт., ?СРозрахункова температура зовнішнього повітря для опалення (для м. Полтави складає -23 ?С) Трозп. Оп., ?СКількість годин у розрахунковому періодіКількість фактично спожитої теплової енергії за розрахунковий період, Qфакт.оп., Гкал (гр.2*(гр.3-гр.4)*гр.6/(гр.3-гр.5))

11.10.2016-31.10.20160,020165183,10952-234823,52996
01.11.2016-30.11.20160,020165180,83333-237206,07901
01.12.2016-29.12.20160,02016518-3,64828-236967,41049
30.12.2016-31.12.20160,02016518-3,75000-23480,51347
01.01.2017-12.01.20170,02016518-4,41667-232883,17525
13.01.2017-31.01.20170,02016518-6,91579-234565,58797
01.02.2017-28.02.20170,02016518-3,61071-236727,14254
01.03.2017-31.03.20170,020165185,33548-237444,63421
01.04.2017-04.04.20170,,67500-23960,29864
21.10.2017-31.10.20170,020165184,85455-232641,70684
01.11.2017-30.11.20170,020165182,74333-237205,40265
01.12.2017-31.12.20170,020165182,94839-237445,50770
01.01.2018-04.01.20180,020165181,02500-23960,80148
05.01.2018-31.01.20180,02016518-3,94444-236486,99381
01.02.2018-28.02.20180,02016518-4,26071-236727,35737
01.03.2018-31.03.20180,02016518-2,75484-237447,59463

Разом з цим, позивач не вказав, яким конкретним нормативним актом встановлена можливість застосування вищевказаної формули, що унеможливлює здійснення судом перевірки правильності її застосування.

Посилання позивача на те, що зазначена формула встановлена Державними будівельними нормами України для м. Полтава, не приймаються судом до уваги, в звязку з ненаданням позивачем суду вказаних Державних будівельних норм України та не зазначенням їх дати, номеру та інших реквізитів. Нормативний акт: «Державні будівельні норми України для м. Полтава» в офіційних базах нормативно-правових актів відсутній.

Позивач не подав суду доказів дійсності складових вказаної формули.

Наприклад, у розрахунку (у вищенаведеній таблиці) вказано, що розрахункова температура зовнішнього повітря для опалення (для м. Полтави) складає «-23 ?С», що викликає у суду сумніви.

При цьому, фактична середня температура зовнішнього повітря за розрахунковий період коливається від «+ 11 ?С» до «-7,9 ?С».

Як зазначено вище позивач не подав суду доказів дійсності цих показників, тоді як на підставі останніх визначено кількість фактично спожитої відповідачем теплової енергії та її вартість.

Таким чином, позивач не довів суду своїх доводів щодо кількості та як наслідок вартості теплової енергії поставленої відповідачу, яка заявлена до стягнення.

Крім того, відповідачем обрано невірний спосіб захисту свого права.

Позивачем на підставі ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України («Відшкодування збитків»), заявлено до стягнення (відшкодування) з відповідача збитків в сумі 116583,02 грн. у вигляді не отриманих коштів за послуги теплопостачання, які надані відповідачу в період з 11.10.2016 по 31.03.2018.

Разом з цим, заявлені до стягнення кошти за своєю правовою природою є заборгованістю.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно абзацу третьому підпункту 3.12 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Таким чином, предметом позову в даному випадку є не лише певна сума коштів, заявлена до стягнення, а ще й її правова кваліфікація (заборгованість, збитки, шкода тощо).

Частиною 2 статті 237 ГПК України встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити у звязку з недоведеністю позивачем своїх доводів щодо кількості поставленої відповідачу теплової енергії і відповідно її вартості, а також в звязку з неправильним обранням позивачем способу захисту свого права.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України витрати на судовий збір покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

29 серпня 2018 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення буде складено 05 вересня 2018 р. і може бути оскаржене протягом 20 днів з цієї дати шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя В.В. Корнієнко