ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2018 р. Справа № 914/2583/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Данко Л.С.

Желік М.Б.

при секретарі Н.Мазепі

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Пауер", м. Київ, вх.№01-05/1865/18 від 21.06.2018 року

на рішення господарського суду Львівської області від 25.04.2018 року (суддя Мазовіта А.Б., повний текст рішення виготовлено 05.05.2018 року)

у справі №914/2583/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Пауер", м. Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Телерадіокомпанія Люкс", м. Львів

про: захист ділової репутації та спростування інформації

За участю представників сторін:

від позивача: Томчишин А.І.-адвокат, на підставі свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю серія ТР № 000102 від 26.02.2016 року; представляє інтереси на підставі договору про надання правової допомоги № 11/1 від 11.09.2017 року;

від відповідача: не з'явився;

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Львівської області від 25.04.2018 року у справі №914/2583/17 у позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Пауер" до відповідача Приватного акціонерного товариства "Телерадіокомпанія Люкс", про захист ділової репутації та спростування інформації - відмовлено повністю.

Вищенаведене рішення суду від 25.04.2018 року мотивоване тим, що позивач в межах строків розгляду даної справи належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його особистого немайнового права внаслідок поширення відповідачем інформації не подав. Не подав позивач також і доказів, які б підтверджували, що поширена відповідачем інформація стосується саме Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Пауер".

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач- Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро Пауер"-подав апеляційну скаргу до Львівського апеляційного господарського суду, в якій останній просить рішення господарського суду Львівської області від 25.04.2018 року у справі №914/2583/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю.

Подану апеляційну скаргу апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано, що під компанією «БРСМ-НАФТА» розуміється саме мережа «БРСМ-НАФТА» на всій території Україні, діяльність на якій здійснює ТОВ «ЄВРО ПАУЕР». При цьому, у рішенні суду першої інстанції не зазначено, що відповідно, до п. 1.7. ліцензійного договору № 09/08/17-1 від 09.08.2017р. Ліцензіат набуває право на захист торговельної марки (знаку товарів і послуг), шляхом звернення в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції з вимогами, пов'язаним із використанням цього Знаку, в тому числі захисту ділової репутації, та спростування недостовірної інформації пов'язаної з Знаком, та діяльністю, що здійснюється під цим Знаком. Стосовно самого терміну «КОМПАНІЯ», слід зазначити, що даний термін має декілька значень, має даний термін «КОМПАНІЯ» прив'язку до конкретної юридичної особи, наприклад ТОВ «БРСМ- НАФТА», чи мережі АЗС «БРСМ-НАФТА», тобто ТОВ «ЄВРО ПАУЕР», слід дослідити, яким чином дана інформація викладена. Сам факт розміщення недостовірної інформації про компанію мережі АЗС «БРСМ-НАФТА» вже порушує права та інтереси компанії «БРСМ-НАФТА», тобто ТОВ «ЄВРО ПАУЕР».

Наводить скаржник і інші доводи, що є, на його думку, підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2018р. справу № 914/2583/17 призначено судді-доповідачу Костів Т.С. та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Марку Р.І. та Бонк Т.Б..

Ухвалою суду від 27.06.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Пауер", м. Київ, вх.№01-05/1865/18 від 21.06.2018 року на рішення Господарського суду Львівської області від 25.04.2018 року, розгляд справи призначено на 17.07.2018 р. о 11год. 55 хв..

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 16.07.2018 року №291 справу №914/2583/17 призначено до повторного автоматизованого розподілу у зв'язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Марка Р.І..

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів судову справу №914/2583/17 від 16.07.2018 року, розприділили головуючому судді Костів Т.С.. та іншим суддям, а саме: Бонк Т.Б. та Желіку М.Б..

Ухвалою суду від 17.07.2018 року розгляд справи відкладався на 04.09.2018 року з мотивів, наведених у ній.

Розпорядженням керівника апарату суду від 04.09.2018 року №534 справу №914/2583/17 призначено до повторного автоматизованого розподілу у зв'язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Бонк Т.Б..

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів судову справу №914/2583/17 від 04.09.2018 року, розприділили головуючому судді Костів Т.С.. та іншим суддям, а саме: Данко Л.С. та Желіку М.Б..

Згідно ч.1 статті 222 ГПК України, суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео-та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Відводів складу суду та секретаря судового засідання у порядку статей 35,37 ГПК України не заявлялось.

В судове засідання 04.09.2018 року представник апелянта з'явився, подану апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, надав усні пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання 04.09.2018 року не з'явився, причин неявки суду не довів, хоч був належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року передбачено, що у випадку нез"явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Колегія суддів обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, та поданий письмовий відзив на апеляційну скаргу (вх. № 01-04/4173/18 від 13.07.2018 року) проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, дійшла висновку про наступне:

як правильно встановив суд першої інстанції, 09.08.2017 р. між ОСОБА_7 (ліцензіар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Пауер" (ліцензіат, позивач у справі) укладено ліцензійний договір №09/08/17-1. Відповідно до п. 1.2. договору ліцензіар, який володіє правом власності на зареєстровану торговельну марку (знак для товарів послуг): знак для товарів і послуг "БРСМ НАФТА" (комб.), зареєстрований 27.10.2014, свідоцтво №192701 за плату надає ліцензіату дозвіл на використання знаку (ліцензію) у своїй господарській діяльності при виробництві та/бо розповсюдженні товарів, в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі.

Також між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Пауер" та третіми особами укладено договори оренди автозаправних комплексів (АЗК), зокрема, із Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Побутрембудматеріали" договір №33 від 10.08.2017, із Товариством з обмеженою відповідальністю "ДАР-С" договір №14 від 07.08.2017.

Відповідно до п. 1.7. ліцензійного договору № 09/08/17-1 від 09.08.2017р. Ліцензіат набуває право на захист торговельної марки (знаку товарів і послуг), шляхом звернення в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції з вимогами, пов'язаними із використанням цього Знаку, в тому числі захисту ділової репутації, та спростування недостовірної інформації пов'язаної з Знаком, та діяльністю, що здійснюється під цим Знаком.

03.11.2017 року в ефірі телеканалу "Телеканал новин " 24", що належить ПАТ "Телерадіокомпанія Люкс", вийшов відео-сюжет новин, в якому відображено інформацію про подію, що відбулася на нафтобазі під Васильковим. У даному відео-сюжеті, зокрема, в титрах до даного відео-сюжету, була відображена, а також озвучена наступна інформація: "Компанія БРСМ-НАФТА належить Ставицькому", "Саму нафтобазу закрили, вона належить компанії БРСМ-НАФТА", "Її власником за даними ЗМІ є Едуард Ставицький, колишній міністр енергетики".

Також, 03.11.2017 року відеозапис даного відео-сюжету викладено на інтернет-сайті "Телеканал новин " 24", що також належить ПАТ "Телерадіокомпанія Люкс" у статті під заголовком "Пожежа на нафтобазі під Васильковом: куди зникли обіцянки влади покарати винних" за наступним посиланням: https://24tv.ua/pozhezha_na_naftobazi_pid_vasilkovom_kudi_znikli_obitsvanki_vladi_pokarati_vinnih_n885343. У даній статті зазначено також наступне: "Два роки тому під Києвом сталася пожежа на нафтобазі компанії "БРСМ-Нафта" колишнього міністра енергетики часів Януковича- Едуарда Ставицького", "Два роки тому, коли сталася трагедія на нафтобазі під Васильковом, керівництво держави обіцяло покарати винних та притягнути до відповідальності верхівку компанії "БРСМ-Нафта".

Апелянт у поданій апеляційній скарзі наполягає на визнанні інформації, викладеної у вищевказаних матеріалах недостовірною, а також на зобов'язанні Приватного акціонерного товариства "Телерадіокомпанія Люкс" спростувати інформацію, викладену у вищевказаних матеріалах.

При вирішенні спору, суд першої інстанції підставно виходив з того, що відповідно зі ст. 94 ЦК України, юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 ЦК України. Статтею 201 ЦК України встановлено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім'я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно частини 2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Як зазначено у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1, відповідно до ст. ст. 94, 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 передбачено, що обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно ч. 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У відповідності до п. 14 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів зазначає про обов'язок позивача у даній справі довести, що поширена відповідачем інформація стосується саме його, поширенням такої інформації порушено особисті немайнові права позивача.

Суд першої інстанції дійшов підставного висновку про відсутність у матеріалах справи належних доказів фактичного порушення прав позивача з боку відповідача внаслідок розміщення вищевказаної інформації.

Із матеріалів справи, зокрема, із матеріалів, які розміщені відповідачем, вбачається, що інформація, яка у них викладена, стосується Компанії "БРСМ-НАФТА" (Товариства з обмеженою відповідальністю "БРСМ-НАФТА") як юридичної особи, складу її учасників (кінцевих бенефіціарів), а також події (пожежі) 08.06.2015 року на нафтобазі під Васильковим.

Матеріалами справи не доведено, що позивач має відношення до Компанії "БРСМ-НАФТА" (Товариства з обмеженою відповідальністю "БРСМ-НАФТА"), до складу її учасників (кінцевих бенефіціарів), а також до події 08.06.2015 року, яка сталася за два роки до того, як позивач набув право реалізовувати паливо-мастильні матеріали під торговельною маркою (знаком для товарів і послуг) "БРСМ НАФТА".

Також, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач уповноважений представляти інтереси Компанії "БРСМ-НАФТА" (Товариства з обмеженою відповідальністю "БРСМ-НАФТА"), її учасників у відносинах із третіми особами, а також у судах. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро Пауер" було зареєстровано 23.12.2016, тобто, через півтора року після того, як сталася пожежа на нафтобазі під Васильковим.

Таким чином, з наведеного не вбачається зв'язку між позивачем та подіями, які відображені у поширеній інформації.

Посилання апелянта на його право, надане ліцензійним договором №09/08/17-1 захищати особисті немайнові права, у т.ч. ділову репутацію, пов'язану із товарним знаком, висновкам суду першої інстанції не суперечать, оскільки не звільняють позивача від процесуального обов'язку довести факт порушення саме своїх прав, зокрема, тих, що випливають з умов ліцензійного договору.

Суд апеляційної інстанції погоджується із скаржником щодо багатозначності терміну «компанія». Водночас, суд першої інстанції відмовляючи у позові виходив не лише з відмінності організаційно-правової форми, а й з хронології подій: дати пожежі, дати державної реєстрації позивача та набуття певних прав.

Таким чином, позивач не довів факту порушення його особистого немайнового права внаслідок поширення вищевказаної інформації, а також того, що поширена відповідачем інформація стосується саме Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Пауер".

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

У відповідності до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Львівської області від 25.04.2018 року у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 277 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 25.04.2018 року у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на позивача в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 275, 276, 281, 282, 283, 284, 285 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Пауер", м. Київ, вх.№01-05/1865/18 від 21.06.2018 року - залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Львівської області від 25.04.2018р. у справі № 914/2583/17 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 10 вересня 2018 р.

Головуючий суддя Костів Т.С.

суддя Данко Л.С.

суддя Желік М.Б.