ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.09.2018р. Справа №905/1301/18

за позовом Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», м.Нікополь

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені

ОСОБА_2», м.Маріуполь

про стягнення пені та трьох процентів річних в сумі 55951,11 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3 - по дов.

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

У судовому засіданні оголошувалась

перерва з 01.08. по 04.09.2018р. об 11.00 год.

СУТЬ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів», м.Нікополь, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь, про стягнення пені в сумі 50739,01 грн. та трьох процентів річних в сумі 5212,10 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №171508/1605884/25 від 26.12.2016р. в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару.

30.07.2018р. до суду надійшов відзив відповідача на позов №09/2179 від 24.07.2018р., в якому відповідач зазначає, що позивачем при здійсненні розрахунку пені та трьох процентів річних неправомірно включено у вартість товару транспорті витрати та витрати, повязані з охороною товару, що суперечить умовам договору та призводить до необґрунтованого завищення суми пені та 3% річних. Крім того, відповідач вказує, що позивач навмисно завищив розрахунок пені і трьох процентів річних, необґрунтовано беручи за основу розрахунок платежі за більш пізні дати і видаючи їх за оплату рахунку, що відповідач вже здійснив, і частіше за все у встановленні договором строки або нараховуючи пеню на більшу суму боргу, ніж існувала насправді. Також відповідачем до відзиву надано контррозрахунок пені та трьох процентів річних.

30.07.2018р. до суду від відповідача надійшла заява №09/2178 від 24.07.2018р. про надання відстрочки виконання рішення суду по справі №905/1301/18 на чотири місяця з дати набрання законної сили рішення господарського суд.

30.07.2018р. до суду від відповідача надійшло клопотання №09/2187 від 24.07.2018р. в якому останній просить суд зменшити розмір пені на 80%. Клопотання мотивовано тим, що позивачем не доведено жодними доказами факту виникнення у позивача збитків, будь-яких інших негативних наслідків, у звязку з виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором поставки №171508/1605884/25 від 26.12.2016р. Крім того, відповідач зазначає, що м. Маріуполь (місце знаходження та місце реєстрації відповідача) є населеним пунктом, в якому проводиться антитерористична операція, внаслідок чого у відповідача виникли труднощі при веденні господарської діяльності та посилається на скрутне фінансове становище.

01.08.2018р. до суду від позивача надійшло заперечення проти клопотання про зменшення розміру пені №2018.07.30/62-4016.

07.08.2018р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив №2018.07.30/61-4016, в якій останній зазначив, що:

- йому від відповідача не надходило будь-яких повідомлень з приводу неможливості своєчасного виконання договірних зобовязань, а зазначені дії відповідача свідчать про те, що відповідач, як субєкт господарювання, свідомо порушив ст.ст. 193,226 ГК України в частині вжиття всіх заходів, необхідних для належного виконання своїх зобовязань щодо своєчасного розрахунку за поставлений товар;

- в рахунках позивачем не предявлялось відповідачу до плати окремо транспорті витрати та витрати з охорони товару, оскільки як зазначалось, за пунктом 3.3 договору сторони досягли згоду про те, що зазначені витрати входять до вартості товару;

- п.3.8 договору сторонами погоджено розподілення коштів, що сплачує відповідач за отриманий товар, здійснює позивач в певному порядку черговості, а тому контррозрахунок наданий відповідачем суперечить умовам договору.

09.08.2018р. до суду від позивача надійшло заперечення проти клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення №2018.08.06/6-4016.

03.09.2018р. до суду від позивача надійшло клопотання, у якому позивач повідомив, що загальними зборами Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» було прийнято рішення про зміну найменування Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» на Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів», а також змінено тип акціонерного товариства з публічного на приватне.

Також на підтвердження вищевказаного позивачем надано витяг із статуту, витяг з протоколу загальних зборів та виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань за кодом позивача (00186520), відповідно до якого найменуванням юридичної особи позивача є Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів».

Згідно з абз.3 ч.2 ст.5 Закону України «Про акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

Як зазначено в п.1.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (стаття 5 Закону України «Про акціонерні товариства»). У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Розглянувши вказане клопотання та дослідивши матеріали справи, суд вважає за доцільне відмовити позивачу в задоволенні клопотання про заміну позивача правонаступником, оскільки в даному випадку реорганізації позивача не відбулось, а відбулась лише зміна типу акціонерного товариства.

Отже, станом на час розгляду справи найменування позивача Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів», що враховується судом при вирішення спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України, ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

26.12.2016р. між позивачем та відповідачем був підписаний договір поставки №171508/1605884/25, за умовами якого позивач (постачальник) зобовязався поставити та передати у власність відповідача (покупця), а відповідач прийняти та оплатити згідно п.3.4 договору феросплави, протягом строку з 01.10.2017р. по 31.12.2017р. на умовах, у кількості та строки, вказані у специфікаціях до договору, які є його невідємними частинами.

Згідно до п.2.1 договору поставка товару здійснюється на умовах СРТ, залізнична станція Сартана Донецької залізниці. Можливе постачання товару на умовах ФСА, склад вантажовідправника, автотранспортом покупця. Партією поставки товару за цим договором є кількість товару, відвантаженого для перевезення за однією залізничною накладною.

Сторонами до договору поставки №171508/1605884/25від 25.12.2016р. було підписано:

- додаткову угоду №1/1703811 від 03.07.2017р. якою доповнено п.3.6 розділу 3 договору, доповнено розділ 9, 10;

- додаткову угоду №2/1705028 від 08.09.2017р. якою погоджено відповідні умови постави;

- додаткову угоду №3/1705451 від 03.10.2017р. якою доповнено договір специфікаціями №№1,2 (Додатками №1,2);

- додаткову угоду №4/1705971 від 03.11.2017р. якою доповнено договір специфікаціями №№3,4 (Додатками №3,4);

- додаткову угоду №5/1706394 від 04.12.2017р. якою доповнено договір специфікаціями №№5,6 (Додатками №5,6);

На виконання умов договору поставки №171508/1605884/25від 25.12.2016р. сторонами було підписано специфікації №1 (Додаток №1) від 03.10.2017р., №2 (Додаток №2) від 03.10.2017р., №3 (Додаток №3) від03.11.2017р., №4 (Додаток №4) від 03.11.2017р., №5 (Додаток №5) від 04.12.2017р., №6 (Додаток №6) від 04.12.2017р. якими погоджено умови поставки, а саме: найменування товару, якість, упаковка, кількість, ціна для розрахунку за поставлену продукцію, базова ціна, ринок збуту, строк поставки, загальна орієнтовна суму по специфікаціям.

Зокрема, загальна орієнтовна сума поставки за специфікацією №1 від 03.10.2017р. становить 85241442,00 грн., за специфікацією №2 від 03.10.2017р. - 32210227,50 грн., за специфікацією №3 від 03.11.2017р. 70684086,00 грн., за специфікацією №4 від 03.11.2017р. 14409634,50 грн.,за специфікацією №5 від 04.12.2017р. 70054446,00 грн., за специфікацією №6- 20875116,00 грн.

Відповідно до п.2.3 договору №171501/1605846 від 26.12.2016р. датою поставки товару і перехід права власності, при постачанні залізничним транспортом вважається дата штемпеля на залізничній накладній станції вантажовідправника згідно п.2.1 Постачальник приймає на себе зобовязання по організації і оплаті транспортування і супроводження товару на шляху його слідування. Постачальник несе ризики випадкової втрати і/або псування товару до моменту прибуття товару на залізничну станцію Маріуполь Сортувальна Донецької з/д, що підтверджується штемпелем на залізничній накладній. Покупець зобовязаний протягом 2-х робочих днів з дати прибуття товару, направити шляхом факсимільного і/або електродного звязку, з подальшою відправкою курєрською поштою в адрес постачальника, засвідчену покупцем копію залізничної накладної зі штемпелем залізничної станції Маріуполь Сортувальний Донецької з/д.

Як встановлено судом, згідно з наданими до матеріалів справи:

- за залізничними накладними №№45077047, 45077062, 45077013 у вагонах №№67372383, 58140377, 62623400, 54043856, 56118441, 55468110, 56118938 позивачем було поставлено відповідачу 24.10.2017р. 529,90 метричних тон феросилікомарганцю МНС 17 на суму 20786542,03 грн. (рахунок №215981 від 24.10.2017р.);

- за залізничними накладними №№45209806, 45209913 у вагонах №№55070627,55467344, 62136965, 61033718, 57447807, 62078415, 62079272 позивачем було поставлено відповідачу 27.10.2017р. 464,45 метричних тон феросилікомарганцю МНС 17 на суму 18390408,66 грн. (рахунок №216089 від 27.10.2017р.);

- за залізничними накладними №№45541653, 45541687 у ваганах №№52290889,68900233, 55722854, 61034542, 66841222 позивачем було поставлено відповідачу 06.11.2017р. 344,33 метричних тон феросилікомарганцю МНС 17 на суму 12798317,64 грн. (рахунок №216310 від 06.112017р.);

- за залізничною накладною №№45658796 у вагонах №№6207933, 55467997, 55722524, 67197921, 60734621, 55468672, 56118227 позивачем було поставлено відповідачу 10.11.2017р. 466,70 метричних тон феросилікомарганцю МНС 17 на суму 17993597,95 грн. (рахунок №216375 від 10.11.2017р.);

- за залізничними накладною №46001624 у вагонах №№61397659, 55468557 позивачем було поставлено відповідачу 20.11.2017р. 132,75 метричних тон феросилікомарганцю МНС 17 на суму 5118170,41 грн. (рахунок №216578 від 20.11.2017р.);

- за залізничною накладною №46001582 у вагонах №№54008255, 55740054, 58140450 позивачем було поставлено відповідачу 20.11.2017р. 207,45 метричних тон феросилікомарганцю МНС 17 на суму 8749108,32 грн. (рахунок №216579 від 20.11.2017р.);

- за залізничною накладною №46755534 у вагонах №№62623301, 55088538, 54006945 позивачем було поставлено відповідачу 12.12.2017р. 197,40 метричних тон феросилікомарганцю МНС 17 на суму 7542953,26 грн. (рахунок №217075 від 12.12.2017р.);

- за залізничною накладною №46917324 у вагонах №№55070635, 55467310, 56118953 позивачем було поставлено відповідачу 16.12.2017р. 199,10 метричних тон феросилікомарганцю МНС 17 на суму 7607912,83 грн.(рахунок №217214 від 16.12.2017р.);

- за залізничною накладною №47184866 у вагонах №№62623228, 55467930, 61780201, 61666574 позивачем було поставлено відповідачу 25.12.2017р. 266,45 метричних тон феросилікомарганцю МНС 17 на суму 10181458,44 грн. (рахунок №217389 від 25.12.2017р.).

Рахунки на оплату товару були направлені позивачем на адресу відповідача за допомогою служби експрес-доставки «Меркурій» (відповідні накладні на відправлення рахунків містяться в матеріалах справи) в строк визначений п.3.9 договору, а саме: накладна №R0688378 від 25.10.2017р. (рахунок №215981 від 24.10.2017р.), накладна №R0675414 від 31.10.2017р. (рахунок №216089 від 27.10.2017р.), накладна №R0670549 від 07.11.2017р. (рахунок №216310 від 06.11.2017р.), накладна №1329711 від 10.11.2017р. (рахунок №216375 від 10.11.2017р.), накладна №R0787079 від 23.11.2017р. (рахунок №216578 від 20.11.2017р.), накладна №R0777011 від 13.12.2017р. (рахунок №217075 від 12.12.2017р.), накладна № R0787278 від 18.12.2017р. (рахунок 217214 від 16.12.2017р.), накладна № R0787367 від 27.12.2017р. (рахунок №217389 від 25.12.2017р.)

Відповідачем факт отримання від позивача вказаного товару саме за договором поставки №171508/1605884/25від 25.12.2016р. не заперечується.

Одночасно, твердження відповідача щодо неправомірного включення позивачем до вартості товару транспортних витрат, судом відхилено з огляду на наступне.

Зокрема, як встановлено, згідно наданих до матеріалів справи рахунків №215981 від 24.10.2017р., №216089 від 27.10.2017р., №216310 від 06.112017р., №216375 від 10.11.2017р., №216578 від 20.11.2017р., №216579 від 20.11.2017р., №217075 від 12.12.2017р., №217214 від 16.12.2017р., №217389 від 25.12.2017р., які були виставлені позивачем до сплати відповідачу, відсутні будь-які відомості щодо окремого включення до вартості товару транспортних витрат та витрат з охорони товару.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 3.4 договору поставки №171508/1605884/25від 25.12.2016р. встановлено, що відповідач здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30-ти банківських днів з дати поставки товару. Оплата за поставлений товар проводиться по курсу НБУ на дату зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника Постачальник повідомляє покупця про дату поставки товару шляхом електронної або факсимільного звязку наступних документів: - рахунку постачальника, - копії з/д квитанції, - сертифікат якості, у відповідності до п.3.9 даного договору.

Таким чином, за висновками суду, відповідач мав сплатити вартість товару, отриманого від позивача:

- 24.10.2017р. в строк до 05.12.2017р.;

- 27.10.2017р. в строк до 08.12.2017р.;

- 06.11.2017р. в строк до 18.12.2017р.;

- 10.11.2017р. в строк до 22.12.2017р.;

- 20.11.2017р. в строк до 02.01.2018р.;

- 12.12.2017р. в строк до 25.01.2018р.;

- 16.12.2017р. в строк до 30.01.2018р.;

- 25.12.2017р. в строк до 07.02.2018р.

Як встановлено, згідно з платіжними дорученнями № від 01.12.2017р. відповідачем перераховано позивачу 20786542,03 грн., № від 08.12.2017р. 12692408,66 грн., № від 12.12.2017р. 5698000,00 грн., № від 20.12.2017р. 12798317,64 грн., № від 22.12.2017р. 17993597,95 грн., № від 04.01.2018р. 5118170,41 грн., № від 04.01.2018р. 8749108,32 грн., № від 01.02.2018р. 7607912,83 грн., № від 29.01.2018р. 5542953,26 грн., № від 01.02.2018р. 2000000,00 грн., № від 06.02.2018р. 10181458,44 грн.

Крім того, відповідно до умов п.5 специфікацій №1,2 від 03.10.2017р., №3,4 від 03.11.2017р., №5,6 від 04.12.2017р. сторонами було погоджено ціну для розрахунків за поставлену продукцію:

Х = к/к 1*b де:

Х - ціна продукції в національній валюті України за одну метричну тону без урахування ПДВ;

к - курс долару США, встановлений Національним Банком України на дату зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника;

к1- курс долару США, встановлений Національним Банком України на дату складання специфікації;

b - базова ціна продукції на дату відвантаження в національній валюті України по курсу НБУ на дату відвантаження.

Частиною 1 статті 189 Господарського кодексу України визначено, що ціна є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання.

Відповідно до ч.2 ст.524 Цивільного кодексу України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст.533 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Вказаними нормами надано можливість визначення сторонами у зобов'язанні грошового еквівалента в іноземній валюті, а також можливість узгодження сторонами порядку визначення суми, що підлягає сплаті в такому випадку.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем до основних рахунків було виставлено відповідачу корегуючі рахунки, у звязку зі зміною базової ціни продукції на дату відвантаження та ціною такої продукції на дату зарахування грошових коштів від відповідача, зокрема:

- до рахунку №215981 від 24.10.2017р. корегуючі рахунки №215981АК від 01.12.2017р. на суму 426337,73 грн., №215981АК1 від 04.12.2017р. на суму 14,62 грн., №215981АК2 від 04.12.2017р. на суму 27,70 грн., №215981АК3 від 04.12.2017р. на суму 28,49 грн., №215981АК4 від 04.12.2017р. на суму 95,41 грн., №215981АК5 від 04.12.2017р. на суму 147,37грн., №215981АК6 від 04.12.2017р. на суму 159,83 грн., №215981АК7 від 04.12.2017р. на суму 723,35 грн., №215981АК8 від 04.12.2017р. на суму 894,14 грн., №215981АК9 від 04.12.2017р. на суму 1721,99 грн., №215981АК10 від 04.12.2017р. на суму 1940,72 грн., №215981АК11 від 05.12.2017р. на суму 1397,21 грн., №215981АК12 від 05.12.2017р. на суму 4390,25 грн., №215981АК13 від 05.12.2017р. на суму 4746,19 грн., №215981АК14 від 08.12.2017р. на суму 9428,57 грн.;

- до рахунку №216089 від 27.10.2017р. корегуючі рахунки №216089АК від 08.12.2017р. на суму 131921,38 грн., №216089АК1 від 12.12.2017р., №216089АК2 від 12.12.2017р. на суму 0,31 грн., №216089АК3 від 12.12.2017р. на суму 0,32 грн., №216089АК4 від 12.12.2017р. на суму 1,10 грн., №216089АК5 від 12.12.2017р. на суму 1,68 грн., №216089АК6 від 12.12.2017р. на суму 1,82 грн., №216089АК7 від 12.12.2017р. на суму 8,24 грн., №216089АК8 від 12.12.2017р. на суму 10,19 грн., №216089АК9 від 12.12.2017р. на суму 15,91 грн., №216089АК10 від 12.12.2017р. на суму 19,62 грн., №216089АК11 від 12.12.2017р. на суму 22,10 грн., №216089АК12 від 12.12.2017р. на суму 50,00 грн., №216089АК13 від 12.12.2017р. на суму 54,06 грн., №216089АК14 від 12.12.2017р. на суму 107,40 грн., №216089АК15 від 12.12.2017р. на суму 218,48 грн., №216089АК16 від 12.12.2017р. на суму 1502,69 грн., №216089АК17 від 12.12.2017р. на суму 4856,33 грн., №216089АК18 від 12.12.2017р. на суму 64904,77 грн., №216089АК19 від 20.12.2017р. на суму 2829,85 грн.;

- до рахунку №216310 від 06.11.2017р. корегуючі рахунки №216310АК від 20.12.2017р. на суму 434823,50 грн., №216310АК1 від 22.12.2017р. на суму 17488,79 грн.;

- до рахунку №216375 від 10.11.2017р. корегуючі рахунки №216375АК від 22.12.2017р. на суму 579732,59 грн., №216375АК1 від 26.12.2017р. на суму 41894,36 грн.;

- до рахунку №216578 від 20.11.2017р. корегуючі рахунки №216578АК від 04.01.2018р. на суму 102487,02 грн., №216578АК1 від 09.01.2018р. від 84361,92 грн., №216375АК2 від 10.01.2018р.;

- до рахунку №216579 від 20.11.2017р. корегуючі рахунки №216579АК від 05.01.2018р. на суму 337924,46 грн., №216579АК1 від 09.01.2018р. на суму 15959,98 грн.;

- до рахунку №217075 від 12.12.2017р. корегуючі рахунку №217075АК від 29.01.2018р. на суму 29.01.2018р. на суму 158816,45 грн., №217075АК1 від 01.02.2018р. на суму 56686,56 грн., №217075АК2 від 01.02.2018р. на суму 79467,91 грн.;

- до рахунку №217214 від 16.12.2017р. корегуючі рахунки №217214АК від 01.02.2018р. на суму 136165,31 грн., №217214АК1 від 05.02.2018р. на суму 90500,71 грн.;

- до рахунку №217389 від 25.12.2017р. корегуючі рахунки №217389АК від 06.02.2018р. на суму 213747,70 грн., №217389АК1 від 13.02.2018р. на суму 0,00 грн., №217389АК2 від 13.02.2018р. на суму 0,00 грн., №217389АК3 від 13.02.2018р. на суму 0,00 грн., №217389АК від 13.02.2018р. на суму -0,02 грн., №217389АК5 від 13.02.2018р. на суму -0,04 грн., №217389АК6 від 13.02.2018р. на суму -0,04 грн., №217389АК7 від 13.02.2018р. на суму -0,04 грн., №217389АК8 від 13.02.2018р. на суму -0,11 грн., №217389АК9 від 13.02.2018р. на суму -0,19 грн., №217389АК10 від 13.02.2018р. на суму -0,20 грн., №217389АК11 від 13.02.2018р. на суму -0,26 грн., №217389АК12 від 13.02.2018р. на суму -309,25 грн., №217389АК13 від 13.02.2018р. на суму -451,86 грн., №217389АК14 від 13.02.2018р. на суму -633,46 грн., №217389АК15 від 13.02.2018р. на суму -714,95 грн., №217389АК16 від 13.02.2018р. на суму -721,40 грн., №217389АК17 від 13.02.2018р. на суму -833,48 грн., №217389АК18 від 13.02.2018р. на суму - 901,37 грн., №217389АК19 від 13.02.2018р. на суму -1085,40 грн., №217389АК20 від 13.02.2018р. на суму -1703,83 грн., №217389АК21 від 13.02.2018р. на суму -2160,13 грн., №217389АК22 від 13.02.2018р. на суму -2919,41 грн., №217389АК23 від 22.02.2018р. на суму -503,06 грн.

Як вказувалося вище, за умовами п.3.4 договору встановлено, що відповідач здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30-ти банківських днів з дати поставки товару.

Пунктом 3.8 договору встановлено, що при отримані коштів на рахунок постачальника, покупець зобовязаний вказати : «Оплата за товар по договору №171508/1605884/25 від 25 грудня 2016р. При цьому отримані грошові кошти розподіляються постачальником наступним чином: 1) оплачуються рахунки, які виписані на різницю між базовою ціною продукції на дату відвантаження та ціною такої продукції на дату зарахування грошових коштів від покупця; 2) оплачуються рахунки, виписані по базовій ціні продукції на дату відвантаження (такі рахунку оплачуються в порядку календарної черги виникнення заборгованості).

Із наданих до матеріалів справи довідок №1 та №2 від 16.02.2018р. вбачається, що отримані позивачем від відповідача грошові кошти в якості оплати товару за договором №171508/1605884/25 від 25.12.2016р. розподілялись постачальником (позивачем) у відповідності із умовами п.3.8. договору, а саме: спочатку оплачувались рахунки, які виписані на різницю між базовою ціною продукції на дату відвантаження та ціною такої продукції на дату зарахування грошових коштів від покупця; а потім, оплачувались рахунки, які виписані по базовій ціні продукції на дату відвантаження (в порядку календарної черги виникнення заборгованості).

Як встановлено судом та не оспорюється відповідачем, останній здійснив оплату товару в повному обсязі, однак з порушенням строків, визначених п.3.4 договору №171508/1605884/25від 25.12.2016р.

Таким чином, за висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної сплати позивачу грошових коштів за поставлений товар всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач виконав з простроченням.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення три проценти річних в загальній сумі 5212,10 грн., зокрема:

- за рахунком №215981 від 24.10.2017р. на суму боргу 461806,50грн. за період з 06.12.2017р. по 07.12.2017р. - 75,91 грн.;

- за рахунком №216089 від 27.10.2017р. на суму боргу 6229381,26 грн. за період з 09.12.2017р. по 11.12.2017р. - 1536,01 грн. та на суму боргу 71775,19 грн. за період з 09.12.2017р. по 19.12.2017р. - 64,89 грн.;

- за рахунком №216310 від 06.11.2017р. на суму боргу 12288889,10 грн. за період з 19.12.2017р. по 19.20.2017р. - 1010,05 грн. та на суму боргу 509428,54 грн. за період з 19.12.2017р. по 21.12.2017р. -125,61 грн.;

- за рахунком №216375 від10.11.2017р. на суму боргу 1106649,92 грн. за період з 21.12.2017р. по 25.12.2017р. - 272,87грн.;

- за рахунком №216578 від 20.11.2017р. на суму боргу 1786215,79 грн. за період з 06.01.2018р. по 08.01.2018р. 440,44 грн. та на суму боргу 454320,97 грн. за період з 06.01.2018р. по 09.01.2018р. 149,37 грн.;

- за рахунком №216579 від 20.11.2017р. на суму боргу 337924,46 грн. за період з 06.01.2018р. по 08.01.2018р. 83,32 грн.;

- за рахунком №217075 від 12.12.2017р. на суму боргу 4667610,73 грн. за період з 31.01.2018р. по 31.01.2018р. 383,64 грн.;

- за рахунком №217214 від 16.12.2017р. на суму боргу 2939930,51 грн. за період з 03.02.2018р. по 04.02.2018р. 483,28 грн.;

- за рахунком №217389 від 25.12.2017р. на суму боргу 1560044,52 грн. за період з 10.02.2018р. по 12.02.2018р. 384,67 грн. та на суму 204844,35 грн. за період з 10.02.2018р. по 21.02.2018р. 202,04 грн.

За приписом ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст.551 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України предметом неустойки є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст.551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства, при цьому розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Відповідно до п.7.6 договору №171508/1605884/25 від 25.12.2016р. сторонами узгоджено, що у випадку порушення відповідачем строків оплати за поставлений товар, останній сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період, за кожен день прострочення оплати.

Згідно вказаного пункту договору позивачем нараховано та предявлено до стягнення пеню у загальній сумі 50739,01 грн., зокрема:

- за рахунком №215981 від 24.10.2017р. на суму боргу 461806,50грн. за період з 06.12.2017р. по 07.12.2017р. - 683,22 грн.;

- за рахунком №216089 від 27.10.2017р. на суму боргу 6229381,26 грн. за період з 09.12.2017р. по 11.12.2017р. - 13824,11 грн. та на суму боргу 71775,19 грн. за період з 09.12.2017р. по 19.12.2017р. - 603,70 грн.;

- за рахунком №216310 від 06.11.2017р. на суму боргу 12288889,10 грн. за період з 19.12.2017р. по 19.20.2017р. - 9763,77 грн. та на суму боргу 509428,54 грн. за період з 19.12.2017р. по 21.12.2017р. - 1214,25 грн.;

- за рахунком №216375 від 10.11.2017р. на суму боргу 1106649,92 грн. за період з 21.12.2017р. по 25.12.2017р. - 2637,77грн.;

- за рахунком №216578 від 20.11.2017р. на суму боргу 1786215,79 грн. за період з 06.01.2018р. по 08.01.2018р. 4257,56 грн. та на суму боргу 454320,97 грн. за період з 06.01.2018р. по 09.01.2018р. 1443,87 грн.;

- за рахунком №216579 від 20.11.2017р. на суму боргу 337924,46 грн. за період з 06.01.2018р. по 08.01.2018р. 805,46 грн.;

- за рахунком №217075 від 12.12.2017р. на суму боргу 4667610,73 грн. за період з 31.01.2018р. по 31.01.2018р. 4092,15 грн.;

- за рахунком №217214 від 16.12.2017р. на суму боргу 2939930,51 грн. за період з 03.02.2018р. по 04.02.2018р. 5154,95 грн.;

- за рахунком №217389 від 25.12.2017р. на суму боргу 1560044,52 грн. за період з 10.02.2018р. по 12.02.2018р. 4103,13 грн. та на суму 204844,35 грн. за період з 10.02.2018р. по 21.02.2018р. 2155,07 грн.

Розрахунок трьох процентів річних та пені є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Твердження відповідача стосовно необґрунтованого завищення позивачем розміру пені та трьох процентів річних через неправомірне включення у вартість товару транспортних витрат та витрати, повязані з охороною товару, судом не приймаються, оскільки зі змісту наданих до матеріалів рахунків на оплату за поставлений товар не вбачається включення позивачем сум на транспорті витрати та витрати, повязані з охороною товару. Більш того, п.3.3 договору №171508/1605884/25 від 25.12.2016р. сторонами погоджено, що транспорті витрати (з.д тариф) і витрати, повязані з охороною товару, входять у вартість товару.

Посилання відповідача у відзиві на позов на ті обставини, що позивач навмисно завищив розрахунок пені і трьох процентів річних, необґрунтовано беручи за основу розрахунок платежі за більш пізні дати і видаючи їх за оплату рахунку, що відповідач вже здійснив, і частіше за все у встановленні договором строки або нараховуючи пеню на більшу суму боргу, ніж існувала насправді, судом до уваги не приймаються, з огляду на таке:

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В той же час, визначаючи умови договору сторони повинні керуватися загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, принципом справедливості, добросовісності та розумності.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини 1, 2 статті 8 Конституції України).

Регулювання договірних цивільних відносин здійснюється як самостійно їх сторонами, так і за участю держави відповідно до положень Цивільного кодексу України.

Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у пункті 3 статті 3 Цивільного кодексу України. Разом із тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється на сферу виконання зобов'язань та на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають тою межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Закріпивши принцип свободи договору, Цивільного кодексу України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу, зокрема, всупереч принципам справедливості, добросовісності, розумності.

Так, як вказувалось вище п.3.8 договору сторонами встановлено, що при отримані коштів на рахунок постачальника, покупець зобовязаний вказати: «Оплата за товар по договору №171508/1605884/25 від 25 грудня 2016р. При цьому отримані грошові кошти розподіляються постачальником наступним чином: 1) оплачуються рахунки, які виписані на різницю між базовою ціною продукції на дату відвантаження та ціною такої продукції на дату зарахування грошових коштів від покупця; 2) оплачуються рахунки, виписані по базовій ціні продукції на дату відвантаження (такі рахунку оплачуються в порядку календарної черги виникнення заборгованості).

Таким чином, враховуючи принцип свободи договору, визначені постачальником та покупцем умови договору№171508/1605884/25 від 25.12.2016р. щодо певного алгоритму розподілу грошових коштів, внесених в якості оплати за товар, отриманий за спірним договором, суд вважає безпідставними наведені вище заперечення відповідача.

Крім того, наданий відповідачем до відзиву на позовну заяву контррозрахунок пені та трьох процентів річних судом до уваги не приймається, оскільки останній здійснено без дотримання вимог п.3.8 договору.

Як зазначено вище, 30.07.2018р. до суду від відповідача надійшло клопотання №09/2187 від 24.07.2018р. в якому останній просить суд зменшити розмір пені на 80%.

Вказане клопотання мотивовано тим, що позивачем не доведено жодними доказами факту виникнення у позивача збитків, будь-яких інших негативних наслідків, у звязку з виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором поставки №171508/1605884/25 від 26.12.2016р. Крім того, відповідач зазначає, що м. Маріуполь (місце знаходження та місце реєстрації відповідача) є населеним пунктом, в якому проводиться антитерористична операція, внаслідок чого у відповідача виникли труднощі при веденні господарської діяльності та посилається на скрутне фінансове становище. До клопотання відповідачем додано: копію довідки ПРАТ «ММК ОСОБА_2» №04/672 від 23.07.2018р. про заборгованість бюджету з відшкодування сум ПДВ перед ПРАТ «ММК ОСОБА_2» в розмірі 937763127,72 грн., копію звіту про фінансові результати ПРАТ «ММК ОСОБА_2» за 2017 рік, за січень-квітень 2018 року, копію повідомлення №3281/10/28-03-40 від 05.05.2015р. СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУМД про позбавлення відповідача права на автоматичне бюджетне відшкодування з ПДВ.

Позивач проти вказаного клопотання заперечив, про що надав 01.08.2018р. до суду заперечення проти клопотання про зменшення розміру пені №2018.07.30/62-4016. Зокрема, позивач зазначає, що: спірний договір був укладений після настання обставин, на які посилається відповідач; відповідач усвідомлював при підписанні договору наслідки від можливого впливу обставин зазначених відповідачем та був обізнаний щодо строків виконання своїх зобовязань за договором; відповідачем не наведено причинного звязку між заборгованістю бюджету з 2015р. та несвоєчасне виконання оплати за договором поставки з простроченням у грудні 2017р., у січні та у лютому 2018р.; відповідач, як субєкт господарювання свідомо порушив вимоги ст.ст.193, 226 ГК України в частині вжиття всіх заходів, необхідних для належного виконання своїх зобовязань щодо своєчасного розрахунку за поставлений товар.

Згідно з ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При цьому, згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Як встановлено судом, позивачем всупереч вимог ст.ст. 13, 74, 76 Господарського процесуального кодексу України не доведено жодними доказами факту виникнення в нього збитків, будь-яких інших негативних наслідків у звязку з допущенням прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань за договором поставки №171508/1605884/25 від 26.12.2016р.

При цьому, як було викладено вище, з боку відповідача повністю виконано свої зобовязання з оплати отриманого від позивача товару.

Судом також прийнято до уваги ті обставини, що наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ №33/6/а від 07.10.2014р. «Про визначення районів проведення антитерористичної операції і термінів її проведення» визначено, що Донецька і Луганська області (без винятків) входять до території проведення з 07.04.2014р. Таким чином, враховуючи місцезнаходження відповідача (м.Маріуполь), останній здійснює свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Таким чином, за висновками суду, нарахування позивачем до стягнення з відповідача пені є завищеним та не відповідає, передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1, 2 ст.627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності.

За таких обставин, враховуючи надані до матеріалів справи докази, приймаючи до уваги повне виконання відповідачем своїх зобовязань перед позивачем, а також відсутність відомостей щодо понесення позивачем у звязку з цим збитків, суд дійшов висновку про наявність виняткових підстав для зменшення заявленого до стягнення позивачем розміру пені до 25369,51 грн., в результаті чого клопотання відповідача підлягає частковому задоволенню.

Як наслідок, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 30581,61 грн., у тому числі пеня в сумі 25369,51 грн. та три проценти річних в сумі 5212,10 грн.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю, враховуючи, що, за висновками суду, спір по справі виник внаслідок неправильних дій відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», м.Нікополь до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь про стягнення пені в сумі 50739,01 грн. та трьох процентів річних в сумі 5212,10 грн., задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504 Донецька область, м.Маріуполь, вул.Левченка, буд.1, п/р НОМЕР_1 у ПАТ «ПУМБ» м.Маріуполь, МФО 334851, ) на користь Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (53200 Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул.Електрометалургів, буд.310, ) пеню в сумі 25369,51 грн., три проценти річних в сумі 5212,10 грн., судовий збір в сумі 1762,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 04.09.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 04.09.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина