ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1151/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом фізичної особи - підприємця Легенчука Олександра Миколайовича, м. Лубни

до фізичної особи - підприємця Зьорнишкіна Сергія Леонідовича, м. Чугуїв

про стягнення 390887,72 грн.

за участю представників:

позивача - Альошин В.В. - адвокат (свід-во №1070 від 14.10.11 р.);

відповідача - Зьорнишкін С.Л. (особисто)

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області знаходиться справа за позовом фізичної особи - підприємця Легенчука Олександра Миколайовича до фізичної особи - підприємця Зьорнишкіна Сергія Леонідовича про стягнення 390887,72 грн. Позовні вимоги полягають у стягненні 123000 грн. 00 коп. основного боргу, 124039 грн. 22 коп. процентів за користування коштами, 22447 грн. 50 коп. пені та 110331 грн. 00 коп. втрат від інфляції та 11070 грн. 00 процентів річних. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором поставки № 15 від 28.05.2013 р.

Вищевказана справа розглядалася суддею господарського суду Харківської області Жельне С.Ч.

У підготовчому засіданні 04.07.2018 р. було вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу № 922/1151/18 до судового розгляду по суті на 16.07.2018 об 11:00 та про що було постановлено протокольну ухвалу, яку було занесено до протоколу підготовчого засідання.

Ухвалою господарського суду від 16.07.2018 у справі № 922/1151/18 суддею Жельне С.Ч. було заявлено та прийнято самовідвід судді.

У зв'язку із задоволенням самовідводу судді Жельне С.Ч. за розпорядженням керівника апарату господарського суду Харківської області О.В.Полякова від 16.07.2018 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2018, справу № 922/1151/18 передано для розгляду судді господарського суду Харківської області Шатернікова М.І.

Ухвалою господарського суду від 20.07.2018 прийнято справу № 922/1151/18 до розгляду суддею Шатерніковим М.І.; вирішено повторно розпочати розгляд справи по суті та призначити справу до розгляду у судовому засіданні на "15" серпня 2018 р. о 10:00.

У судовому засіданні 15.08.2018 р., в порядку приписів ч. 2 ст. 216 ГПК України, судом було постановлено ухвалу, яку було занесено до протоколу судового засідання, про оголошення перерви у судовому засіданні до 11:00 22 серпня 2018 року.

Відповідачем у судовому засіданні заявив клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на зайнятість представника відповідача - адвоката Надолі Є.В. у кримінальному провадженні.

Представник позивача проти відкладення розгляду справи заперечував.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, відмовляє у його задоволенні з огляду на необґрунтованість останнього та ненадання в порушення вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження неможливості розгляду справи за відсутності представника відповідача, з урахуванням того, що в судовому засіданні присутній особисто відповідач. При цьому судом враховано, що відповідачем надано до суду відзив на позов, в якому викладені заперечення проти позовних вимог; у підготовчому провадженні представник відповідача наголосив, що ним надано до суду усі документи наявні у відповідача, пов'язані з правовідносинами, які склались між сторонами; а у клопотанні про відкладення розгляду справи не назначено обставин які перешкоджають розгляду справи по суті та не наведено доказів, які можуть бути подані у майбутньому безпосередньо представником відповідача та не були надані до суду у встановлений законом строк з об'єктивних причин.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача та за участю особисто відповідача за наявними в справі матеріалами.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та додатково наданих поясненнях.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечує у повному обсязі, з підстав зазначених у відзиві на позов, зокрема, відповідач наголошує на порушенні позивачем умов укладеної між сторонами домовленості та не прийнятті виготовленого обладнання з невідомих причин. Одночасно відповідач просить суд застосувати до позовних вимог наслідки спливу позовної давності, зазначаючи, що у позовній заяві позивачем вказано про порушення права позивача на отримання товару з 25.08.2013 року, а позовну заяву до Господарського суду Харківської області було подано 02.05.2018 року, тобто позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності.

Під час судового розгляду справи судом було встановлено, що відповідач, не заперечує того факту, що ним 23.03.2013 р. були отримані грошові кошти у розмірі 17000,00 грн., про що свідчить відповідна розписка та що ці кошти були враховані як попередня оплата при укладенні договору поставки № 15 від 28.05.2013 р.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази надані до суду, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

28.05.2013 р. між Фізичною особою - підприємцем Зьорнишкіним Сергієм Леонідовичем, як Продавцем, та фізичною особою Легенчуком Олександром Миколайовичем, як Покупцем було укладено Договір поставки № 15 (надалі - Договір) відповідно до умов якого продавець зобов'язався продати, а покупець придбати на умовах часткової передплати обладнання - "трикамерну сортувальну установку для переробки пухопір'яної суміші в кількості 1 од. з комплектуючими та витратними матеріалами - три шафи вивантаження та вихлопний фільтр з фільтрувальними елементами.

У відповідності до вимог пункту 2.1 договору, загальна вартість обладнання становить 123000,00 грн., що еквівалентно 15000,00 $ США.

Відповідно до пункту 3.1. вказаного договору, обладнання повинно бути надано покупцю для попереднього приймання та підписання акту на виробничій площі продавця протягом 90 днів після попередньої оплати.

Датою поставки вважається дата відвантаження обладнання на склад або уповноваженому представнику вантажоперевізнику (п. 61. договору) .

Пунктом 6.1 договору сторонами узгоджено, що всі спори, протиріччя та розбіжності, які можуть виникнути між Сторонами і/чи у зв'язку зі вказаним договором, підлягають остаточному врегулюванню господарським судом.

Як зазначає позивач у позовній заяві, попередня оплата вартості обладнання за договором поставки № 15, укладеного між сторонами була здійснена наступним чином:

- 23.03.2013 року позивачем було сплачено ФОП Зьорнишкіну С.Л. грошові кошти в розмірі 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень) через систему «Приват Банк», про що свідчить відповідна розписка;

- 28.05.2013 р. позивачем було перераховано на рахунок ФОП Зьорнишкіна С.Л. грошових коштів у розмірі 106000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 10 від 28.05.2013 р.

Однак, відповідач в свою чергу не виконав своїх зобов'язань, а саме не поставив обладнання в обумовлений сторонами строк, що передбачений Договором поставки № 15 від 28.05.2013 року, а саме до 25.08.2013 р. та не передав його за актом приймання-передачі.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу від 23.10.2013 р. про поставку обладнання належної якості, проте обладнання не було поставлене.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку шляхом стягнення з відповідача сплаченої передплати за договором у розмірі 123000,00 грн., на яку нараховано пеню у розмірі 22447,50 грн. в порядку приписів п. 8.1 договору; суму процентів за весь час користування грошовими коштами у розмірі 124039,22 грн. з посиланням на ч. 2 ст. 693 ЦК України; інфляційні втрати у розмірі 110331,00 грн. та 3% річних у розмірі 11070,00 грн. з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Щодо правомірності розгляду даної справи Господарським судом Харківської області, судом враховано наступне.

За приписами п. ч. 1 ст. 20 ГПК України, Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

У даному разі спірним договір укладено між Фізичною особою - підприємцем Зьорнишкіним Сергієм Леонідовичем, як продавцем, та фізичною особою Легенчуком Олександром Миколайовичем, як покупцем, що не відповідає приписам п. ч. 1 ст. 20 ГПК України.

Разом з тим, судом враховано, Легенчуком Олександром Миколайовичем було реалізовано право на судовий захист у спірних правовідносинах шляхом звернення 16.06.2014 року до Чугуївського міського суду Харківської області про стягнення грошових коштів за договором поставки №15 від 28.05.2013 року. Рішенням Чугуївського міського суду від 16.07.2014 року позов був задоволений у повному обсязі. Ухвалою судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 11.09.2014 року це рішення Чугуївського міського суду було залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 року заочне рішення Чугуївського міського суду від 16.07.2014 року та ухвала судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 11.09.2014 року були скасовані і справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи № 636/2246/14 судом було прийнято ухвалу від 14.04.2017 року про закриття провадження по цивільній справі про стягнення грошових коштів за договором поставки, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19.06.2017 року ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 10.04.2017 року було залишено без змін.

За таких підстав, приймаючи вищевикладене, враховуючи, що за фактичними умовами договору поставки відповідач зобов'язався виготовити та поставити виробниче промислове обладнання, яке може використовуватися тільки у підприємницькій діяльності; розміри, властивості призначення цього обладнання прямо вказують на його промислове значення і воно не може використовуватися в особистих, сімейних, домашніх або подібних цілях, крім того сторонами у договорі (п.6.1 Договору) прямо узгоджено, що при виникненні між сторонами спору щодо його розгляду господарським судом, суд визнає правомірність звернення позивача за захистом до Господарського суду Харківської області для розгляду справи.

У відповідності до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перерахував відповідачу попередню оплату за договором поставки № 15 від 28.05.2013 р. в загальному розмірі 123000,00 грн., що підтверджується розпискою Зьорнишкіна С.Л. від 23.03.2013 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 10 від 28.05.2013 р. (т.с 1, а.с.20-21.

При цьому судом у судовому засіданні встановлено, що відповідач підтверджує факт отримання грошових коштів від позивача у розмірі 17000,00 грн. в рахунок попередньої оплати за обладнання, яке у подальшому стало предметом договору поставки та що вказані грошові кошти враховані в ціну обладнання зазначену в п. 2.1 договору.

Таким чином у відповідача, внаслідок оплати позивачем обладнання на загальну суму 123000,00 грн., виник кореспондуючий обов'язок поставити його у строк обумовлений договором.

Проте, відповідач не здійснив поставку товару, обумовленого сторонами у п. 1.1. та не повернув позивачу сплачену попередню оплату.

Заперечення відповідача щодо не бажання позивача приймати виготовлене обладнання та прострочення саме з боку позивача (покупця) не приймаються судом до уваги, оскільки не підтверджені жодним належним доказом.

Приписами ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

При цьому, визначене цією нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов'язання, внаслідок якої припиняється зобов'язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов'язання.

З приписами статей 13, 74 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, доказів повернення попередньої оплати або доказів поставки товару не надав, - позовні вимоги про стягнення боргу в розмірі 123000,00 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача: пеню в порядку п. 8.1. договору за непоставлений товар у розмірі 22447,50 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з п. 8.1. Договору у разі прострочки відвантаження обладнання більше 30 днів від строку, вказаного в п. 3.1 договору, продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0,05 % від вартості обладнання за кожний день прострочення.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до. 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Отже, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано з урахування 30 днів узгоджених сторонами у п. 8.1 договору. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Інший граничний строк нарахування пені (більший) сторонами не узгоджений.

Відповідно до статті 6 Цивільного Кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Проте, з аналізу пункту 8.1 договору вбачається, що сторонами було реалізовано у договорі право на визначення іншого розміру пені, аніж із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, а саме у розмірі 0,05 % від вартості обладнання за кожний день прострочення, а відтак у даному випадку період нарахування пені обмежується шестимісячним строком, як то передбачено частиною шостою статті 232 ГК України, проте розраховується у розмірі визначеному у п. 8.1 договору.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне здійснити перерахунок пені виходячи з 0,05 % від вартості обладнання в межах шестимісячного строку встановленого частиною 6 ст.232 ГК України.

Таким чином, позивач має право на нарахування пені за період з 27.08.2013 р. по 27.02.2014р., в межах шестимісячного строку для нарахування пені з дня виникнення прострочення та виходячи з 0,05 % від вартості обладнання. За перерахунком суду розмір пені з суми боргу 123000,00 грн. за період з 27.08.2013 року по 27.02.2014р. склав 11377,50 грн., а відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню як правомірні саме в цьому розмірі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача проценти за користування грошовими коштами в розмірі 124039,22 грн., інфляційні втрати в розмірі 110331,00 грн. та 3% річних у розмірі 11070,00 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Визначаючи правову природу грошового зобов'язання, необхідно, перш за все виходити з правил ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, враховуючи правовідносини, що склались між сторонами, обов'язок відповідача був поставити товар, а отже вимога про стягнення суми попередньої оплати не є наслідком порушення відповідачем грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав повернення суми попередньої оплати за непоставлений товар.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як попередня оплата, не може розцінюватись як грошове зобов'язання в розумінні положень ч. 1 ст. 509 та ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно застосування позивачем статті 625 Цивільного кодексу України щодо стягнення з відповідача суми індексу інфляції та трьох процентів річних є помилковим.

За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України, коли на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України №3-30гс13 від 15.10.2013 та № 3-90гс14 від 16.09.2014.

Разом з тим, сторонами у договорі поставки № 15 не встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати та не визначений розмір таких відсотків.

За таких обставин вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами у розмірі самостійно у односторонньому порядку встановленому позивачем, інфляційних втрат та 3% річних є безпідставними.

Водночас, відповідачем було заявлено про застосування позовної давності до позовних вимог.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Враховуючи, підтверджений факт звернення позивача за захистом свого порушеного права ще у 2014 році та тривалий розгляд спірних правовідносин у цивільному судочинстві, що свідчить про переривання позовної давності, отже, позивачем строк позовної давності не пропущено.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 165, 178, 202, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Зьорнишкіна Сергія Леонідовича, (АДРЕСА_2; ідент. код НОМЕР_1) на користь фізичної особи - підприємця Легенчука Олександра Миколайовича (37500, АДРЕСА_1; ідент. код НОМЕР_2) 123000,00 грн. основного боргу, 11377,50 грн. пені, а також витрати зі сплати судового збору у розмір 2015,66 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 31.08.2018 р.

Суддя М.І. Шатерніков