ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/22033/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю.Я. - головуючого, суддів: Дроботової Т.Б., Пількова К.М.,

секретар судового засідання Овчарик В.М.,

за участю представників:

позивача не з`явилися,

відповідача не з`явилися,

розглянувши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних сил України) на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2018 (суддя Зеленіна Н.І.) та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 (головуючий Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.) у справі

за позовом Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних сил України)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдекс"

про стягнення 1683132 грн.,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
У грудні 2017 року Військова частина НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) (далі в/ч НОМЕР_1 , замовник) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдекс" (далі ТОВ "Трейдекс", постачальник) 1683132 грн. штрафних санкцій за договором №386/16 від 21.10.2016 про закупівлю товарів за державні кошти (далі договір №386/16), з яких: 1108404 грн. пеня, 574728 грн. штраф.

Позовна заява обґрунтовується порушенням відповідачем умов укладеного з позивачем договору №386/16 в частині дотримання строків поставки товару, у зв`язку з чим у замовника виникло право на нарахування штрафних санкцій.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2018, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення та постанова мотивовані приписами статей 526, 530, 612, 629, 655, 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), статті 193 Господарського кодексу України (далі ГК України) та статей 73 74, 79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), виходячи з яких суди дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що 08.12.2017 між сторонами було укладено додаткову угоду №3 до договору №386/16, за умовами якої поставка товару має бути здійснена до 31.12.2018, тобто зобов`язання між сторонами змінено в частині строку постачання товару, внаслідок чого в даному випадку відсутнє прострочення з боку відповідача, що унеможливлює стягнення з останнього спірних сум штрафу та пені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та постановою апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема статей 192, 526, 530, 549, 612, 627 ЦК України та статей 173, 174, 193, 218, 230, 231 ГК України, наголошуючи на тому, що: 1) укладеними між сторонами додатковими угодами №1, №2 та №3 до договору №386/16, не змінювався термін поставки товару відповідачем, який згідно зі специфікацією (Додатком №1) до цього договору (в редакції додаткової угоди №3 від 08.12.2017) закінчився 01.04.2017, а лише продовжувався строк дії договору (до 31.12.2017 та до 31.12.2018 включно), що призвело до порушення прав замовника; 2) відповідачем не виконано своїх договірних зобов`язань та не здійснено поставку замовнику товару в кількості 2 комплектів загальною вартістю 8210400 грн., як наслідок, прострочення постачання товару відповідачем становить 135 діб до моменту пред`явлення замовником претензії №350/129/138/1983/пс від 28.08.2017.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи (доводи, викладені у відзивах на касаційну скаргу)
ТОВ "Трейдекс" відзиву на касаційну скаргу не подавало.

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 21.10.2016 між сторонами було укладено договір про закупівлю товару за державні кошти №386/16, за умовами пунктів 1.1, 1.5, 1.6 якого постачальник зобов`язався у 2016 році поставити замовникові товар, зазначений у пункті 1.1 та у специфікації товару (додаток №1 до Договору), а замовник - прийняти та оплатити такий товар. Підставою закупівлі є "Річний план закупівель на 2016 рік Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ", затверджений рішенням комітету з конкурсних торгів від 24.12.2015 №406/15 (зі змінами). Підставою укладання Договору є "Протокол оцінки пропозицій конкурсних торгів, цінових пропозицій" від 23.09.2016 №565/16».

Сума договору №386/16 визначена в розділі 3 цього договору, відповідно до пунктів 3.1, 3.3 якого становить 8210400 грн., у тому числі ПДВ (20%) у розмірі 1368400 грн. Ціна товару визначена у Протоколі погодження ціни (Додаток 2 до договору) відповідно до акцептованої пропозиції конкурсних торгів. Сума договору та ціна товару можуть бути змінені за взаємною згодою сторін у випадках, передбачених чинним законодавством та цим договором.

Строк постачання товару: згідно зі специфікацією товару (пункт 5.1 договору №386/16).

Пунктами 7.1, 7.2 договору №386/16 передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором. За порушення зобов`язань щодо якості поставленого товару, постачальник сплачує штраф у розмірі 20% вартості неякісного товару; за порушення строків (термінів) постачання товару або заміну його на якісний понад строки, зазначені в пунктах 2.2, 2.3, 5.1 та 5.6 цього договору, постачальник сплачує пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення постачання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вказаної вартості; за відмову від виконання зобов`язань щодо постачання товару з постачальника стягується штраф у розмірі 10% вартості непоставленого товару. Штрафні санкції до постачальника за порушення строків (термінів) постачання товару не застосовуються з моменту затвердження Акта прийому.

Відповідно до пункту 10.1 договору №386/16 останній набирає чинності з моменту підписання його двома сторонами. Термін дії договору - включно до 31.12.2016, а в частині гарантійних зобов`язань - до повного їх виконання.

Згідно зі специфікацією товару КПКВ 2101020/7, 2101450/2 КЕКВ 2260 термін постачання товару включно до 10.12.2016 після письмового повідомлення замовника.

Протягом 2016-2017рр. між сторонами було укладено кілька додаткових угод до договору №386/16 (а.с.29-30, 32-33, 67-68 том 1), якими сторони погодили внести зміни до пунктів 1.1, 3.1, 4.1, 10.1 цього договору, скоригувавши, зокрема, строк дії договору та строк здійснення поставки товару.

Так, відповідно до пункту 3.1 договору №386/16 (в редакції додаткової угоди №2 від 09.03.2017) сума договору становить 8210400 грн., у тому числі ПДВ (20%) у розмірі 1368400 грн., з них: за кошти Державного бюджету на 2016 рік: 0,00 грн.; за кошти Державного бюджету на 2017 рік: 8210400 грн., у тому числі ПДВ (20%) у розмірі 1368400 грн.

В пункті 4.1 договору №386/16 (в редакції додаткової угоди №2 від 09.03.2017) визначено, що розрахунки за товар здійснюються за фактом постачання до 31.12.2017 за умови проведення платежів Державною казначейською службою України згідно з чинним законодавством, після отримання представником замовника наступних документів: рахунку-фактури; видаткової накладної; акту прийому поставленого товару (форма Додаток №3 до договору), затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 .

09.03.2017 сторони підписали специфікацію товару (Додаток №1) в редакції додаткової угоди №2 від 09.03.2017 до договору №386/16, в якій вказано термін поставки товару: включно до 01.04.2017 за письмовим повідомленням замовника.

В подальшому між сторонами у справі було укладено додаткову угоду №3 від 08.12.2017, якою, зокрема, внесено зміни до строку дії договору №386/16 з "31.12.2017 включно" на "31.12.2018 включно", вирішено в пункті 4.1 цього договору слова "до 31 грудня 2017 року" замінити на "до 31 грудня 2018 року", а також викладено специфікацію (Додаток №1) до договору №386/16 у новій редакції, відповідно до якої термін постачання товару визначено включно до 01.04.2017 за письмовим повідомленням замовника.

В основу оскаржуваних рішення та постанови покладено висновки місцевого і апеляційного господарських судів про те, що з урахуванням змін, внесених додатковою угодою №3 від 08.12.2017, умовами пункту 4.1 договору №386/16 передбачалося, що розрахунки за товар здійснюються за фактом постачання до 31.12.2018, тобто сторони погодили здійснення поставки товару безпосередньо у 2018 році та оплату його вартості за рахунок коштів Державного бюджету на 2018 рік, у зв`язку з чим, правові підстави для нарахування відповідачу штрафних санкцій відсутні. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив про те, що оскільки додаткова угода №3 була укладена 08.12.2017, тобто через 8 місяців після закінчення граничної дати поставки товару (01.04.2017), визначеної у специфікації до вказаної додаткової угоди, то ця специфікація не відповідає змісту додаткової угоди №3 від 08.12.2017 у частині погодження сторонами нового строку поставки товару до 31.12.2018.

Проте, колегія суддів не погоджується з передчасними висновками судів попередніх інстанцій про відмову в позові з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 663 та частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 610 та частина 1 статті 612 ЦК України).

Частиною 2 статті 231 ГК України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до частини 3 статті 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Враховуючи наведені положення цивільного законодавства, колегія суддів вважає, що строк дії договору та строк виконання зобов`язання за договором не є тотожними поняттями, що не враховано судами попередніх інстанцій, тому передчасним є їх висновок про відсутність підстав для нарахування замовником штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання з поставки товару, яке (прострочення) мало місце в межах строку дії нині чинного договору №386/16.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частиною 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до підпункту "в" пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів вважає передчасним висновок апеляційного суду про те, що внаслідок укладення додаткової угоди №3 від 08.12.2017 сторони погодили внесення змін до договору №386/16 в частині визначення строку поставки товару і відповідно встановили новий строк поставки - до 31.12.2018, оскільки, по-перше, такий висновок суперечить попередньому висновку апеляційного суду про те, що дійсно в пункті 5.1 договору №386/16 передбачено визначення строку поставки товару саме у специфікації (Додатку №1 до цього договору). По-друге, цей висновок ґрунтується на помилковому ототожненні строку постачання товару (специфікація), строку розрахунків замовника за поставлений товар (пункт 4.1 договору №386/16) та терміну дії цього договору (пункт 10.1), які є різними строками, можуть не збігатися, оскільки врегульовані окремо як в самому договорі, так і чинним законодавством (статтею 663, частиною 1 статті 692 та частиною 1 статті 631 ЦК України відповідно).

Касаційна інстанція також вважає передчасним висновок апеляційного суду про те, що з огляду на укладення додаткової угоди №3 лише 08.12.2017, тобто через 8 місяців після закінчення граничної дати поставки товару (01.04.2017), визначеної у специфікації до вказаної додаткової угоди, ця специфікація не відповідає змісту додаткової угоди №3 від 08.12.2017 у частині погодження сторонами нового строку поставки товару до 31.12.2018, оскільки такий висновок суперечить статті 204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, специфікація (в редакції додаткової угоди №3 від 08.12.2017), якою визначено інший строк постачання товару до 01.04.2017 включно, що не співпадає зі строком розрахунків замовника за товар (до 31.12.2018) та зі строком дії договору (до 31.12.2018 включно), є дійсною, оскільки з матеріалів справи не вбачається її визнання недійсною у встановленому порядку.

Крім того, в порушення вимог статей 86, 236, 269, 282 ГПК України судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи належним чином не спростовано доводи замовника щодо направлення 13.03.2017 на адресу постачальника повідомлення №350/129/138/365/пс про готовність до виконання умов договору №386/16.

За таких обставин, висновок апеляційного суду про ненадання позивачем повідомлень для відповідача про готовність до виконання умов договору №386/16 (наявність фінансування з Державного бюджету України) суперечить фактичним обставинам справи.

Отже, висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для відмови в позові є таким, що не ґрунтується на вимогах законодавства та дослідженні усіх обставин і зібраних у справі доказів та доводів учасників справи.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу
Касаційна інстанція погоджується з доводами скаржника про те, що укладеними між сторонами додатковими угодами №1, №2 та №3 до договору №386/16, не змінювався термін поставки товару відповідачем, який згідно зі специфікацією (Додатком №1) до цього договору (в редакції додаткової угоди №3 від 08.12.2017) закінчився 01.04.2017, а лише продовжувався строк дії договору (до 31.12.2017 та до 31.12.2018 включно), що призвело до порушення прав замовника.

Разом з тим, колегія суддів не має права здійснити перевірку наданого позивачем розрахунку розміру штрафних санкцій, нарахованих за період з 02.04.2017 до моменту пред`явлення претензії замовником на підставі частини 2 статті 231 ГК України, як і самостійно здійснити їх перерахунок, оскільки достовірне з`ясування цих фактичних обставин виходить за межі повноважень касаційної інстанції, передбачених статтею 300 ГПК України, та має бути проведено лише в ході нового розгляду справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За наведених обставин, висновки судів попередніх інстанцій не можна вважати такими, що відповідають приписам статей 74, 76, 86, 236, 269 ГПК України щодо всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, поданих сторонами з урахуванням фактичних і правових підстав позовних вимог і заперечень на них, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли передчасного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог повністю, як наслідок, оскаржувані рішення та постанову ухвалено з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки передбачені статтею 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції не надають йому права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, постановлені у цій справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

З огляду на викладене, колегія суддів вбачає підстави для часткового задоволення касаційної скарги.

Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду слід врахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

З огляду на те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а справа передачі на новий розгляд, з урахуванням статті 129 ГПК України розподіл судових витрат у справі, у тому числі витрат на оплату судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг, має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних сил України) задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 у справі №910/22033/17 скасувати.

Справу №910/22033/17 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ю.Я. Чумак

Судді: Т.Б. Дроботова

К.М. Пільков