ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/3388/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Л.В. Поліщук,

суддів К.В. Богатиря, Т.А. Величко

(на підставі розпорядження в.о. керівника апарату №939 від 06.08.2018р. щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2018р.),

секретар судового засідання - О.В. Клименко,

за участю представників сторін:

від позивача: В.І. Гамар,

від відповідача: Ю.І. Панчук,

від 3-ї особи: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «НІКА-2»

на рішення господарського суду Одеської області від 10 липня 2017 року

у справі №916/3388/15

за позовом Приватного підприємства «НІКА-2»

до Фізичної особи-підприємця Буценко Лідії Костянтинівни

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Білгород-Дністровське міськрайонне управління юстиції в Одеській області в особі Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області

про визнання недійсним свідоцтва про право власності,

суд першої інстанції у складі колегії суддів: головуючого судді С.П. Желєзної, суддів: О.В.Цісельського, Ю.М. Щавинської,

час і місце прийняття рішення: 10.07.2017р. о 17:22, м. Одеса

господарський суд Одеської області, зала судових засідань №14

повний текст рішення складено 17.07.2017р.,

встановив:

Приватне підприємство «НІКА-2» звернулося до Фізичної особи-підприємця Буценко Лідії Костянтинівни з позовом та, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просило суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30.07.2014р., індексний №24911815, бланк серії САК №993373, а саме: комплексу будівель та споруд бази відпочинку „Лідія", що розташовані за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Шабівська сільська рада, комплекс будівель та споруд №56 в частині, що стосується будівель та споруд: літери „А" (бар), „Б" (щитова), „Ж" (склад), „1К" (будинок відпочинку), „Н" (будинок відпочинку), „О" (будинок відпочинку), №1 (ємність для води), №2 (вигрібна яма), №3 ( каналізація).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне свідоцтво видане відповідачу та оформлене в супереч приписам ст. 18 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". На підтвердження порушення оскаржуваним свідоцтвом прав ПП "НІКА-2" позивач послався на рішення апеляційного суду Одеської області від 10.09.2013р. у справі №22-ц/785/7182/13, яким встановлено, що частина самочинних будівель була зведена на межі суміжної земельної ділянки, яка належить ПП "НІКА-2", замість забору. Також, позивач послався на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08.08.2013р. у справі №815/4703/13-а, якою визнано протиправним та скасовано розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області №1532/2007 від 03.09.2007р. „Про затвердження актів державної технічної комісії" в частині затвердження акту державної технічної комісії про здачу в експлуатацію будинку відпочинку „Лідія" громадянки Буценко Л.К., визнано недійсним та скасовано розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області №1553/2007 від 11.09.2007р. „Про оформлення права власності суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі-підприємцю Буценко Л.К. на будинок відпочинку, щитову, склад, бар на базі відпочинку „Лідія". При прийнятті постанови Одеським окружним адміністративним судом було взято до уваги розміщення споруд на межі земельної ділянки та фактичне виконання такими спорудами функцій забору між суміжними земельними ділянками.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.08.2015р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Білгород-Дністровське міськрайонне управління юстиції в Одеській області в особі Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що лише споруда за літерою „Ж" розташована на тій частині земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою, що належить ПП "НІКА-2", проте решта будівель жодним чином не порушує прав позивача. Відповідач також зазначив, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права з огляду на відсутність у чинному законодавстві підстав визнання свідоцтва недійсним або незаконним.

Рішенням господарського суду Одеської області від 10.07.2017р. у задоволенні позову відмовлено повністю з посиланням на те, що позивачем у встановленому законом порядку не доведено порушення його прав, так як споруда літери „Ж" хоч і розміщена відповідачем на межі суміжних земельних ділянок, але в межах земельної ділянки, яка належить відповідачу. Позивачем не наведено жодного доказу на підтвердження порушення його прав, у зв'язку з оформленням відповідачем права власності на споруди літери „А" (бар), „Б" (щитова), „1К" (будинок відпочинку), „Н" (будинок відпочинку), „О" (будинок відпочинку), №1 (ємність для води), №2 (вигрібна яма), №3 (каналізація).

Не погодившись з рішенням суду, Приватне підприємство «НІКА-2» звернулося із апеляційною скаргою, в якій просило рішення місцевого господарського суду скасувати, позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права; неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. В апеляційній скарзі скаржник зазначив, що під час розгляду справи в суді першої інстанції заявляв клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення пов'язаної з нею справи №916/495/14, яке судом було відхилено, чим було порушено вимоги ст.ст. 33,35 ГПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи). Судом під час розгляду справи винесено ухвалу від 19.09.2016р. про витребування доказів, проте, приймаючи рішення, суд не перевірив виконання вказаної ухвали. В оскаржуваному судовому рішенні суд послався на експертизу, яка проводилася поза межами судового провадження даної справи на замовлення відповідача та без матеріалів, що містилися у даній справі. Отже, позивач був позбавлений можливості надати свої докази експерту для дослідження.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 03.08.2017р. (суддя-доповідач Т.А. Величко, судді: Л.В. Лавриненко, В.В.Бєляновський) прийнято апеляційну скаргу до провадження з призначенням апеляційної скарги до розгляду.

У зв'язку із перебуванням у відпустці судді В.В. Бєляновського, розпорядженням керівника апарату №899 від 19.08.2017р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/3388/15.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 19.08.2017р. визначено наступний склад колегії суддів: суддя-доповідач Т.А. Величко, судді: Л.В. Лавриненко, І.Г. Філінюк.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 21.08.2017р. (суддя-доповідач Т.А.Величко, судді: Л.В. Лавриненко, І.Г. Філінюк) прийнято апеляційну скаргу до провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 17.10.2017р. апеляційне провадження у справі №916/3388/15 зупинено до вирішення пов'язаної з нею справи №916/495/14.

08.11.2017р. до суду апеляційної інстанції надійшла касаційна скарга ФОП Л.К. Буценко на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 17.10.2017р. про зупинення провадження у справі.

08.11.2017р. матеріали справи №916/3388/15 були направлені до Вищого господарського суду України.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.03.2018р. задоволено касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Буценко Лідії Костянтинівни, ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 17.10.2017р. у справі №916/3388/15 скасовано, справу направлено до Одеського апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

10.05.2018р. справа №916/3388/15 надійшла до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18.05.2018р. поновлено провадження у справі №916/3388/15 та призначено розгляд апеляційної скарги на 07.06.2018р.

У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді-доповідача Т.А.Величко з 05.06.2018р., розпорядженням в.о. керівника апарату №621 від 06.06.2018р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/3388/15.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2018р. визначено наступний склад колегії суддів: суддя-доповідач М.А. Мишкіна, судді: Л.В. Лавриненко, І.Г. Філінюк.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 07.06.2018р. прийнято справу №916/3388/15 до провадження та розпочато розгляд справи по суті повторно у складі судді-доповідача М.А. Мишкіної, суддів: Л.В.Лавриненко, І.Г. Філінюка.

21.06.2018р. ухвалою Одеського апеляційного господарського суду справу №916/3388/15 призначено до розгляду на 03.07.2018р.

Відповідно до довідки від 03.07.2018р. розгляд справи не відбувся у зв'язку з перебуванням 03.07.2018р. судді-доповідача М.А. Мишкіної у відпустці та тимчасовою непрацездатністю І.Г. Філінюка з 02.07.2018р.

У зв'язку із перебуванням судді-доповідача М.А. Мишкіної та судді Л.В.Лавриненко з 06.08.2018р. у відпустці та тимчасовою непрацездатністю судді І.Г.Філінюка з 02.07.2018р., розпорядженням в.о.керівника апарату №939 від 06.08.2018р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/3388/15 та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2018р. визначено наступний склад колегії суддів: суддя- доповідач Л.В. Поліщук, судді: К.В. Богатир, Т.А. Величко.

07.08.2018р. ухвалою Одеського апеляційного господарського суду справу №916/3388/15 прийнято до провадження у складі судді-доповідача Л.В.Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, Т.А. Величко. Розгляд справи призначено на 21.08.2018р. о 12:30.

21.08.2018р. в судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав клопотання про призначення судової експертизи у даній справі, яке надійшло до суду 16.07.2018р. та просив суд його задовольнити. В клопотанні позивач просив поставити на вирішення експерту наступні запитання:

- чи відповідають будівлі та споруди бази відпочинку «Лідія» (комплекс будівель та споруд №56, Шабівська сільська рада, Білгород-Дністровський район, Одеська область) робочому проекту «Реконструкції бази відпочинку «Лідія» на 72 відпочивальника, Будацька коса (біля смт. Затока), Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області», що має позитивний звіт №16- 01066-11 від 02.11.2011 року;

-чи відповідають будівлі та споруди бази відпочинку «Лідія» (комплекс будівель та споруд №56, Шабівська сільська рада, Білгород-Дністровський район, Одеська область), які визначені Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.07.2014 року №24913820-об'єктам, що визначені Декларацією про початок виконання будівельних робіт від 02.03.2012 року, що зареєстрована Інспекцією ДАБК в Одеській області від 07.03.2012 року №ОД 9."

Судова колегія, розглянувши вказане клопотання, відмовила в його задоволенні з огляду на те, що предметом даного спору є визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а тому висновки експерта за означеними позивачем питаннями не порушують прав останнього та не можуть вплинути на вирішення даного спору.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, ПП "НІКА-2" є власником земельної ділянки 1,3937 га, розташованої між базами відпочинку "Незабудка" і "Лідія" біля селища Затока, Білгород-Дністровський району Одеської області, цільовим використанням якої є обслуговування і реконструкція бази відпочинку "Комунальник", що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку від 03.09.2007р.

07.09.2001р. рішенням Білгород-Дністровської районної ради №479-XXIII „Про надання земельної ділянки на Будацькій косі біля селища Затока в довгострокову оренду приватному підприємцю Буценко Лідії Костянтинівні для забудови та обслуговування бази відпочинку „Лідія" затверджено проект відведення земельної ділянки площею 0,9872 га та надано вказану земельну ділянку приватному підприємцю Буценко Лідії Костянтинівні у довгострокову оренду строком на 49 років для забудови та обслуговування бази відпочинку „Лідія".

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.03.2007р. у справі №2-2971 задоволено позовні вимоги Буценко Лідії Костянтинівни та визнано за нею право власності на самовільні будівлі, розташовані на території Будацької Коси, біля селища Затока, база відпочинку "Лідія", а саме на будівлі: щитова літ. "Б"; навіс літ. "б"; склад літ. „Ж"; навіс літ. "ж"; бар літ. "А"; будинок відпочинку літ. "ї"; навіс літ. "ї".

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.03.2007 року у справі № 2-2971 визнано за Буценко Л.К. право власності на самовільні будівлі, розташовані на території Будацької Коси, біля селища Затока, база відпочинку "Лідія", а саме: щитова літ. "Б", розміром (2,40х5,37)+(3,95х4,52)м; навіс літ. "б", розміром (4,52x1,42)м; склад літ. "Ж", розміром (6,20х5,85)м; навіс літ. "ж" (2,56x5,85)м; бар літ. "А", розміром (21,88x6,17)м; будинок відпочинку літ. "ї", розміром (3,50x28,17)м; навіс літ. "ї", розміром (1,60х2,40)м.

На підставі вказаного судового рішення, Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області було видано розпорядження №1532/2007 від 03.09.2007 року "Про затвердження актів державної технічної комісії".

На підставі вищевказаних судового рішення та розпорядження №1532/2007 від 03.09.2007 року, Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області було видано розпорядження №1553/2007 від 11.09.2007 року "Про оформлення права власності суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі Буценко Л.К. на будинок відпочинку, щитову, склад, бар на базі відпочинку "Лідія", а 21.12.2007 року видано свідоцтво серії САА№825996 про право власності на вказані об'єкти.

З викладеного вбачається, що вищевказаними документами (розпорядженням № 1553/2007 від 11.09.2007 та свідоцтвом серії САА№825996 від 21.12.2007) за ФОП Буценко Л.К. було оформлено право власності лише на чотири нерухомих об'єкта (будівлі), а саме: 1) щитова літ. "Б; 2). склад літ. "Ж"; 3) бар літ. "А"; 4) будинок відпочинку літ. "ї", що розташовані на базі відпочинку "Лідія", а право власності на інші об'єкти, зазначені в судовому рішенні, а саме: навіси літери "б", "ж", "ї", не оформлялось, оскільки вони не відносились на той час до категорії нерухомих об'єктів, хоча вони (ці навіси), а також інші будівлі, а саме, будинки відпочинку літ. "Н",та літ. "О" існували на той час, що підтверджується наявною у справі технічною документацією.

Матеріали справи свідчать, що у наступному ФОП Буценко Л.К. здійснила нове будівництво та реконструкцію на базі відпочинку "Лідія" та звернулася до Шабівської сільської ради з заявою про видачу їй замість свідоцтва про право власності від 21.12.2007р. серії САА№825996, нового свідоцтва з урахуванням інших зазначених в декларації об'єктів.

21.12.2007р. Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Буценко Л.К. видано свідоцтво серії САА №825996 на право власності комплексу будівель та споруд бази відпочинку „Лідія", які розташовані за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Шабівська сільська рада, Білгород-Дністровський район, комплекс будівель та споруд №56.

07.03.2012р. Інспекцією ДАБК в Одеській області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт „Реконструкція бази відпочинку „Лідія", спальний котедж на 12 місць, будинок персоналу, адміністративно-побутовий блок, господарський блок, спальний корпус на 12 місць, перша та друга черга". В свою чергу, декларація про готовність об'єкта до експлуатації зареєстрована Інспекцією ДАБК в Одеській області 02.04.2014р.

13.11.2012 року Шабівською сільською радою Білгород-Дністровського району на підставі технічних паспортів, декларацій про готовність об'єкта до експлуатації та вищезазначених документів було прийнято рішення № 205/2012 "Про оформлення права власності на будівлі та споруди бази відпочинку "Лідія", яким вирішено оформити право власності Буценко Л.К. на комплекс будівель та споруд бази відпочинку "Лідія", та видати замість свідоцтва про право власності від 21.12.2007р. серії САА№825996 нове.

На підставі вказаного рішення Шабівською сільською радою 22.11.2012 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім'я Буценко Лідії Костянтинівни серії ЯЯЯ №764800 про право власності на комплекс будівель та споруд бази відпочинку "Лідія" за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, сільська рада Шабівська, комплекс будівель та споруд №56, на об'єкти: літери "А" (бар), "Б" (щитова), "Ж" (склад), "Ї" (будинок відпочинку), "Н" (будинок відпочинку), "О" (будинок відпочинку), Я (будинок персоналу), 1А (адм.-побут. Корпус), 1Б (господарський блок), №1 (ємність для води), №2 (вигрібна яма), №3 (каналізація).

Разом з тим, 10.09.2013р. рішенням апеляційного суду Одеської області у справі №22-ц/785/7182/13 апеляційну скаргу ПП "НІКА-2" було задоволено, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.03.2007р. у справі №2-2971 про визнання права власності скасовано, у задоволенні позовних вимог Буценко Л.К. до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області про визнання права власності на самовільні будівлі - відмовлено.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23.09.2013р. у справі № 815/4703/13-а, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2014р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.04.2014р., визнано протиправними та скасовано вищевказані розпорядження Білгород-Дністровської державної адміністрації Одеської області №1532/2007 від 03.09.2007р. та № 1553/2007 від 11.09.2007р.

Рішенням господарського суду Одеської області від 08.12.2014р. у справі №916/3512/13, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 04.06.2015р., визнано недійсним свідоцтво про право власності від 21.12.2007р. серії САА№825996, за яким за ФОП Буценко Л.К. було оформлено право власності на об'єкти: щитова-літ. "Б"; склад -літ. "Ж"; бар - літ. "А"; будинок відпочинку -літ. "ї".

Судовими рішеннями установлено, що будівництвом вказаних об'єктів (щитова-літ. "Б"; склад - літ. "Ж"; бар - літ. "А"; будинок відпочинку - літ. "ї") ФОП Буценко Л.К. порушила приписи чинного законодавства, права та законні інтереси ПП "НІКА-2" як суміжного землекористувача.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, у наступному ФОП Буценко Л.К. знову здійснила нове будівництво та реконструкцію на базі відпочинку "Лідія" та звернулася до Реєстраційної служби Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області з заявою про видачу їй замість свідоцтва про право власності від 22.11.2012 року серії ЯЯЯ №764800, нового свідоцтва з урахуванням інших зазначених в декларації об'єктів.

30.07.2014 року Реєстраційною службою Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області було видано Буценко Л.К. свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер: 24911851 про право власності на комплекс будівель та споруд бази відпочинку «Лідія» за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, сільська рада Шабівська, комплекс будівель та споруд № 56, загальною площею 927,4 кв.м., у складі: бар літ. «А», загальною площею 118,7 кв.м., щитова літ «Б», загальною площею 25,6 кв.м., склад літ. «Ж», загальною площею 32,1 кв.м., будинок відпочинку літ. «Н», загальною площею 43,8 кв.м., будинок відпочинку літ. «О», загальною площею 22,5 кв.м., будинок персоналу літ. «Я», загальною площею 144,4 кв.м., адміністративно - побутовий корпус літ. « 1-А», загальною площею 229,3 кв.м., господарський блок літ. « 1Б», загальною площею 81,0 кв.м., спальний котедж літ. « 1К», загальною площею 230,0 кв.м., ємність для води № 1, вигрібна яма № 2, каналізація № 3.

В свою чергу рішенням господарського суду Одеської області від 04.09.2017р. у справі № 916/495/14, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.11.2018р., та постановою Верховного Суду від 10.05.2018р. у задоволені позову ПП "НІКА-2" про визнання незаконним та скасування рішення Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 13.11.2012р. №205/2012 "Про оформлення права власності на будівлі та споруди бази відпочинку "Лідія" за адресою: Одеська обл., Білгород-Дністровський район, Шабівська сільська рада, комплекс будівель та споруд №56" в частині, що стосується оформлення права власності та видачі свідоцтва Буценко Л.К. на будівлі та споруди: 1)літера "А" (бар); 2) літера "Б" (щитова); 3) літера "Ж" (склад); 4) літера "Ї" (будинок відпочинку); 5) літера "Н" (будинок відпочинку); 6) літера "О" (будинок відпочинку); 7) №1 (ємність для води); 8) №2 (вигрібна яма); 9) №3 (каналізація); визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно комплексу будівель та споруд бази відпочинку "Лідія", що розташований за адресою: Одеська обл., Білгород-Дністровський район, Шабівська сільська рада, комплекс будівель та споруд №56 від 22.11.2012р., яке видано Шабівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області Буценко Лідії Костянтинівні, в частині, що стосується будівель та споруд: 1) літера "А" (бар); 2) літера "Б" (щитова); 3) літера "Ж" (склад); 4) літера "Ї" (будинок відпочинку); 5) літера "Н" (будинок відпочинку); 6) літера "О" (будинок відпочинку); 7) №1 (ємність для води); 8) № 2 (вигрібна яма); 9) № 3 (каналізація)-відмовлено повністю з мотивів необґрунтованості та безпідставності позовних вимог.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, зокрема, що, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Аналіз наведеної норми дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. При цьому, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до ч.4 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Отже, особа, законний інтерес або право якої порушене, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Отже, підставою звернення до суду є наявність порушеного, не визнаного або оспорюваного права та інтересу.

Спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим порушенням. У розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод „ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Як зазначалося вище, предметом даного спору є вимоги позивача визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30.07.2014р., індексний №24911815, бланк серії САК №993373 комплексу будівель та споруд бази відпочинку „Лідія" у зв'язку з порушенням ст. 18 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та з посиланням на рішення апеляційного суду Одеської області від 10.09.2013р. у справі №22-ц/785/7182/13 та на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08.08.2013р. у справі №815/4703/13-а.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень- офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається, зокрема, фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно підписується державним реєстратором і засвідчується печаткою.

Судом установлено, що висновком судової земельно-технічної експертизи №1506 від 26.06.2014р., проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, встановлено накладання зовнішніх меж земельних ділянок бази відпочинку "Лідія" та бази відпочинку "Ніка-2", площа якого складає 316 кв.м. Результатом накладки земельних ділянок бази відпочинку "Лідія" та бази відпочинку "Ніка-2" стало фактичне зменшення площі земельної ділянки бази відпочинку "Лідія" на 200 кв.м.

Відповідно до висновку №006/15 будівельно-технічного експертного дослідження від 07.04.2015р., складеного експертом Митниковим Г.П., з урахуванням фактично встановлених меж між суміжними земельними ділянками бази відпочинку "Лідія" та бази відпочинку "Ніка-2", розміщення будівлі складу літ. "Ж", а також будівель літери "З", "И", "І", на земельній ділянці бази відпочинку "Лідія" не відповідають вимогам п. 3.25* ДБН 360-92**, так як фактична межа між вказаними земельними ділянками проходить по зовнішній стіні будівлі складу літ. "Ж" і по зовнішнім стінам будівель за літерами "З", "И", "І", що виключає можливість доступу власника бази відпочинку "Лідія" до зовнішніх стін вказаних будівель для їх обслуговування. Причиною вказаного порушення є те, що фактично межа між суміжними земельними ділянками бази відпочинку "Лідія" та бази відпочинку "Ніка-2" була зміщена в бік земельної ділянки бази відпочинку "Лідія". Враховуючи, що будівля літ. "Ж" була збудована у 2001р., а будівля літ. "1Л" бази відпочинку "Ніка-2" після 2004р., то власником бази відпочинку "Ніка-2" при розміщенні на ділянці будівлі літ. "1Л" було порушено протипожежні розриви між існуючими та знову споруджуваними будівлями.

Відповідно до висновку експерта №222/16 від 19.09.2016р., складеного за результатами проведеної ТОВ «Одеський регіональний центр незалежних експертиз» комплексної судової будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи, експертом встановлено накладання земельної ділянки бази відпочинку "Лідія", яка знаходиться у довгостроковому користуванні ФОП Буценко Л.К. згідно з договором оренди землі від 07.11.2011р., та земельної ділянки бази відпочинку "НІКА-2", яка належить на праві приватної власності ПП "НІКА-2" згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку від 21.06.2012р. Визначити площу накладки земельних ділянок по фактичному користуванню технічно не надається можливим, у зв'язку з відсутністю по усьому периметру вказаних земельних ділянок жорстких встановлених меж (огорож). Капітальна будівля складу літ. «Ж» та тимчасові споруди літ. "З", "И", "І" фактично розташовані у межах землекористування ФОП Буценко Л.К. відповідно до договору оренди земельної ділянки і з урахуванням фактично встановлених меж між суміжними земельними ділянками бази відпочинку "Лідія" та бази відпочинку "НІКА-2" їх розташування не відповідає діючим вимогам державних будівельних норм, а саме п. 3.25* ДБН 360-92** "Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень". Огорожа з металевих листів та сітки «Рабиця» по металевому каркасу, яка розділяє суміжні земельні ділянки б/в «Лідія» та б/в "Ніка-2", розташована у межах землекористування ФОП Буценко Л.К. відповідно до договору оренди земельної ділянки. Фактичні жорсткі межі земельної ділянки ПП «Ніка-2» частково не відповідають межам визначеним Державним актом на право власності на земельну ділянку від 21.06.2012р.

Отже, судом установлено, що споруда літери „Ж" розміщена відповідачем на межі суміжних земельних ділянок в межах земельної ділянки, яка належить ФОП Буценко Л.К., а тому не порушує прав позивача. Крім того, ПП "НІКА-2" не навело жодного доказу на підтвердження порушення власних прав, у зв'язку з оформленням відповідачем права власності на інші споруди, а саме: споруди літери „А" (бар), „Б" (щитова), „1К" (будинок відпочинку), „Н" (будинок відпочинку), „О" (будинок відпочинку), №1 (ємність для води), №2 (вигрібна яма), №3 (каналізація).

Судом першої інстанції вірно не прийнято до уваги посилання позивача на порушення ФОП Буценко Л.К. при здійсненні реконструкції бази відпочинку «Лідія» норм ДБН та відхилення від проекту, так як встановлення вказаних обставин не є підставою для визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсним.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На думку судової колегії, позивачем до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів того, що його права та охоронювані законом інтереси було порушено у зв'язку із оформленням свідоцтва на право власності нерухомого майна від 30.07.2014р., індексний №24911815, бланк серії САК №993373, відповідно до якого ФОП Буценко Л. К. є власником комплексу будівель та споруд бази відпочинку „Лідія", що розташовані за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Шабівська сільська рада, комплекс будівель та споруд №56 в частині, що стосується будівель та споруд: літери „А" (бар), „Б" (щитова), „Ж" (склад), „1К" (будинок відпочинку), „Н" (будинок відпочинку), „О" (будинок відпочинку), №1 (ємність для води), №2 (вигрібна яма), №3 ( каналізація).

З матеріалів справи не вбачається і позивачем у справі не доведено належними та допустимими доказами, що зазначене вище свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане з порушенням норм чинного законодавства України, зокрема, положень ст.ст.358, 364 Цивільного кодексу (в редакції від 11.10.2013р.) .

Суд вважає також за необхідне зауважити, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зазначене також знайшло відображення у ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, відповідно до яких право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та

керуючись ст.ст. 269,270,276,281-284 Господарського процесуального кодексу

України, суд -

постановив:

Рішення господарського суду Одеської області від 10 липня 2017 року у справі №916/3388/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 27.08.2018

Суддя-доповідач Л.В. Поліщук

Суддя Т.А. Величко

Суддя К.В. Богатир