ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.09.2018р. Справа №905/1388/18

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Українські хімічні технології ЛТД, м.Київ

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Екоіллічпродукт, м.Маріуполь

про стягнення заборгованості в сумі 104421,28 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2-по дов., ОСОБА_3-по дов.

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Українські хімічні технології ЛТД, м.Київ, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області до відповідача, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Екоіллічпродукт, м.Маріуполь, про стягнення заборгованості в сумі 104421,28 грн., у тому числі основний борг в сумі 83366,60 грн., три проценти річних в сумі 1594,55 грн., інфляція в сумі 4106,62 грн. та пеня в сумі 15354,51 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань за договором купівлі-продажу товару №49 від 20.01.2015р. в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, видаткові накладні №5982 від 18.12.2017р., №597 від 09.02.2018р., довіреності на отримання матеріальних цінностей, платіжні доручення.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 27.07.2018р. відкрите провадження у справі №905/1388/18, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 15.08.2018 року об 11:10 год., відповідачу запропоновано надати відзив на позов в строк до 14.08.2018р.

Ухвалою від 15.08.2018р. продовжено ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Екоіллічпродукт, м.Маріуполь строк, встановлений для реалізації права відповідача на подання відзиву на позовну заяву, на сім днів з моменту отримання даної ухвали суду.

Відповідач у судове засідання не зявився, відзиву на позовну заяву не надав.

Згідно позовної заяви та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Екоіллічпродукт зареєстроване за адресою: 87506 м.Маріуполь, вул.Свободи, 20, за якою і здійснювалось направлення поштової кореспонденції судом (повідомлення про вручення поштових відправлень від 07.08.2018р.).

Отже, відповідача було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Відповідно до ст.120 Господарського процесуального кодексу України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обовязковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

За таких обставин, враховуючи достатність зібраних по справі доказів, приймаючи до уваги неодноразову неявку в судове засідання відповідача, згідно ст.ст.165, 202 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

20.01.2015р. між сторонами укладено договір купівлі-продажу №49, згідно з яким позивач (продавець) зобовязався передати у власність відповідача товар, а відповідач (покупець) взяв на себе зобовязання прийняти товар на умовах та в порядку, визначеному договором, в асортименті та кількості, погодженими в заявці на поставку (п.1.1 договору).

Асортимент та кількість товару в кожній партії покупець вказує у заявці на поставку відповідної партії товару. Заявка на поставку відповідної партії товару надається покупцем у письмовій формі (п.1.2 договору).

Під товаром в даному договорі розуміється професійні миючі та дезінфікуючі засоби в асортименті (п.1.4 договору).

Згідно п.2.1 договору сума даного договору визначається загальною сумою видаткових накладних згідно яких здійснюється поставка за договором.

За умовами п.п.5.1.-5.3 договору поставка товару на склади покупця здійснюється транспортом продавця та за рахунок продавця здійснюється на умовах DDP (Інкотермс 2010).

Поставка товару здійснюється продавцем на підставі заявок, що направляються покупцем на адресу продавця за допомогою факсимільного звязку, електронної пошти або через представника продавця.

Заявка покупця по кількості та асортименті надається не пізніше 10 години ранку за 48 годин до виконання заявки.

Відповідно до п.5.4 перехід права власності та ризиків на товар відбувається в момент передачі товару від продавця до покупця.

Згідно п.9.1 договір №49 від 20.01.2015р. набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2015р., після чого вважається автоматично пролонгованим на кожен наступний рік за відсутності письмової заяви будь-якої із сторін за 30 календарних днів до дати його закінчення.

Припинення дії договору не звільнює сторони від виконання всіх обовязків, передбачених договором (п.9.2 договору).

Як встановлено, згідно видаткових накладних №5982 від 18.12.2017р., №597 від 09.02.2018р. позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар за договором №49 від 20.01.2015р. на суму 83366,60 грн. з урахуванням часткової сплати заборгованості з боку відповідача та часткового повернення товару позивачу.

Факт отримання від позивача товару з боку відповідача на вказану суму за договором не спростований.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п.3.1 договору №49 від 20.01.2015р. оплата за поставлений товар здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом 12 банківських днів з моменту фактичного отримання товару.

За висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 83366,60 грн. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач належним чином не виконав.

Заявою від 29.08.2018р., що надійшла до суду 03.09.2018р., позивачем повідомлено суд про погашення відповідачем основного боргу в частині 20000,00 грн.

Так, як встановлено, після подання позову до суду, згідно платіжного доручення від 02.08.2017р. №2137 на рахунок позивача від відповідача надійшли грошові кошти в сумі 10000,00 грн. та згідно платіжного доручення від 10.08.2017р. відповідачем на користь позивача також перераховано грошові кошти в сумі 10000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Пунктом 2 ч.1 ст.232 Господарського процесуального кодексу України передбачено правило, згідно якого господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, враховуючи погашення відповідачем заборгованості в сумі 20000,00 грн., провадження у справі в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 20000,00 грн. підлягає закриттю.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім суми основного боргу, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення з відповідача три проценти річних за період з 06.01.2018р. по 04.06.2018р. в сумі 1594,55 грн. та інфляцію в сумі 4106,62 грн. за період з січня 2018р. по квітень 2018р.

За висновками суду, розрахунок трьох процентів річних є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Одночасно, щодо вимог про стягнення інфляції суд виходить з наступного.

Відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, враховуючи, що відповідач мав сплатити вартість отриманої від позивача продукції до 04.01.2018р. включно, а заборгованість з оплати товару виникла з наступного дня 05.01.2018р. та виходячи з того, що інфляція нараховується лише за повний місяць, нарахування позивачем інфляційних витрат за січень 2018р. є неправомірним.

В результаті проведеного перерахунку суду, інфляційні витрати підлягають стягненню за період з лютого 2018р. по квітень 2018р. в сумі 3068,61 грн., а решта вимог в цій частині підлягає залишенню без задоволення.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання

Відповідно до ст.551 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України предметом неустойки є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст.551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства, при цьому розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Згідно п.7.2. договору за прострочення виконання зобовязання сторони сплачують фінансові санкції, зокрема, за порушення строків оплати товару пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочки від несплаченої в строк суми за кожен день прострочення.

На підставі вказаного пункту договору, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені за період з 06.01.2018р. по 12.07.2018р. в розмірі 15354,51 грн.

За висновками суду, розрахунок суми пені є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що позов доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, проте, в частині стягнення інфляційних в сумі 1038,01 грн. є неправомірними, виходячи з того, що відповідач відзиву на позов не надав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 83384,27 грн., у тому числі сума основного боргу в розмірі 63366,60 грн., три проценти річних в сумі 1594,55 грн., інфляція в сумі 3068,61 грн. та пеня в сумі 15354,51 грн.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, з урахуванням того, що заборгованість в сумі 20000,00 грн. була сплачена відповідачем після звернення позивача з позовом до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 120, 165, 236-241, п.2 ч.1 ст.232 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі №905/1388/18 в частині вимог ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Українські хімічні технології ЛТД, м.Київ до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Екоіллічпродукт, м.Маріуполь про стягнення основного боргу в сумі 20000,00 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Українські хімічні технології ЛТД, м.Київ до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Екоіллічпродукт, м.Маріуполь про стягнення заборгованості в сумі 84421,28 грн.., у тому числі основний борг в сумі 63366,60 грн., три проценти річних в сумі 1594,55 грн., інфляція в сумі 4106,62 грн. та пеня в сумі 15354,51грн., задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Екоіллічпродукт» (87506 м.Маріуполь, вул.Свободи, 20, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Українські хімічні технології ЛТД (02092 м.Київ, вул.Довбуша, 37, ) основний борг в розмірі 63366,60 грн., три проценти річних в сумі 1594,55 грн., інфляцію в сумі 3068,61 грн. та пеню в сумі 15354,51 грн., всього заборгованість 83384,27 грн., судовий збір в сумі 1744,50 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 05.09.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 05.09.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина