КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2018 р. Справа№ 911/552/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Калатай Н.Ф.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача : не з'явився,

від відповідача : не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області від 20.07.2018

у справі № 911/552/18 (суддя Ярема В.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Борщагівка"

про стягнення 21968,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.07.2018р. у справі №911/552/18 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Борщагівка" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 4 557 грн. 90 коп. пені, 647грн. 10коп. 3% річних, 2 431грн. 29коп. інфляційних втрат та 612грн. 47коп. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу протягом січня-квітня, жовтня-грудня 2015 року позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ загальною вартістю 53 980,96 грн., відповідач свої зобов'язання за договором в частині оплати вартості поставленого природного газу належним чином не виконав, провівши остаточні розрахунки за поставлений газ з порушенням погоджених сторонами строків.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 20.07.2018р. в частині відмови у позові та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача 7 448,52грн. пені, 1060,34грн. 3% річних, 5823,53 грн. інфляційних втрат.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення підприємство відповідача не було учасником врегулювання заборгованості, а отже порядок не нарахування чи списання неустойки (штраф, пеня ), інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, передбачений ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» не міг бути застосований до відповідача. Зазначений закон не містить вказівки щодо не нарахування неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань та 3% річних при частковому погашенні боргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.08.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, заперечень, письмових пояснень та клопотань до 27.08.2018р., розгляд справи призначено на 29.08.2018р.

В судове засідання апеляційного господарського суду не з'явились представники сторін.

Враховуючи, що предметом розгляду у справі № 911/552/18 є вимоги про стягнення 21968,68 грн., вказана справа відноситься до малозначних відповідно до ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, явка учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов'язковою, про причини неявки сторони суд не повідомили, судова колегія ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представників сторін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи судова колегія встановила.

30.12.2014 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як продавцем, та КП "Борщагівка" , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу природного газу №2421/15-БО-17, відповідно до якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до пункту 11 договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Позивач свої обов'язки за договором в частині постачання природного газу виконав належним чином, що не заперечується сторонами.

На виконання умов договору, протягом січня-квітня, жовтня-грудня 2015 року позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ загальною вартістю 53 980,96грн, що підтверджується підписами та відбитками печаток сторін на актах приймання-передачі природного газу:

- б/н від 31.01.2015 на суму 11 684,00грн,

- б/н від 28.02.2015 на суму 8 922,46грн,

- б/н від 31.03.2015 на суму 11 288,31грн,

- б/н від 30.04.2015 на суму 9,60грн,

- б/н від 31.10.2015 на суму 2 244,13грн,

- б/н від 30.11.2015 на суму 10 241,27грн,

- б/н від 31.12.2015 на суму 9 591,19грн., копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідачем були підписані акти приймання-передачі природного газу за січень-квітень, жовтень-грудень 2015 року без будь-яких заперечень щодо обсягу поставленого газу, а тому у відповідача виник обов'язок щодо його оплати у повному обсязі, у передбачені п. 6.1 договору строки.

Як свідчать матеріали справи, відповідач свої обов'язки за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу належним чином не виконав, провівши остаточні розрахунки за поставлений газ з порушенням погоджених сторонами строків, а саме, сплативши: 30.04.2015 - 10 000,00грн., 04.10.2016 - 13 980,96грн., 16.12.2016 - 30000,00грн. Таким чином, остаточний розрахунок за поставлений газ відповідач здійснив лише 16.12.2016р.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором, що полягає у порушенні передбачених п. 6.1 договору строків оплати поставленого вартості газу, позивач просить стягнути з відповідача: 12 006,42грн.пені, 1707,44грн. 3% річних, 8 254,82грн. інфляційних втрат, розрахунок яких додано позивачем до позовної заяви.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом ( ч.1 ст. 193 ГК України).

Згідно зі ст. 655, ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Дана норма кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України.

За змістом приписів ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності) якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Верховною Радою України 03.11.2016 було прийнято Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" (далі - Закон), дія якого поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Положеннями вказаного Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до Порядку, у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" унормовано, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що до заборгованості, що виникла та погашена до набрання чинності Законом (тобто до 30.11.2016) не можуть бути застосовані передбачені Законом правила та вимоги щодо необхідності включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Таким чином, оскільки основна заборгованість по оплаті вартості природного газу, поставленого у січні-березні 2015 року за договором була погашена відповідачем 04.10.2016. власними коштами, а саме, повністю оплачено січень-лютий та частково березень, тобто до набрання чинності вказаним вище Законом, вимога позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за січень-лютий та березень не відповідає приписам ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", а тому задоволенню не підлягає.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що зазначений закон не містить вказівки щодо не нарахування неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань та 3% річних при частковому погашенні боргу та положення зазначеного Закону застосовується у разі повного погашення, до уваги судовою колегією не приймається, оскільки положення ч.3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" вказують про те, що на заборгованість за природний газ, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, оскільки, як встановлено основна заборгованість по оплаті вартості природного газу, поставленого у січні-березні 2015 року за договором була погашена відповідачем 04.10.2016 власними коштами, а саме, повністю оплачено січень-лютий та частково березень, тобто пеня, 3% річних та інфляційних втрати не нараховуються на сплачену відповідачем на користь позивача суму.

Крім того, аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №914/102/17, від 20.06.2018 у справі №916/3055/16, від 27.03.2018 у справі №905/2373/16, від 16.04.2018 у справі №905/375/71.

Водночас, з урахуванням того, що оплату вартості решти газу, поставленого у березні (на суму 1 288,31грн), квітні, жовтні-грудні 2015 року відповідачем здійснено з порушенням передбачених договором строків та після набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", а саме 16.12.2016, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість за березень (у розмірі 1 288,31 грн), квітень, жовтень-грудень 2015 року підлягають частковому задоволенню, у розмірі пені - 4 557,90грн, 3% річних - 647,10 грн. та 2 431,29 грн. інфляційних витрат.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2018р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 20.07.2018р. у справі № 911/552/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/552/18 повернути до Господарського суду Київської області.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови підписано 05.09.2018р.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Сітайло

Н.Ф. Калатай