КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2018 р. Справа№ 911/3605/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Квітін Р.В., ордер №725614 від 25.07.2018;

від відповідача - Тилик Т.М., ордер №365705 від 25.06.2018,

розглянувши апеляційну скаргу Білоцерківської дослідно-селекційної станції інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Київської області від 25.04.2018 у справі №911/3605/17 (суддя Бацуца В.М., м. Київ, повний текст складено - 14.06.2018) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агро - СПП" до Білоцерківської дослідно-селекційної станції інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України про зобов'язання вчинити дії з поставки товару та стягнення 1 644 410, 96 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро - СПП" звернулось до Господарського суду Київської області із позовом до Білоцерківської дослідно-селекційної станції інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України про зобов'язання поставити 450 метричних тонн "пшениці 3 класу" на загальну суму 1 350 000, 00 грн. та стягнення 294 410, 96 грн. пеня та 1 350 000, 00 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем свого обов'язку щодо своєчасної поставки товару, а саме 450 метричних тонн "пшениці 3 класу" за договором поставки № 25/09/01 від 25.10.2015 р.

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.04.2018 у справі №911/3605/17 позов задоволено повністю: зобов'язано відповідача вчинити дії з поставки позивачу 450 метричних тонн "пшениці 3 класу" на загальну суму 1 350 000, 00 грн.; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 294 410 грн. 96 коп. пені, 1 350 000 грн. штрафу.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем договірних зобов'язань в частині поставки товару.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 25.04.2018 у справі №911/3605/17 скасувати, та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на відсутність порушення ним договірних зобов'язань з огляду на не вчинення позивачем дій з отримання товару.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між Білоцерківською дослідно-селекційною станцією інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України (надалі - Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "СПП-Агро" (надалі - Покупець) 25.10.2015 р. було укладено договір поставки №25/09/01, згідно з умовами п. 1.1. якого продавець зобов'язується продати, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар "Пшениця 3 кл." урожаю 2015 року, (надалі - Товар), насипом, у відповідності до умов даного Договору.

Відповідно до п. 3.1. договору Продавець зобов'язується поставити 450, 000 (чотириста п'ятдесят) +/- 10% метричних тонн товару.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що передача Товару Продавцем проводиться на умовах EXW (згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів "Інкотермс" в редакції 2000 року) - зерновий склад ПАТ "Рокитнянський комбінат хлібопродуктів", 09600, вул. Вокзальна, буд. 222, смт. Рокитне, Київська обл., т. 04562-6-14-15, та ПАТ "Білоцерківський елеватор", 09107, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Привокзальна, 8, (далі - Зернові склади продавця).

Згідно п. 4.2. Договору Продавець передає Товар Покупцю у власність на Зерновому складі, визначеному у п. 4.1., на умовах цього договору в повному обсязі до 31 жовтня 2015 року.

Відповідно до п. 4.3. Договору поставка Товару підтверджується оформленим належним чином оригіналом складської квитанції виданої Зерновим складом на ім'я Покупця. Товар вважається поставленим Покупцю: За кількістю - згідно кількості зазначеної у складській квитанції виданої Зерновим складом на ім'я Покупця, а також даних, що вказані у видатковій накладній, яка підписана Покупцем та Продавцем. За якістю - на підставі даних, що вказані у складській квитанції виданої Зерновим складом на ім'я Покупця, а також катки аналізу зерна (форма № 47) виданої Зерновим складом.

Пунктом 4.4. договору встановлено, що датою отримання Товару вважається дата оформлення на ім'я Покупця складської квитанції на зерно, що видається Зерновим складом.

Відповідно до п. 5.1. Договору ціна Товару становить 3 000, 00 (три тисячі грн. 00 коп.) за 1 тонну з ПДВ, в тому числі ПДВ складає - 500, 00 (п'ятсот грн. 00 коп.) гривень.

Згідно з п. 5.2. Договору загальна вартість Товару, що постачається, по даному договору становить - 1 125 000, 00 (один мільйон сто двадцять п'ять тисяч грн. 00 коп.) гривень без ПДВ, крім того ПДВ - 225 000, 00 грн. Загальна вартість товару з ПДВ становить - 1 350 000, 00 (один мільйон триста п'ятдесят тисяч грн. 00 коп.) гривень.

Згодом, а саме 13.01.2016 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "СПП-Агро" (надалі - Цедент) та товариством з обмеженою відповідальністю "Агро - СПП" (надалі - Цесіонарій) було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № б/н, згідно умовами п. 1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Цедент відступає Цесіонару, а Цесіонарій набуває всі права і обов'язки Цедента за договором поставки № 25/09/01 від 25 жовтня 2015 року (надалі - Основним договором) належні Цедентові. Відповідно до Основного договору, Білоцерківська дослідно-селекційна станція інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України (надалі - Продавець) зобов'язана здійснити поставку товару на загальну суму 1 350 000, 00 гривень.

Відповідно до п. 2 договору про відступлення права вимоги Цесіонарій набуває право вимагати від Продавця (замість Цедента) належного виконання обов'язків за Основним договором, а саме поставки товару на загальну суму 1 350 000, 00 гривень, та оплати всіх штрафних санкцій за невиконання Продавцем своїх зобов'язань, визначених в розділі 6 Основного договору (відповідальність сторін).

Пунктом 3 договору про відступлення права вимоги встановлено, що до Цесіонарія переходить зазначене вище право вимоги Цедента в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідно до п. 4 договору про відступлення права вимоги документи та документована інформація, яка є важливою для здійснення права вимоги, яку відступає Цедент за цим договором, передаються Цедентом Цесіонарію в момент підписання сторонами цього договору.

Згідно п. 6. договору про відступлення права вимоги в день укладення цього договору Цедент зобов'язаний передати Цесіонерові оригінал наступних документів: договір поставки № 25/09/01 від 25 жовтня 2015 року.

Пунктом 7 договору про відступлення права вимоги встанволено, що права та обов'язки, що відступаються за цим договором переходять від Цедента до Цесіонарія в день підписання цього договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СПП-Агро" звернулось до боржника - відповідача із повідомленням вих. № 56 від 09.09.2016 р. про відступлення права вимоги (цесії), у якому повідомило відповідача про укладення між товариством з обмеженою відповідальністю "СПП-Агро" та товариством з обмеженою відповідальністю "Агро - СПП" договору відступлення права вимоги (цесії) № б/н від 13.01.2016 р., з передачею прав та обов'язків за договором поставки № 25/09/01 від 25.10.2015 р. до останнього.

Обставини направлення вказаного повідомлення про відступлення права вимоги від 09.09.2016 р. відповідачу підтверджуються фіскальним чеком № 5823 від 14.09.2016 р. та описом вкладення у цінний лист № 551 від 14.09.2016 р., наявними у матеріалах справи (а.с.13-15).

Позивач звернувся до відповідача з претензією вих. № 14/09-1 від 14.09.2016 р., в якій просив сплатити суму штрафних санкцій за порушення строків поставки, не поставку та недопоставку товару в сумі 27 193 134, 52 грн. за договорами поставки, в тому числі за договором на поставку пшениці № 25/09/01 від 25.10.2015 р.

В свою чергу, відповідач у відповіді на претензію вих. № 479 від 19.09.2016 р. зазначив, що про існування договору поставки № 25/09/01 від 25.10.2015 р. йому не відомо.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо поставки товару позивач звернувся до суду із даним позовом.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з п. 1) ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 516 цього ж Кодексу заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 517 цього ж Кодексу встановлено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Враховуючи вищевикладене та у відповідності до умов договору про відступлення права вимоги (цесії) б/н від 13.01.2016 р., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "СПП-Агро" та товариством з обмеженою відповідальністю "Агро - СПП", до останнього перейшло право вимагати у відповідача виконання ним обов'язку щодо поставки товару на загальну суму 1 350 000, 00 грн., а також сплати штрафних санкцій за договором поставки № 25/09/01 від 25.10.2015 р.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладання договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина 1 статті 656 Цивільного кодексу України).

Згідно з положеннями статті 662 цього Кодексу продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістом статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно п. 4.2. Договору Продавець передає Товар Покупцю у власність на Зерновому складі, визначеному у п. 4.1., на умовах цього договору в повному обсязі до 31 жовтня 2015 року.

Момент виконання обов'язку продавця передати товар визначено статтею 664 Цивільного кодексу України, згідно з якою обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

У розумінні положень частини 2 статі 664 зазначеного Кодексу товар вважається наданим у розпорядження покупця якщо: у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці; покупець поінформований про те, що товар готовий до передання. При цьому, товар повинен бути відповідним чином ідентифікований.

Сторони у визначили базис поставки товару - EXW (Інкотермс 2000).

Відповідно до визначення поняття EXW згідно з "Інкотермс 2000 Офіційних правил тлумачення торговельних термінів" термін "франко-завод" означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі

і т. ін.).

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що передача Товару Продавцем проводиться на умовах EXW (згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів "Інкотермс" в редакції 2000 року) - зерновий склад ПАТ "Рокитнянський комбінат хлібопродуктів", 09600, вул. Вокзальна, буд. 222, смт. Рокитне, Київська обл., т. 04562-6-14-15, та ПАТ "Білоцерківський елеватор", 09107, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Привокзальна, 8, (далі - Зернові склади продавця).

Відповідно до статті А.7 умов поставки EXW Інкотермс 2000 Продавець зобов'язаний дати покупцю достатнє повідомлення про здійснення поставки товару у відповідності зі статтею А.4, а також будь-яке інше повідомлення, якого потребує покупець для отримання можливості вжити звичайно необхідних для одержання товару заходів.

Згідно зі статтею В.4 умов поставки EXW Інкотермс 2000 Покупець зобов'язаний прийняти поставку товару, як тільки її здійснено у відповідності зі статтею А.4, та одержати товар від перевізника в названому місці.

Зазначена стаття умов поставки передбачає зобов'язання покупця щодо прийняття товару саме після здійснення окремого повідомлення про дату і місце, коли саме і де саме товар буде надано у розпорядження покупця.

Водночас, відповідач покупця (у будь-який спосіб) не проінформував про готовність до передання товару - пшениці у належному місці, так само як і не звертався до покупця із вимогою про прийняття ним товару.

Враховуючи вищевикладене, доводи апелянта про не вчинення позивачем дій з отримання товару підставою для відмови у задоволенні позову бути не можуть з огляду на недоведеність виконання відповідачем свого обов'язку щодо повідомлення покупця про здійснення поставки товару.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач не передав покупцеві спірного товару на умовах та у визначений договором строк; доказів зворотного відповідачем суду надано не було, відповідних обставин ним не спростовано.

З огляду на викладене, вимоги позивача про зобов'язання відповідача поставити 450 метричних тонн "пшениці 3 класу" на загальну суму 1 350 000, 00 грн. обґрунтовано задоволені місцевим господарським судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 546 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, зазначені види штрафної договірної відповідальності мають подвійну правову природу, які одночасно з тим, що стимулюють сторони дотримуватися умов договору, ще й повинні мати компенсаційний характер за порушення господарсько-правових зобов'язань.

Відповідно до ч.1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 6.3.1. Основного договору визначено, що за не поставку (недопоставку) товару в строк, визначений в п. 4.2. договору, продавець зобов'язується сплатити покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості товару, поставку якого було прострочено. За прострочення поставки більш ніж на 5 (п'ять) календарних днів продавець, крім пені (додатково) зобов'язується також сплачувати покупцю штраф в розмірі 100% вартості непоставленого (недопоставленого) товару. Штраф по даному пункту сплачується продавцем незалежно від заподіяних покупцю збитків.

Згідно п. 6.5. Основного договору сторони домовилися, що у відповідності до ст. 259 Цивільного кодексу України, до вимог щодо нарахування та стягнення пені, штрафів та інших видів неустойки/штрафних санкцій за цим договором, застосовується трирічний строк позовної давності.

Таким чином, умовами Договору передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов Договору у вигляді сплати штрафних санкцій.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічне застосування наведених норм міститься в постановах Верховного Суду України від 27.04.2012 р. у справі № 06/5026/1052/2011 та від 09.04.2012 р. у справі № 20/246-08, що згідно Господарського процесуального кодексу України є обов'язковим при розгляді інших справ.

Враховуючи те, що відповідачем було допущено порушення строку поставки товару, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 294 410, 96 грн. пені та 1 350 000, 00 грн. штрафу.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Білоцерківської дослідно-селекційної станції інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 25.04.2018 у справі №911/3605/17 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 07.09.2018 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

Л.В. Кропивна