ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2018 Справа № 904/1818/18
За позовом: Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», м. Покров

До: Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТС», м. Дніпро

Про: стягнення 506 444, 40 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

Секретар судового засідання Кучма Т.В.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Аржанухін В.Л. (дов.№254 від 25.05.18р.), Ковтуненко Р.О. (дов. №220 від 22.05.18р.);

Від відповідача: Явтушенко С.П. (дов. від 05.12.17р.)

СУТЬ СПОРУ:

АТ «Покровський ГЗК» (позивач) звернувся до суду з позовом до ТОВ «ІТС» (відповідач) про стягнення 506 444, 40 грн. ( в т.ч.: 406 652, 40 грн. - штраф у розмірі 0,5% від суми непоставленого товару та 99 792, 00 грн. - штраф у розмірі 10 % від суми непоставленого товару) штрафних санкцій за договором поставки №Т203/05 від 10.01.2017р. (укладеним між сторонами). Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на порушення відповідачем строків поставки товару відповідно до умов договору та правом позивача відповідно до умов договору нарахувати штрафні санкції.

ТОВ «ІТС» (відповідач) позовні вимоги визнав частково - в розмірі 99 792, 00 грн. штрафних санкцій, однак заперечував проти задоволення іншої частини позовних вимог , вказуючи, що відповідно умов договору поставка товару повинна була бути здійснена на умовах EXW склад постачальника (відповідача); відповідач неодноразово повідомляв позивача про готовність відвантаження товару, однак саме з вини позивача партія товару було відвантажено з порушенням строків , обумовлених сторонами у договорі. Надав контр -розрахунок суми штрафних санкцій , який склав 434 774, 80 грн. , однак просив відмовити позивачу у задоволенні позову в сумі 334 982, 80 грн.

АТ «Покровський ГЗК» (позивач) заперечував проти обставин , викладених відповідачем у відзиві на позов , та повідомив суд про своє перейменування з Публічного акціонерного товариства на Акціонерне товариство «Покровський ГЗК».

По справі були оголошені перерви з 26.06.18р. по 31.07.18р., з 31.07.18р. по 21.08.18р. та з 21.08.18р. по 28.08.18р.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

10.01.16р. між ТОВ «ІТС» (постачальник) та ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК» ( АТ «Покровський ГЗК» , покупець) було укладено договір поставки №Т203/05 , відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передати у власність покупцеві товар, повне найменування якого (номенклатура, асортимент), марка, вид, сорт, кількісні та якісні характеристики, код товару за УКТ ЗЕД за державним класифікатором продукції та послуг вказуються в специфікаціях до договору, які є його невід'ємною частиною, а покупець зобов'язався прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 3.1. договору постачальник зобов'язується поставити покупцеві товар на умовах та у спосіб, визначений у специфікаціях (додатках) до цього договору. Умови поставки визначаються згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010.

Відповідно до п.3.2. договору поставка товару здійснюється постачальником згідно з п.3.1. цього договору тільки після отримання письмового підтвердження (належним чином, оформленої заявки) покупця , яка направляється постачальником одним із таких способом: або поштою на юридичну адресу постачальника або в електронному вигляді на електронну адресу (e-mail): ІТС, в письмовому підтвердженні (заявці) покупець вказує графік поставки, який містить обсяги і терміни поставки товару в межах періоду поставки ,який сторони вказують в специфікаціях (додатках) до цього договору; постачальник зобов'язаний направити письмове підтвердження про отримання ним від покупця письмової заявки на постачання продукції одним із таких способів: або поштою на юридичну адресу покупця , або в електронному вигляді на електронну адресу (е-mail): ; дострокова поставка товару постачальником допускається тільки за згодою сторін.

Відповідно до п.3.6. договору зобов'язання постачальника щодо поставки товару вважаються виконаними в момент підписання покупцем акту приймання-передачі товару. Згідно з п.4.1 договору загальна вартість товару становить суму партії товару по всіх специфікаціях до цього договору.

Відповідно до п. 11.2 договору : у разі порушення строків поставки товару за цим договором покупець має право стягнути з постачальника штраф у розмірі 0,5% від суми непоставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення. У разі продовження прострочення понад 10 календарних днів покупець має право додатково стягнути з постачальника штраф у розмірі 10% від суми непоставленого (недопоставленого) товару. (а.с.9-14).

10.01.17р. сторони підписали специфікацію до договору № Т203/05 від 10.01.17р. (додаток № ), згідно якої домовились про поставку товару : Гальмо ТКГ-700 з гідро штовхачем (діаметр гальмівного шківа 700 мм) в кількості 22 шт. за ціною 37 800,00 грн.(без ПДВ) за одиницю, що в загальні сумі складає 997 920, 00 грн. Пунктом 2 специфікації сторони визначили умови поставки: ЕХW, м. Дніпро, згідно з Правилами Інкотермс. У п.5 специфікації сторони узгодили строк поставки товару, яка повинна бути здійснена постачальником на протязі 30 календарних днів з моменту підписання специфікації та отримання письмової заявки покупця (а.с.19).

Додатковою угодою №2 від 09.02.17р. до договору сторони внесли зміни в частині строку поставки позиції №1 додатку №1 (специфікації) від 10.01.1р. та виклали в наступній редакції: «Строк поставки: до 60 календарних днів з моменту підписання специфікації та отримання письмової заявки покупця, з правом дострокової поставки». (а.с.21).

01.03.17р. позивачем було надіслано на виконання п.3.2. договору відповідачу заявку на поставку товару, обумовленого сторонами в специфікації від 10.01.17р., на загальну суму 997 920, 00 грн. з ПДВ. (а.с.23) Вищезазначену заявку було отримано відповідачем 03.03.17р. (що підтверджується відповідним поштовим повідомленням, а.с. 24). Таким чином, поставка товару ( з урахуванням умов договору) за специфікцією повинна була здійснена відповідачем 02.05.17р.

Як встановлено судом, в порушення прийнятих на себе за договором поставки №№Т203/05 від 10.01.17р. зобов'язань відповідач здійснив поставку товару позивачу з порушенням строку поставки обумовленого сторонами в додатковій угоді №2 від 09.02.17р., а саме: 05.07.17р. відповідач за видатковою накладною №507/к, №507/к 1 від 05.07.17р., товарно-транспортною накладною №Р507/к, №Р507/к1 від 05.07.17р. та актом попереднього приймання ТМЦ від 05.07.17р. поставив товару обумовленого в специфікації до договору в кількості 11 штук , на загальну суму 498 960, 00 грн. (а.с.27-31). Таким чином, прострочка поставки товару в кількості 11 шт. складає 64 дні .

Та 08.08.17р. відповідач за видатковою накладною №808/С4 від 08.08.17р., товарно-транспортною накладною №Р808/С від 08.08.17р. та актом попереднього приймання ТМЦ від 08.08.17р. поставив товару обумовленого в специфікації до договору в кількості 11 штук , на загальну суму 498 960, 00 грн. (а.с.33-35). Таким чином, прострочка поставки товару в кількості 11 шт. складає 99 днів .

У зв'язку з порушенням строків поставки товару позивач (згідно наданого ним розрахунку) відповідно до п.11.2. договору нарахував відповідачу: 406 652, 40 грн. - штраф у розмірі 0,5% від суми непоставленого товару та 99 792, 00 грн. - штраф у розмірі 10 % від суми непоставленого товару за прострочення більше ніж 10днів. Всього сума штрафних санкцій склала 506 444, 40 грн. (а.с.3).

Направлені позивачем на адресу відповідача претензії №101-631/43 від 04.09.17р. , №101-756/57 від 12.10.17р. та досудове нагадування №101-240 від 02.04.18р. щодо сплати суми штрафу (а.с.39-45), відповідач у своїй відповіді на претензії листами №0510/1 від 05.10.17р. та №271001 від 27.10.17р. відмовив у задоволені вимог позивача (а.с.46-47). На час прийняття рішення у справі відповідач доказів сплати штрафних санкцій перед позивачем або доказів своєчасної поставки товару не надав.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач проти того, що поставка товару відбулась із порушенням встановлених договором строків не заперечував.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України до відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються положення Цивільного кодексу України, насамперед, загальні положення про забезпечення виконання зобов'язання, встановлені його статтями 546-548. Проте, норми Цивільного кодексу України не повністю поширюються на господарсько-правові штрафні санкції.

За правилами Цивільного кодексу України пеня обчислюється - у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Сторони під час укладання договору поставки передбачили , що у разі порушення строків поставки товару за цим договором покупець має право стягнути з постачальника штраф у розмірі 0,5% від суми непоставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення. У разі продовження прострочення понад 10 календарних днів покупець має право додатково стягнути з постачальника штраф у розмірі 10% від суми непоставленого (недопоставленого) товару ( п.11.2 )

Господарським кодексом України закріплено право сторін на власний розсуд формулювати умову договору про штрафні санкції (з дотриманням правил ч.1 ст. 231), їх розмір, спосіб обчислення, підстави застосування, співвідношення із збитками.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Проте, не може бути підставою відмови у задоволенні вимоги про сплату неустойки те, що вона встановлена за неналежне виконання не грошового зобов'язання, та що така неустойка не підпадає під визначення пені, яке наводиться в ч. 3 ст. 549 ЦК України. Коли обов'язок боржника сплатити грошову суму чи передати майно кредиторові у зв'язку з порушенням зобов'язання не підпадає під визначення штрафу чи пені, слід керуватися визначенням неустойки, що наводиться у ч. 1 ст. 549 ЦК України, оскільки штраф та пеня є різновидом неустойки, що не вичерпують всього змісту поняття неустойки.

Як вже зазначено вище, підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки фактичні обставини справи свідчать про порушення відповідачем умов договору щодо термінів поставки товару, що визнається останнім, то суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача передбаченої пунктом 11.2 договору неустойки.

Також слід зазначити, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 30.05.11р. N42/252, від 09.04.12р. N20/246-08 та в постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.03.15р. по справі № 904/9926/14.

Судом було перевірно правильність нарахувань позивачем відповідачу пені та штрафу, порушень не виявлено. Одночасно, суд не погоджується з контр розрахунком відповідача.

Відповідно до ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду. Якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.2 ст. 233 Господарського кодексу України якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з п.2.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду. У підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 цієї постанови пленуму зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З урахуванням вищезазначеного, позовні вимоги є обгрунтованими , однак суд користуючись правами , наданими йому ст.233 ГК України та 551 ГК України, вважає за можливе зменшити загальний розмір штрафу на 99 792, 00 грн. , які нараховані позивачем за прострочення поставки товару понад 10 календарних днів ; оскільки відповідач таки поставив на користь позивача товар в повному обсязі та під час виконання цього договору намагався врегулювати цей спір в досудовому порядку шляхом неодноразового звернення до позивача з листами ( пропозиціями ) , які направлялися електронною поштою .

Одночасно, заперечення відповідача, обгрунтовані посиланням на прийняття позивачем товару кількома партіями та наявність електроного листування між сторонами з цього приводу; суд оцінює критично, оскільки умовами договору чітко визначено , що товар повинен бути поставлений одночасно в повному обсязі , а не частками ( партіями ) ; та враховуючи відсутність додаткової угоди про це до договору ,яка повинна бути підписана двома сторонами .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТС» (49070, м. Дніпро, вул. Мечнікова, буд.10б; ) на користь позивача - Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» (53300, м. Покров, вул. Центральна, 11; ): 406 652,40 грн. - штрафу та 7 596, 67 грн. - судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення . Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції .

Суддя Васильєв О.Ю.

Повне рішення складено 06.09.2018