КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2018 р. Справа№ 910/4167/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Смірнової Л.Г.

Пашкіної С.А.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.,

представників сторін:

від позивача ОСОБА_2

від позивача ОСОБА_3

від відповідача Мануілова Я.І.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 (повний текст складено 27.06.2018) по справі №910/4167/18 (суддя Джарти В.В.)

за позовом ОСОБА_2

до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

про стягнення 388 222,53 грн, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення 388222,53 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виплачено належну суму дивідендів у строки, встановлені рішенням Загальних зборів акціонерів Товариства від 10.10.2014, оформленим протоколом №22, на якому прийнято рішення про розподіл прибутку товариства за 2011, 2012 та 2013 роки, та рішенням Товариства від 22.07.2015, оформленим протоколом №23, на якому прийнято рішення про розподіл прибутку товариства за 2014 рік. Крім суми дивідендів, позивач також просить стягнути з Товариства інфляційні втрати та три проценти річних

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 по справі №910/4167/18 позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення 388 222,53 грн задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь ОСОБА_2 суму основного боргу в розмірі 238 357,12 грн, інфляційні втрати в розмірі 119 265,39 грн, 3% річних в розмірі 20 463,73 грн, судовий збір у розмірі 5 671,30 грн, та 6 091,69 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині в позові відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що обов'язок виплати дивідендів без будь-яких додаткових умов, покладено на відповідача у встановлений у рішенні загальних зборів строк. Проте, матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів на підтвердження здійснення ним виплати позивачу дивідендів за 2011-2014 роки.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що зобов'язання по виплаті дивідендів слід вважати визначеними лише тоді, коли ПАТ «Укрнафта» відома сума грошових коштів, що підлягає сплаті на користь певного акціонера, а не з моменту прийняття уповноваженим органом управління емітента рішення про порядок розподілу прибутку та виплату дивідендів за 2011-2014 роки. Крім того, апелянт зазначає що право акціонера на отримання дивідендів має бути реалізовано саме акціонером, шляхом звернення з відповідними вимогами, в строк встановлений загальними зборами.

Також, апелянт зазначає, що позиція місцевого господарського суду у даній справі щодо застосування положень Цивільного кодексу України, які регламентують відповідальність за порушення грошового зобов'язання, до правовідносин та зобов'язань, що виникають в процесі управління господарською діяльністю між суб'єктом господарювання та суб'єктом організаційно-господарських повноважень, є помилковою.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.07.2018 колегією суддів у складі: головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді Смірнова Л.Г., Дідиченко М.А. відкрито апеляційне провадження по справі та встановлений строк для подання відзивів. Справу призначено до розгляду 28.08.2018.

Розпорядженням від 23.08.2018 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв'язку з перебуванням судді Дідиченко М.А, у відпустці.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2018, в зв'язку з перебуванням судді Дідиченко М.А., яка не є головуючим суддею, у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя - Сітайло Л.Г. судді: Смірнова Л.Г., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2018 колегією суддів, в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 по справі №910/4167/18 до свого провадження.

10 серпня 2018 року представником позивача, через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів, подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечував проти доводів апеляційної скарги.

В судове засідання 28.08.2018 з'явились представники позивача та відповідача.

Статтями 269, 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 20.10.2014 та 03.08.2015, позивач був власником 2 730 штук простих іменних акцій ПАТ "Укрнафта", що відповідно до приписів вищенаведених положень законодавства свідчить про існування у позивача права на отримання частини прибутку акціонерного товариства (дивідендів).

Рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ "Укрнафта", оформленим протоколом №22 від 10.10.2014, затверджено прибуток Товариства за 2011-2013 та визначено його розподіл та розмір, порядок і строки виплати дивідендів акціонерам.

Рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ "Укрнафта", оформленим протоколом №23 від 22.07.2015, затверджено прибуток Товариства за 2014р., а також визначено його розподіл та розмір, порядок та строки виплати дивідендів акціонерам.

На підставі зазначених рішень загальних зборів акціонерів ПАТ "Укрнафта", відповідачем, станом на 20.10.2014 та 03.08.2015, здійснено нарахування позивачу доходу у вигляді дивідендів, а саме за 2011 рік 109827,90 грн (40,23 грн. х 2730 шт.), за 2012 рік 71880,90 грн (26,33 грн. х 2730 шт.), за 2013 рік 9555,00 грн (3,50 грн. х 2730 шт.) та за 2014 рік 63663,60 грн (23,32 грн. х 2730 шт.).

За приписами ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів, у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Корпоративні права, згідно п. 8 ч. 1 ст.2 Закону України "Про акціонерні товариства" - це сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства, у разі його ліквідації, відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

Відповідно до ст. 152 ЦК України акціонерне товариство - це господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість акцій однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Акція - іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства, у вигляді дивідендів, та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств (ч. 1 ст.6 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок").

Положеннями ст.25 Закону України "Про акціонерні товариства" встановлено, що кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на: 1) участь в управлінні акціонерним товариством; 2) отримання дивідендів; 3) отримання у разі ліквідації товариства частини його майна або вартості частини майна товариства; 4) отримання інформації про господарську діяльність акціонерного товариства. Одна проста акція товариства надає акціонеру один голос для вирішення кожного питання на загальних зборах, крім випадків проведення кумулятивного голосування. Акціонери-власники простих акцій товариства можуть мати й інші права, передбачені актами законодавства та статутом акціонерного товариства.

Таким чином, правовою підставою набуття майнових прав акціонера акціонерного товариства, в тому числі і права на одержання дивідендів, є набуття права на відповідну акцію товариства.

За змістом ст. 30 Закону України "Про акціонерні товариства" дивіденд - частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів. Товариство виплачує дивіденди виключно грошовими коштами. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів. Виплата дивідендів за привілейованими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку, відповідно до статуту акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців після закінчення звітного року. У разі відсутності або недостатності чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку минулих років виплата дивідендів за привілейованими акціями здійснюється за рахунок резервного капіталу товариства або спеціального фонду для виплати дивідендів за привілейованими акціями. Рішення про виплату дивідендів та їх розмір за простими акціями приймається загальними зборами акціонерного товариства.

Беручи до уваги, що наявними в матеріалах справи Рішеннями підтверджується затвердження Загальними зборами акціонерів Товариства прибутку за 2011-2013 та 2014 роки, визначення його розподілу, розміру, порядку та строків виплати дивідендів акціонерам, відповідно з прийняттям цих Рішень, відповідач взяв на себе зобов'язання з виплати, зокрема, на користь позивача дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності в 2011-2013 роках.

Доказів виплати позивачу дивідендів у встановлені Рішеннями Загальних зборів строки матеріали справи не містять.

Разом з тим, згідно п.160.1 ст.160 Податкового кодексу України, будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею.

За приписами п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Ставки податку на пасивні доходи до бази оподаткування встановлюються у таких розмірах: 5 відсотків - для доходів у вигляді дивідендів по акціях та корпоративних правах, нарахованих резидентами - платниками податку на прибуток підприємств (крім доходів у вигляді дивідендів по акціях, інвестиційних сертифікатах, які виплачуються інститутами спільного інвестування) (п. 167.5.2. п. 167.5. ст. 167 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем перераховано до бюджету податок з доходу у вигляді дивідендів: за 2011 рік 5491,40 грн, за 2012 рік 3594,05 грн, за 2013 рік 477,75 грн, за 2014 рік 3183,18 грн, що підтверджується витягами з Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку.

На виконання вказаних положень податкового законодавства, з нарахованих позивачеві дивідендів було утримано та сплачено до бюджету в повному обсязі військовий збір: за 2011 рік 1647,42 грн, за 2012 рік 1078,211 грн, за 2013 рік 143,33 грн, за 2014 рік 954,95 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що матеріалами справи належним чином підтверджується існування грошового зобов'язання відповідача по сплаті позивачу грошових коштів в розмірі в розмірі 238357,12 грн за 2011-2013 роки, строк виплат яких встановлено з 20.10.2014 до 10.04.2015, та дивідендів за 2014 рік, строк виплат яких встановлено з 03.08.2015 до 03.10.2015.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин на підставі ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми невиплачених дивідендів, в розмірі 238357,12 грн, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Доводи відповідача про те, що право на отримання дивідендів повинно бути реалізоване акціонером, а зобов'язання емітента по виплаті частки прибутку (дивідендів) акціонеру виникає під час реалізації акціонером наданого права, є необґрунтованими з огляду на те, що позивач не зобов'язаний звертатись до відповідача із заявою про виплату дивідендів, оскільки положеннями чинного законодавства такого обов'язку не встановлено.

Щодо доводів апелянта про безпідставне стягнення 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 30 Закону України "Про акціонерні товариства", з моменту прийняття рішення загальними зборами, виплата дивідендів акціонеру стає обов'язком цього товариства, належне виконання якого покладається саме на це товариство і не залежить від будь-яких дій акціонера.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. ст.524 та 533 Цивільного кодексу України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання щодо сплати коштів. Товариство виплачує дивіденди виключно грошовими коштами.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків може бути, у тому числі, і рішення загальних зборів про виплату дивідендів. Таким чином, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, й факту прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів.

Таким чином, правовідносини, в яких товариство, у разі прийняття рішення загальними зборами про виплату акціонеру дивідендів, зобов'язане здійснити таку виплату, є грошовим зобов'язанням.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, здійснений місцевим господарським судом арифметично вірно, прийшла до висновку про його обґрунтованість.

Позивачем також заявлено до стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" витрат, пов'язаних із розглядом справи у розмірі 6255,00 грн.

Відповідно до положень статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, на підтвердження понесення ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу до матеріалів справи додано копію договору про надання правової допомоги від 19.01.2018, укладеного між адвокатом ОСОБА_3 та ОСОБА_2, згідно з яким ОСОБА_2 зобов'язався сплатити на користь адвоката ОСОБА_3 вартість послуг адвоката в розмірі 6255,00 грн. Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи розрахунок витрат на адвокатські послуги від 19.01.2018 та акт приймання-передачі наданих правових послуг від 21.06.2018.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з матеріалів справ, між адвокатом та клієнтом складено акт приймання-передачі наданих правових послуг від 21.06.2018, згідно з яким адвокатом ОСОБА_3 здійснювалася підготовка процесуальних документів, а саме позовна заява, відповідь на відзив, клопотання та заяви. Крім того, адвокат приймав участь в судових засіданнях.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що стягнення адвокатських витрат, у зазначеній місцевим судом сумі, відповідає вказаним цим же судом критеріям розумності, спів розмірності.

Крім того, в ході апеляційного розгляду справи, позивачем подано клопотання про стягнення адвокатських витрат за представлення адвокатом ОСОБА_3 інтересів клієнта в Київському апеляційному господарському суді, на підтвердження чого надано додаткову угоду до договору про надання правової допомоги та розрахунок наданих послуг.

З розрахунку витрат на адвокатські послуги вбачається, що останній здійснено відповідно до Методики обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, затвердженою Кабінетом Міністрів України від 17.09.2014 №465, а саме: 5% розміру пожиточного мінімуму та складає 88,1 грн за годину наданих послуг. При цьому, визначено обсяг послуг наданих адвокатом, а саме, опрацювання матеріалів, підготовка відзиву та розрахунків, участь в судовому засіданні.

Колегія суддів, беручи до уваги, що за результатами розгляду справи судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" залишено без задоволення, рішення суду першої залишено без змін, а також враховуючи, що спір виник з вини відповідача, вважає належним чином обґрунтованою заяву про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 2026,00 грн, за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення суду ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального права, а обставини, які встановлені апеляційною інстанцією не призвели до неправильного вирішення спору місцевим господарським судом, в зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 по справі №910/4167/18 без змін.

2.Матеріали справи №910/4167/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5; ідентифікаційний код 00135390) на користь ОСОБА_2 (03037, АДРЕСА_1; індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) 2026,00 (дві тисячі двадцять шість) грн витрат на професійну правничу допомогу.

4.Видачу наказу доручити господарському суду міста Києва.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.09.2018.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді Л.Г. Смірнова

С.А. Пашкіна