ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

27 серпня 2018 року Справа № 5016/1496/2011(8/62)

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

заявника (відповідача): Казмерчук Н.С.;

представника позивача: не з'явився;

представник державної виконавчої служби: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву Казмерчук Наталії Станіславівни про визнання наказу суду від 06.07.2011 у справі №5016/1496/2011(8/62) таким, що не підлягає виконанню, та зняття арешту з належного їй транспортного засобу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Український торговий дім "Асторг"

(01034, м.Київ, вул.Кутузова, буд.13, оф.402),

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Казмерчук Наталі Станіславівни

(54056, АДРЕСА_1),

про: стягнення коштів у сумі 26565,00 грн.,

орган ДВС (заінтересована особа): Інгульський відділ державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (54056, м.Миколаїв, вул.Космонавтів, буд.61), -

в с т а н о в и в:

13.08.2018 Казмерчук Наталія Станіславівна звернулась до Господарського суду Миколаївської області із заявою (вхід.№10186/18), в якій, з урахуванням заяви від 27.08.2018 (вхід.№10761/18), просить суд:

- визнати виконавчий документ - наказ №5016/1496/2011 від 06.07.2011, виданий Господарським судом Миколаївської області на підставі його рішення від 21.06.2011 за позовною заявою ТОВ "Український торговий дім "Асторг" до ФОП Казмерчук Н.С., таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку зі спливом встановленого законом строку пред'явлення виконавчого документу до його виконання;

- зняти арешт з належного їй - Казмерчук Наталії Станіславівні транспортного засобу - Nissan Micra 1.0L, д/н НОМЕР_1, 1997 року випуску, зеленого кольору, № двигуна НОМЕР_2, кузова НОМЕР_3 накладений постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 20.04.2012.

Заява обґрунтована тим, що 27.06.2014 державним виконавцем Ленінського ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області при винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві за п.7 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (не виявлення майна боржника протягом року з дня оголошення його розшуку) у виконавчому провадженні №29988303 щодо примусового виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.06.2011 у даній справі, не було знято арешт з належного заявниці транспортного засобу - Nissan Micra 1.0L, д/н НОМЕР_1, 1997 року випуску, зеленого кольору, № двигуна НОМЕР_2, кузова НОМЕР_3, що обмежує її право як власника вільно ним розпоряджатися та користуватися. У знятті арешту з належного заявниці транспортного засобу державною виконавчою службою останній було відмовлено.

До того ж, заявниця з посиланням на положення Закону України "Про виконавче провадження" та ст.328 ГПК України, зазначає, що в зв'язку з пропуском стягувачем строку для повторного пред'явлення до примусового виконання наказу суду від 06.07.2011 у даній справі, стягувач втратив право на стягнення з неї боргу, а тому вказаний виконавчий документ підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 16.08.2018 справа №5016/1496/2011(8/62) в частині розгляду вказаної заяви прийнята суддею Мавродієвою М.В. до свого провадження та призначена до розгляду в Від Інгульського ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області 23.08.2018 до суду надійшли письмові пояснення №49527 від 22.08.2018 на заяву, в яких останнім зазначається, що 27.06.2014 на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", у ВП №29988303 винесено постанову про повернення виконавчого документа - наказу Господарського суду Миколаївської області №5016/1496/2011 від 06.07.2011 стягувачеві ТОВ "Український дім "Асторг".

Письмових заперечень на вказану заяву позивачем (стягувачем) суду не надано.

Представники позивача (стягувача) та державної виконавчої служби у судове засідання не з'явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Згідно ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення про причини неявки.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглядати заяву за відсутності представників позивача (стягувача) та державної виконавчої служби.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши відповідача, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.06.2011 у справі №5016/1496/2011(8/62), яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 27.09.2011, з Фізичної особи-підприємця Казмерчук Наталі Станіславівни стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український торговий дім "Асторг" грошові кошти у сумі 26565,00 грн. боргу за поставлений товар, 265,65 грн. держмита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

06.07.2011 вказане рішення набрало законної сили та судом видано відповідний наказ.

За заявою стягувача 23.11.2011 старшим державним виконавцем Ленінського ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Палагнюк А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №29988303 з примусового виконання наказу Господарського суду Миколаївської області від 06.07.2011 у справі №5016/1496/2011(8/62).

19.04.2012 старшим державним виконавцем Ленінського ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Палагнюк А.М. накладено арешт на транспортні засоби належні Казмерчук Наталі Станіславівні, ІНФОРМАЦІЯ_1

20.04.2012 старшим державним виконавцем Ленінського ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Палагнюк А.М. винесено постанови про розшук майна боржника, зокрема транспортного засобу - Nissan Micra 1.0L, д/н НОМЕР_1, 1997 року випуску, зеленого кольору, № двигуна НОМЕР_2, кузова НОМЕР_3, та про арешт коштів боржника.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 20.03.2010 транспортний засіб - Nissan Micra 1.0L, р/н НОМЕР_1, 1997 року випуску, зеленого кольору, № кузова НОМЕР_5 є власністю заявниці Казмерчук Наталі Станіславівни.

27.06.2014 державним виконавцем Ленінського ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Севастьяновою Ю.В. у виконавчому проваджені №29988303 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження".

При повернені виконавчого документу у виконавчому проваджені №29988303 арешт, накладений державним виконавцем на вказаний транспортний засіб, останнім знято не було, що підтверджується письмовими поясненнями Інгульського ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області №49527 від 22.08.2018.

З відповіді Інгульського ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області №22977 від 18.04.2018 та письмових пояснень Інгульського ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області №49527 від 22.08.2018 вбачається, що наказ Господарського суду Миколаївської області від 06.07.2011 у справі №5016/1496/2011(8/62) повторно для примусового виконання до Інгульського ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області стягувачем не направлявся.

Розглянувши заяву суд дійшов наступних висновків.

1) Відповідно до ч.1 ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Частина 2 ст.328 ГПК України містить підстави визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявою стягувача або боржника, поданою в порядку зазначеної статті:

- якщо його було видано помилково;

- якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведений перелік підстав є вичерпним (п.3.3 Роз'яснення Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №04-5/365 від 28.03.2002 з останніми змінами від 26.12.2011).

Отже, системний аналіз наведеної процесуальної норми дає підстави для висновку, що коло підстав, з яких наказ господарського суду може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, пов'язується саме з відсутністю у боржника обов'язку сплатити борг за таким наказом у зв'язку з тим, що наказ видано помилково, у зв'язку з припиненням обов'язку боржника внаслідок добровільного виконання або скасуванням рішення, на підставі якого такий наказ був виданий тощо.

Наведені боржником у заяві обставини не є підставою для визнання наказу господарського суду таким, що не підлягає виконанню, в розумінні ч.2 ст.328 ГПК України, за умови набрання рішенням у справі №5016/1496/2011(8/62) законної сили та відсутності доказів його добровільного виконання боржником.

2) Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів прав власності може бути застосовано лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

У відповідності до ст.1291 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з приписами ст.326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до абз.1 ч.1, ч.3 ст.327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Умови і порядок виконання рішення судів, що відповідно до закону підлягають примусового виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку регламентуються Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

У відповідності до ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на 27.06.2014) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.1). У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (ч.2). За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно (ч.3).

Згідно ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на 27.06.2014) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч.1). У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Державний виконавець зобов'язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом (ч.2). З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту (ч.3). У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту (ч.4). У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (ч.5).

Згідно ч.ч.4, 5 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент розгляду заяви) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову (ч.4). У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1). У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.2).

Згідно ч.ч.2, 3 ст.13 ГПК України Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом (ч.2). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3).

Відповідно до ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що оскільки згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 20.03.2010 транспортний засіб - Nissan Micra 1.0L, р/н НОМЕР_1, 1997 року випуску, зеленого кольору, № кузова НОМЕР_5 є власністю заявниці Казмерчук Наталі Станіславівни; постановою державного виконавця у ВП №29988303 від 27.06.2014 наказ господарського суду від 06.07.2011 у справі №5016/1496/2011(8/62) повернуто стягувачу ТОВ "Український торговий дім "Асторг" та повторно для примусового виконання до Інгульського ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області ним не пред'являвся, у зв'язку із цим є підстави для зняття арешту з транспортного засобу Nissan Micra 1.0L, р/н НОМЕР_1, 1997 року випуску, зеленого кольору, № кузова НОМЕР_5, який на праві власності належить Казмерчук Наталі Станіславівни на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 20.03.2010.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 14, 234, 235, 328 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Казмерчук Наталії Станіславівни (вхід.№10186/18), з урахуванням заяви від 27.08.2018 (вхід.№10761/18), задовольнити частково.

2. Зняти арешт з транспортного засобу - Nissan Micra 1.0L, д/н НОМЕР_1, 1997 року випуску, зеленого кольору, № кузова НОМЕР_3, який на праві власності належить Казмерчук Наталії Станіславівні на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 20.03.2010, накладений державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області у виконавчому провадженні №29988303.

3. В задоволенні решти вимог відмовити.

4. Ухвалу направити учасникам справи.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно ст.ст.254, 255 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала оформлена у відповідності до ст.234 ГПК України

та підписана суддею 29 серпня 2018 року.

Суддя М.В.Мавродієва