ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" серпня 2018 р. Справа № 924/385/18

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Танасюк О.Є., секретаря судового засідання Ключки Н.М. розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Євразія-Сервіс, Хмельницька область, Красилвський район, с. Кременчуки

до товариства з обмеженою відповідальністю „Гефест БДБ Хмельницька область, Шепетівський район, с. Мокіївці

про стягнення грошових коштів у розмірі 2 900 000,00 грн.

Представники сторін:

позивач: ОСОБА_1 - згідно ордеру від 03.01.18р.

відповідач: ОСОБА_2 - згідно ордеру від 25.05.18р.

В судовому засіданні відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення

Процесуальні дії по справі.

21.05.2018р. до суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю „Євразія-Сервіс до товариства з обмеженою відповідальністю „Гефест БДБ про стягнення 3627048,41 грн., з яких: 2900000,00 грн. сума основного боргу, 76035,62 грн. 3% річних, 287082,66 грн. інфляційні втрати, 363930,13 грн. облікова ставка НБУ.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена позовна заява передана для розгляду судді Танасюк О.Є.

25.05.2018р. ухвалою господарського суду відкрито провадження у справі № 924/385/18 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження. Підготовче засідання призначено на 20.06.2018 р.

20.06.2018 р. судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 17 липня 2018 року.

17.07.2018р. ухвалою господарського суду продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів до 22 серпня 2018 року включно. Судом також постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання, відповідно до п.3, ч.2 ст.183 ГПК України на 14 серпня 2018 року.

14.08.2018р. ухвалою господарського суду прийнято заяву товариства з обмеженою відповідальністю „Євразія-Сервіс від 27.07.2018р. про зміну підстав позову (підстава позову: ст. 1212 ЦК України). Прийнято заяву товариства з обмеженою відповідальністю „Євразія-Сервіс від 02.08.2018р. про зменшення позовних вимог (предмет позову: стягнення суми грошових коштів в розмірі 2900000,00 грн.). Судом постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні на 17 серпня 2018 року.

17.08.2018р. ухвалою господарського суду закрито підготовче провадження у справі № 924/385/18. Призначено справу до судового розгляду по суті на 27 серпня 2018р. Також відмовлено у заяві відповідача про призначення почеркознавчої експертизи.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач звернувся із позовом до суду про стягнення із відповідача 3627048,41 грн., з яких: 2900000,00 грн. сума основного боргу, 76035,62 грн. 3% річних, 287082,66 грн. інфляційні втрати, 363930,13 грн. облікова ставка НБУ за договором поворотної фінансової допомоги від 29.06.2016р. №05-16 ФД. Підставами позовних вимог визначив ст. ст. 526, 530, 625, 629, 1046 ЦК України та положення договору.

В обґрунтування позову посилався на те, що 29 червня 2016 року між ТОВ Євразія-Сервіс та ТОВ Гефест БДБ укладено Договір про надання поворотної фінансової допомоги № 05-16ФД , відповідно до якого Позикодавець надає Позичальнику поворотну фінансову допомогу в сумі 2 900 000,00 грн., а Позичальник зобов'язується повернути її у строк до одного року перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника. У випадку несвоєчасного повернення поворотної фінансової Позичальник сплачує Позикодавцю пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення. При цьому, договір діє з моменту його підписання та діє до 28 червня 2017 року. Наголошував у позові на тому, що ТОВ Євразія-Сервіс свої умови у відповідності до Договору виконало у обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 505, № 506 та № 507 від 30.06.2016 року. Водночас, Відповідач свої зобов'язання щодо повного повернення грошових коштів не виконав, причини невиконання невідомі. Залишок заборгованості становить 2 900 000,00грн.

14.08.2018р. ухвалою господарського суду прийнято заяву товариства з обмеженою відповідальністю „Євразія-Сервіс від 27.07.2018р. про зміну підстав позову (підстава позову: ст. 1212 ЦК України). Прийнято заяву товариства з обмеженою відповідальністю „Євразія-Сервіс від 02.08.2018р. про зменшення позовних вимог (предмет позову: стягнення суми грошових коштів в розмірі 2 900 000,00 грн.).

У заяві про зміну підстав позову позивач зазначає , що ТОВ Євразія-Сервіс перераховано на рахунок відповідача 2900000грн. платіжними дорученнями №506 від 30.06.2016р. на суму 1000000 грн., №505 від 30.06.2016р. на суму 900000грн., №507 від 30.06.2016р. на суму 1000000грн. із призначенням платежу надання зворотно-фінансової допомоги зг.дог.№05-16 ФД від 26.06.2016р.. Однак, звертає увагу суду на те, що договір №05-16 ФД від 26.06.2016р. між сторонами не укладався, а тому кошти у розмірі 2 900000,00 грн. перераховано безпідставно.

Стверджує, що 27.06.2018р. позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про повернення 2900000грн. протягом 7 діб з часу отримання вимоги. Строк повернення коштів настав 03.07.2018р. Водночас, Відповідач зобов'язання щодо повного повернення грошових коштів як помилково перерахованих не виконав, причини невиконання невідомі.

Повноважний представник позивача у судових засіданнях позов підтримав, наполягає на його задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні та у запереченні від 14.08.2018р. наголошує на тому, що ТОВ «Гефест БДБ» отримано на адресу місцезнаходження і поштову адресу вимоги начебто ТОВ «Євразія-Сервіс» від 27.06.2018 № 107 (отримано 03.07.2018) і № 108 (отримано 02.07.2018) щодо повернення Відповідачем помилково перерахованих коштів у сумі 2 900 000 грн. Вказані обидві вимоги підписані нібито директором ТОВ «Євразія-Сервіс» ОСОБА_3 Разом з тим керівником підприємства є ОСОБА_4. Документи про зміну директора ТОВ «Євразія-Сервіс» у справі відсутні. Про те що, ОСОБА_5, а не ОСОБА_3 є незмінним керівником ТОВ «Євразія-Сервіс» з 17.02.2011 підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які є загальнодоступними. Тобто на думку відповідача у справі відсутні документи, які наділяють таку особу як ОСОБА_3 повноваженнями керівника або члена виконавчого органу ТОВ «Євразія-Сервіс». Приходить до висновку про те, що отримані Відповідачем вимоги № 107 і № 108 від 27.06.2018 не породжують для відповідача будь-яких правових обовязків, так як подані не уповноваженою особою.

Наголошує на тому, що у мотивувальній частині зазначених вимог № 107 і № 108 від 27.06.2018 йдеться про те, що кошти перераховувалися ТОВ «Євразія Сервіс», а не ТОВ «Євразія-Сервіс». Звертає увагу суду на те, що вимог № 107 і № 108 від 27.06.2018 про повернення безпідставно набутих коштів не існувало на момент подання Позивачем позовної заяви. Приходить до висновку про відсутність факту звернення Позивача у встановленому законом порядку з вимогою до ТОВ «Гефест БДБ» щодо повернення перерахованих за платіжними дорученнями № 505, № 506 і № 507 від 30.06.2016 коштів у сумі 2 900 000 грн.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Позивачем перераховано на рахунок відповідача 2900000грн. платіжними дорученнями №506 від 30.06.2016р. на суму 1000000грн., №505 від 30.06.2016р. на суму 900000грн., №507 від 30.06.2016р. на суму 1000000грн. із призначенням платежу надання зворотно-фінансової допомоги зг.дог.№05-16 ФД від 26.06.2016р.. Також позивачем надано картку рахунок за 01.01.2016-10.05.2018р. на суму 2900000грн.

27.06.2018р. позивач надіслав на адресу відповідача (Хмельницька область, Шепетівський район, с. Мокіївці та Хмельницька область, м. Нетшин, вул. Лісова, 10, а/с 222) відповідно до описів до цінного листа та фіскальних чеків від 27.06.2018р. вимоги про повернення 2900000грн. протягом 7 діб з часу отримання вимоги. Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення зазначені вимоги отримані відповідачем 02.07.2018р . та 03.07.2018р.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не виконав вимоги позивача в добровільному порядку, останній звернувся до суду із позовними вимогами, у яких просить стягнути 2900000,00 грн. отриманих відповідачем помилково на підставі ст. 1212 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши доводи представників сторін, суд дійшов до наступних висновків.

Частиною 1 ст.1 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 11 ЦК України зазначено що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що положення цієї глави застосовують незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Таким чином, за змістом частини 1 ст. 1212 ЦКУ, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншим правовим актом чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією із сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності безпідставності такого виконання.

В той же час, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:

а) набуття або збереження майна;

б) набуття або збереження за рахунок іншої особи;

в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають:

1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого;

4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Аналогічну правову позицію в подібних правовідносинах наведено в постановах Верховного Суду України від 22.01.2013 року у справі № 3-69гс12, від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13, від 23.03.2016 у справі № 6-2978цс15 та ін.

Відповідно до абзацу другого пункту 1.24 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" помилковим переказом вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Крім того, порядок повернення помилково перерахованих коштів, отриманих неналежним отримувачем без достатніх підстав, регулюється постановою Національного банку України №22 від 21.01.2004 "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" (надалі - Інструкція). Відповідно до пункту 1.4. Інструкції під терміном помилкове списання/зарахування коштів розуміється списання/зарахування коштів, внаслідок якого з вини банку або клієнта відбувається їх списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача. У вищевказаному пункті Інструкції під терміном неналежний платник розуміється особа, з рахунку якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, в свою чергу під терміном неналежний отримувач розуміється особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до п. 2.35 вищезазначеної Інструкції, кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Коштами у складі майна суб'єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб'єктів з іншими суб'єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства (ч. 5 ст. 139 Господарського кодексу України).

Згідно з п. 6 Указу Президента України «Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України», встановлено, що підприємства незалежно від форм власності мають повертати у п'ятиденний строк платникам помилково зараховані на їх рахунки кошти.

Аналогічні положення містяться і в листі НБУ "Про повернення помилково зарахованих коштів" від 23.04.2002 № 25-113/635.

Як свідчить аналіз матеріалів справи, відповідач збагатився за рахунок позивача за відсутності правової підстави. Кошти в сумі 2900000 грн. були перераховані позивачем на рахунок відповідача (платіжними дорученнями №506 від 30.06.2016р. на суму 1000000грн., №505 від 30.06.2016р. на суму 900000грн., №507 від 30.06.2016р. на суму 1000000грн. із призначенням платежу надання зворотно-фінансової допомоги зг.дог.№05-16 ФД від 26.06.2016р.) помилково. Договір №05-16 ФД від 26.06.2016р., вказаний позивачем як підстава платежу, сторонами не укладався, що відповідачем не заперечено. Доказів на підтвердження існування та виконання сторонами договірних зобов'язань саме за договором №05-16 ФД від 26.06.2016р, відповідачем до матеріалів справи надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вказано вище, 27.06.2018р. позивач надіслав на адресу відповідача (Хмельницька область, Шепетівський район, с. Мокіївці та Хмельницька область, м. Нетшин, вул. Лісова, 10, а/с 222) відповідно до описів до цінного листа та фіскальних чеків від 27.06.2018р. вимоги про повернення 2 900 000грн. протягом 7 діб з часу отримання вимоги. Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення зазначені вимоги отримані відповідачем 02.07.2018р. та 03.07.2018р. Відповіді на вказані вимоги позивач не отримав, грошові кошти відповідач не повернув.

За відсутності між сторонами договірних відносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування приписів частини 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, та задоволення заявленого позову.

При цьому твердження ТОВ «Гефест БДБ» про те, що вказані обидві вимоги підписані не директором ТОВ «Євразія-Сервіс», у мотивувальній частині зазначених вимог № 107 і № 108 від 27.06.2018р. йдеться про те, що кошти перераховувалися ТОВ «Євразія Сервіс», а не ТОВ «Євразія-Сервіс», на момент відкриття провадження у справі відповідного спору не існувало судом до уваги не приймаються. Так, як вбачається із вимог від 27.06.2018р. на останніх містяться реквізити саме позивача із підписом відповідальної особи та відбитком печатки товариства «Євразія-Сервіс».

Європейський суд з прав людини у справі Мантованеллі проти Франції звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод є право на змагальне провадження.

Ст.13 ГПК України зазначає, що судочинство у господарських судах України здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Також позивачем подано заяву з проханням повернути сплачений судовий збір в сумі 10905,00 грн., так як ним зменшено розмір позовних вимог.

Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" унормовано, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Так, при зверненні з позовом позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 54405,74грн. відповідно до платіжного доручення від 17.05.2018р. № 353. В той же час, 14.08.2018р. ухвалою господарського суду прийнято заяву товариства з обмеженою відповідальністю „Євразія-Сервіс від 27.07.2018р. про зміну підстав позову (підстава позову: ст. 1212 ЦК України). Прийнято заяву товариства з обмеженою відповідальністю „Євразія-Сервіс від 02.08.2018р. про зменшення позовних вимог (предмет позову: стягнення суми грошових коштів в розмірі 2 900000,00 грн.). Тому належна до сплати сума судового збору становить 43500грн. У зв'язку з викладеним, позивачу слід повернути з державного бюджету 10905,74 грн. зайво сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 73, 74, 76-79, 129, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю „Євразія-Сервіс, Хмельницька область, Красилівський район, с. Кременчуки до товариства з обмеженою відповідальністю „Гефест БДБ Хмельницька область, Шепетівський район, с. Мокіївці про стягнення 2 900 000,00 грн. задовольнити .

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Гефест БДБ (Хмельницька область, Шепетівський район, с. Мокіївці ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Євразія - Сервіс (Хмельницька область, Красилівський район, с. Кременчуки, вул. Заводська, б.1, код. 32046019) 2900 000 грн. (два мільйони девятсот тисяч гривень 00 коп.), 43500 грн. (сорок три тисячі пятсот гривень 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Повернути товариству з обмеженою відповідальністю „Євразія - Сервіс (Хмельницька область, Красилівський район, с. Кременчуки, вул. Заводська, б.1, код. 32046019) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 10905,74 грн. (десять тисяч девятсот пять гривень 74 коп.).

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст.257 та пп.17.5 п.17 Розділу ХІ „Перехідні положення ГПК України.

Повне рішення складено 29.08.2018р.

Суддя О.Є. Танасюк

Віддрук. 5 прим. :

1 - до справи,

2-3 позивачу - ТОВ „Євразія-Сервіс (31026, Хмельницька область, Красилівський район, с. Кременчуки, вул. Заводська, б.1); (30400, - Хмельницька область, м. Шепетівка, вул. Тітова, 1-А)

4-5 - відповідачу - ТОВ „Гефест БДБ (30440, Хмельницька область, Шепетівський район, с. Мокіївці); (30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Лісова, 10, а/с 222)

Всім рек. з вруч.