ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2018 р. м. Київ Справа № 911/1474/18

Господарський суд Київської області у складі судді Горбасенка П.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику сторін матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства страхової компанії «Галицька»

до Приватного підприємства «Геосервіс К»

про стягнення 22 696,30 грн

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство страхова компанія «Галицька» (далі позивач) звернулося з позовом до Приватного підприємства «Геосервіс К» (далі відповідач) про стягнення 22 696,30 грн страхового відшкодування.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір № АК/3850693 від 05.07.2017, згідно якого застраховано цивільно-правову відповідальність Приватного підприємства "Геосервіс К". Постановою Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 10.01.2018 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. ОСОБА_1, який працює водієм у відповідача, керуючи автомобілем "ЗІЛ 433102" для використання в робочих цілях, порушив Правила дорожнього руху, здійснив зіткнення з автомобілем Renault Dokker, державний номерний знак НОМЕР_1. Позивачем було виплачено страхове відшкодування у сумі 22 696,30 грн потерпілій стороні. Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся з регресним позовом до відповідача в порядку ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" .

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2018 позовну заяву передано до розгляду головуючому судді Горбасенку П.В.

Ухвалою господарського суду Київської області 03.07.2018 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, а також встановлено строк для подання додаткових доказів у справі (за наявності) до 31.07.2018.

20.08.2018 до канцелярії господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 17171/18 від 20.08.2018), згідно якого останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на ненадання позивачем доказів на підтвердження того, що дорожньо-транспортна пригода була безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Вказаний відзив прийнято судом.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

17.05.2016 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Юнівес» (Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІЕЙБІ ЛІЗИНГ» (Страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № ВВ-008-А/16/ЦО/Ю, предметом якого є страхування транспортного засобу Renault Dokker, державний номерний знак НОМЕР_1.

02.12.2017 близько 07:20 в м. Києві на вул. Зодчих, 24, сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП), за участю автомобіля Renault Dokker, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ТОВ «ВІЕЙБІ ЛІЗИНГ» під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля ЗІЛ 433102, державний номерний знак НОМЕР_2, що належить ПП «Геосервіс К» під керуванням ОСОБА_1

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 10.01.2018 (а.с. 19) ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності у вигляді накладення на нього штрафу у розмірі 340 грн.

Як вбачається з рахунку № СТОО3096 від 11.12.2017 (а.с. 23) вартість ремонту пошкодженого автомобіля Renault Dokker, державний номерний знак НОМЕР_1 склала 27 300,10 грн.

21.12.2017 ПрАТ «СК «Юнівес» було складено страховий акт № А-2616/ЦО від 21.12.2017 (а.с. 33), за яким вказана дорожньо-транспортна пригода визнана страховим випадком та встановлено суму завданої шкоди, яка підлягає страховому відшкодуванню: 25 218,12 грн.

На виконання договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № ВВ-008-А/16/ЦО/Ю ПрАТ «СК «Юнівес» страхувальнику, в якості оплати ремонту пошкодженого автомобіля Renault Dokker, державний номерний знак НОМЕР_1, було виплачено страхове відшкодування у розмірі 25 218,12 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 22517 від 22.12.2017 (а.с. 34).

Судом також встановлено, що цивільно-правову відповідальність ПП «Геосервіс К» (роботодавець винуватця ДТП ОСОБА_1А.) застраховано у позивача - Приватного акціонерного товариства страхової компанії «Галицька» (поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3850693 від 05.07.2017, діючий на 02.12.2017).

Позивачем складено страховий акт (аварійний сертифікат) № ГСК0М (а.с. 37), згідно якого ДТП, яка сталася 02.12.2017 визнана страховим актом.

На виконання вказаного акту позивачем сплачено ПрАТ «СК «Юнівес» 22 696,30 грн страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 11145 від 07.05.2018 (а.с. 38).

01.06.2018 позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування збитків в порядку регресу на суму 22 696,30 грн № 654 від 30.05.2018 (а.с. 39), яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Предметом позову є вимога про стягнення 22 696,30 грн страхового відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (у редакції, чинній на момент виплати страхового відшкодування) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 27 Закону України „Про страхування та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

Крім того, п.п. «г» п. 38.1.1 статті 38 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (у редакції, чинній на момент виплати страхового відшкодування) передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого забезпеченого транспортного засобу, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Приписи статті 1166 Цивільного кодексу України передбачають загальні підстави деліктної відповідальності за завдану майнову шкоду, наявність яких необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди. Такими підставами є: протиправність дій особи, збитки (майнова шкода, якої зазнала потерпіла сторона), причинно-наслідковий звязок між діями та наслідками (а саме, збитками), вина особи, яка вчинила правопорушення.

Як вбачається з правової позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 6-108цс13 у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення ч. 2 ст. 1188 ЦК України.

Так у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Суд встановив, що на момент скоєння ДТП водієм автомобіля ЗІЛ 433102, державний номерний знак НОМЕР_2, що належить ПП «Геосервіс К» був працівник відповідача ОСОБА_1, цивільна відповідальність якого була застрахована за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3850693 у Приватного акціонерного товариства страхової компанії «Галицька»; наявність завданої шкоди, яка є наслідком протиправних, винних дій ОСОБА_1, який керував автомобілем ЗІЛ 433102, державний номерний знак НОМЕР_2 на момент скоєння ДТП у розмірі 22 696,30 грн, що підтверджується Святошинського районного суду міста Києва від 10.01.2018 (а.с. 19), рахунком № СТОО3096 від 11.12.2017 (а.с. 23) та страховим актом (аварійний сертифікат) № ГСК0М (а.с. 37); страхове відшкодування у сумі 22 696,30 грн виплачено позивачем в якості відшкодування завданої шкоди, що підтверджується платіжним дорученням № 11145 від 07.05.2018 (а.с. 38); відповідач страхове відшкодування позивачу не виплатив, внаслідок чого розмір невідшкодованої позивачу шкоди становить 22 696,30 грн.

Судом критично оцінюються доводи відповідача на те, що причиною ДТП стало пошкодження у звязку з аварійністю дорожнього покриття, а не невідповідність технічного стану автомобіля ЗІЛ 433102 існуючим вимогам Правилам дорожнього руху, оскільки постановою Святошинського районного суду м. Києва від 10.01.2018 (а.с. 19), яка набрала законної сили 23.01.2018 встановлено, що ОСОБА_1 02.12.2017 0 07 год. 20 хв., керуючи автомобілем «ЗІЛ 433102», державний номерний знак НОМЕР_2, та рухаючись нею по Кільцевій дорозі (навпроти буд. № 24 по вул. Зодчих) в м. Києві, не забезпечив технічно-справний стан транспортного засобу, що призвело до відірвання колеса під час руху, втрати керування та зіткнення з автомобілем «Renault Dokker», державний номерний знак НОМЕР_1, що призвело до механічних ушкоджень обох транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 2.3. «а» Правил дорожнього руху.

Наданий відповідачем протокол перевірки технічного стану транспортного засобу № 00066-01809-17 (а.с. 56) не спростовує встановлений постановою суду від 10.01.2018 висновок про технічну несправність автомобіля «ЗІЛ 433102», державний номерний знак НОМЕР_2, оскільки вказаний протокол датовано 05.07.2017, в той час як ДТП сталося 02.12.2017.

Належні та допустимі докази того, що ДТП сталося внаслідок аварійності дорожнього покриття, відповідачем суду не надані.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про неспроможність доводів відповідача, що постанова Святошинського районного суду м. Києва від 10.01.2018 не може бути достатнім доказом, що свідчить про невідповідність технічного стану застрахованого автомобіля, існуючим вимогам Правил дорожнього руху, що стало безпосереднім наслідком спричинення збитків позивачеві.

Приймаючи до уваги вищезазначене, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача 22 696,30 грн страхового відшкодування підлягає задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 237-239, 240 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства страхової компанії «Галицька» до Приватного підприємства «Геосервіс К» про стягнення 22 696,30 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Геосервіс К» (08013, Київська обл., Макарівський район, село Андріївка, вулиця О.М. Меля, будинок 114; ідентифікаційний код 36630748) на користь Приватного акціонерного товариства страхової компанії «Галицька» (76018, Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Василіянок, будинок 22; ідентифікаційний код 22186790) 22 696 (двадцять дві тисячі шістсот девяносто шість гривень) 30 коп. страхового відшкодування та 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні) 00 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Київського апеляційного господарського суду або через господарський суд Київської області до Київського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено: 03.09.2018.

Суддя П.В.Горбасенко