РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року Справа №918/285/18

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І. Ю. , суддя Дужич С.П.

при секретарі судового засідання - Рильнику Д.М.

Представники сторін в судове засідання не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Кузнецовського міського комунального підприємства на рішення господарського суду Рівненської області від 05.06.2018 року по справі №918/285/18 (оголошеного в м. Рівне суддею Бережнюк В.В., повний текст рішення складено 06.06.2018 р.)

позивач: Кузнецовське міське комунальне підприємство

відповідач: Комунальне підприємство "Благоустрій" ВМР

про стягнення в сумі 98 636,09 грн.

ВСТАНОВИВ:

Кузнецовське міське комунальне підприємство звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Комунального підприємства "Благоустрій" ВМР про стягнення 98 636,09 грн. боргу.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на акт від 05.07.2017 р. ревізії фінансово-господарської діяльності Кузнецовського міського комунального підприємства за період з 01.01.2014 по 31.03.2017 року №13-17-05-06/25, складений Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області.

Пояснює, що Кузнецовським міським комунальним підприємством укладено три договори з КП "Благоустрій" на надання послуг (від 07.10.2016 року №35,від 15.12.2016 року №27, від 27.01.2017 року №1). Внаслідок застосування КМКП рівня рентабельності за наданими транспортними послугами в розмірах нижчих, встановлених наказом по підприємству від 21.03.2011 року №141, на думку позивача, втрачено доходів за листопад-грудень 2016 року та І квартал 2017 року на загальну суму 98 640,00 грн., що призвело до порушення ст. 7 Закону України "Про транспорт", ч. 7 ст. 1 Закону України "Про ціни і ціноутворення", п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" та недотримання п. 8.1., 8.2. Статуту підприємства (в частині отримання прибутку) та завдано матеріальної шкоди (збитків) підприємству на вказану суму.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 05.06.2018 року по справі №918/285/18 відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що акт ревізії Державної аудиторської служби, не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб'єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії.

Між сторонами існують договірні правовідносини, виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач Кузнецовське міське комунальне підприємство 26.06.2018 року звернувся із апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 05.06.2018 року у справі №918/285/18 та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги Кузнецовського міського комунального підприємства в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що причиною виникнення боргу в сумі 98 636, 09 грн. стала механічна помилка спеціалістів Кузнецовського МКП при складанні розрахункових документів, а саме помилково невірно застосовано рентабельність 10%, яка є складовою частиною розрахунків, замість визначеної по підприємству рентабельності 50%. Внаслідок чого були невірно виставлені рахунки за надані послуги та недоотримані позивачем кошти в сумі 98 636, 09 грн.

Зазначену помилку було виявлено під час проведення ревізії фінансової господарської діяльності Кузнецовського МКП, про що був складений відповідний акт. Однак після виявлення помилки та встановлення факту недоотриманих коштів позивачем, підприємство зверталося до відповідача з листами, претензією та належним чином виправленими розрахунковими документами для врегулювання спору позасудовому порядку.

На момент виявлення факту недоотримання коштів за надані транспортні послуги та виправлення описок в розрахунках договір 3 1 від 27.01.2017 року був чинним, тобто вимога сплатити кошти була поставлена відповідачу під час дії договору, а не після припинення првовідносин.

А тому, апелянт вважає, що оскаржуване рішення було прийняте за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки викладені у рішенні не відповідають обставинам справи.

Листом від 03.07.2018 р. Рівненським апеляційним господарським судом було витребувано з господарського суду Рівненської області матеріали справи №918/285/18.

12.07.2018 р. на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.07.2018р. по справі №918/285/18 колегією суддів у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Юрчук М.І., суддя Павлюк І.Ю. відкрито провадження за апеляційною скаргою Кузнецовського міського комунального підприємства, розгляд справи призначено на 30.07.2018 р.

25.07.2018 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому КП "Благоустрій Вараської міської ради заперечує доводи викладені в апеляційній скарзі, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 30.07.2018 р. № 01-03/524 у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Юрчука М.І. з 30.07.2018 р. по 03.08.2018 р. та відповідно до статті 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 18, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії по справі №918/285/18.

Автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до складу колегії суддів по справі №918/285/18. Визначено колегію суддів для розгляду апеляційної скарги Кузнецовського міського комунального підприємства на рішення господарського суду Рівненської області від 05.06.2018 року у справі №918/285/18 в новому складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І.Ю., суддя Дужич С.П.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 30.07.2018р. по справі №918/285/18 колегією суддів у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І.Ю., суддя Дужич С.П. прийнято апеляційну скаргу Кузнецовського міського комунального підприємства до провадження.

В судове засідання 30.07.2018 року до Рівненського апеляційного господарського суду уповноважені представники позивача та відповідача не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, явка повноважних представників обов'язковою не визнавалась.

Позивач та відповідач були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, відзив на апеляційну скаргу перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 67 ГК України підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші право чини.

У ст.174 Господарського кодексу України вказано, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, 15 грудня 2016 року між Кузнецовським міським комунальним підприємством (виконавець, позивач) та Комунальним підприємством "Благоустрій" Кузнецовської міської ради (замовник, відповідач) було укладено договір про надання послуг №27, відповідно до предмету якого виконавець при наявності виробничої та технічної можливості у відповідності до заявки замовника зобов'язується надати послуги автотранспортного засобу, а замовник зобов'язується оплатити дані послуги згідно розрахунку вартості та акту наданих послуг.

Оплату за надані послуги замовник проводить в сумі відповідно до розрахунку фактичних витрат виконавця на підставі акту наданих послуг, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця в триденний термін після одержання послуг (пункт 2.3. договору).

07 жовтня 2016 року між Кузнецовським міським комунальним підприємством (виконавець, позивач) та Комунальним підприємством "Благоустрій" Кузнецовської міської ради (замовник, відповідач) було укладено договір про надання послуг №35, відповідно до предмету якого виконавець при наявності виробничої та технічної можливості у відповідності до заявки замовника зобов'язується надати послуги автотранспортного засобу, а замовник зобов'язується оплатити дані послуги згідно розрахунку вартості та акту наданих послуг.

Оплату за надані послуги замовник проводить в сумі відповідно до розрахунку фактичних витрат виконавця на підставі акту наданих послуг, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця в триденний термін після одержання послуг (пункт 2.3. договору).

27 січня 2017 року між Кузнецовським міським комунальним підприємством (виконавець, позивач) та Комунальним підприємством "Благоустрій" Кузнецовської міської ради (замовник, відповідач) було укладено договір про надання послуг №35, відповідно до предмету якого виконавець при наявності виробничої та технічної можливості у відповідності до заявки замовника зобов'язується надати послуги автотранспортного засобу, а замовник зобов'язується оплатити дані послуги згідно розрахунку вартості та акту наданих послуг.

Оплату за надані послуги замовник проводить в сумі відповідно до розрахунку фактичних витрат виконавця на підставі акту наданих послуг, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця в триденний термін після одержання послуг (пункт 2.3. договору).

Судом першої інстанції встановлено, що в період дії вищезазначених договорів позивач надавав відповідачу послуги визначені умовами договорів, які в свою чергу відповідачем були прийняті та оплачені.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на акт ревізії фінансово-господарської діяльності Кузнецовського міського комунального підприємства за період з 01.01.2014 по 31.03.2017 року №13-17-05-06/25, складений Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області.

Загальне поняття акта ревізії наведено у пункті 3 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 № 550, згідно якого акт ревізії - документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта.

У цьому випадку акт ревізії, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень (що в свою чергу відповідає встановленим правилам складання акта ревізії) не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб'єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії.

Актом ревізії встановлено, що протягом періоду з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року Кузнецовським міським комунальним підприємством укладено три договори з КП "Благоустрій" на надання послуг (від 07.10.2016 року №35,від 15.12.2016 року №27, від 27.01.2017 року №1).

Внаслідок застосування Кузнецовським МКП рівня рентабельності за наданими транспортними послугами в розмірах нижчих, встановлених наказом по підприємству від 21.03.2011 року №141 втрачено доходів за листопад-грудень 2016 року та І квартал 2017 року на загальну суму 98 640,00 грн., що призвело до порушення ст. 7 Закону України "Про транспорт", ч. 7 ст. 1 Закону України "Про ціни і ціноутворення", п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" та недотримання п. 8.1., 8.2. Статуту підприємства (в частині отримання прибутку) та завдано матеріальної шкоди (збитків) підприємству на вказану суму.

Матеріали справи свідчать, що 02.10.2017 року та 22.03.2018 року Кузнецовське міське комунальне підприємство зверталось до КП "Благоустрій" з відповідними листами №982 та №238 про сплату коштів в сумі 98 636,09 грн., у відповідь на які відповідач направив позивачу лист №115 від 03 травня 2018 року в якому зазначив, що вартість наданих послуг оплачена згідно виставлених актів та наданої калькуляції, відтак заборгованість КП "Благоустрій" перед Кузнецовським МКП відсутня.

Суд першої інстанції надав оцінку обгрунтуванням позовних вимог та відхилив їх виходячи з того, що Акт ревізії Державної аудиторської служби України, на який посилається позивач як на доказ наявності заборгованості лише фіксує можливе порушення позивачем визначення вартості наданих послуг згідно умов договору.

Місцевий суд зазначив, що сторони вільні на в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договорів від 07.10.2016 року №35, 15.12.2016 року №27, 27.01.2017 року №1. Підписавши вказані договори сторони погодили його істотні умови, в тому числі ціну (вартість) послуг, а саме вартість наданих послуг визначається відповідними актами, які слугують підставою для оплати наданих послуг.

Місцевий суд дійшов вірного висновку, що акт ревізії, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень Кузнецовського МКП не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб'єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за умови існування між сторонами договірних правовідносин, посилання позивача Кузнецовського МКП на акт Державної аудиторської служби України, як на підставу для задоволення позовних вимог, є безпідставним, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.05.2018 року у справі №922/2310/17.

Щодо посилань апелянта на те, що причиною виникнення боргу в сумі 98 636, 09 грн. стала механічна помилка спеціалістів Кузнецовського МКП при складанні розрахункових документів, а саме помилково невірно застосовано рентабельність 10%, яка є складовою частиною розрахунків, замість визначеної по підприємству рентабельності 50%., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Комунальне підприємство "Благоустрій" Вараської міської ради було створене як спеціалізоване підприємство для утримання об'єктів благоустрою в м. Вараш відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26, ч. 1, 2 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Напрямки діяльності підприємства у сфері благоустрою міста скеровуються окремими рішеннями міської ради про затвердження міських програм.

Виконавцем заходів, які стосуються утримання об'єктів благоустрою передбачених цими програмами, визначено КП "Благоустрій" ВМР. Для виконання таких заходів підприємству, як одержувачу бюджетних коштів, виділяються бюджетні асигнування у вигляді поточних трансфертів з міського бюджету.

При оплаті наданих послуг та товарів за рахунок бюджетних коштів підприємство керується Порядком реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, який затверджено на виконання частини 7 статті 48 Бюджетного кодексу України наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 №309 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.03.2012 за №419/20732.

Порядок визначає, що бюджетним фінансовим зобов'язанням є зобов'язання розпорядника бюджетних коштів (одержувача бюджетних коштів) сплатити кошти за будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, тобто - бюджетна кредиторська заборгованість та/або попередня оплата, яка передбачена законодавством; зобов'язанням є будь-яке розміщення замовлення, укладення договору чи виконання інших аналогічних операцій, здійснене розпорядником або одержувачем бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з порушенням норм, установлених Бюджетним кодексом України, законом України про Державний бюджет України та рішенням про місцевий бюджет, в частині перевищення повноважень.

Бюджетним зобов'язанням є будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому (п. 7 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України).

Згідно з п. 20 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України, визнається порушенням бюджетного законодавства.

Відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Згідно із ст.51 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Оскільки додаткових зобов'язань за вище зазначеними договорами відповідач на себе не брав (додаткових угод до договорів не укладав) органи казначейства не можуть зареєструвати зобов'язання у разі відсутності документів, які підтверджують факт узяття бюджетного зобов'язання.

А тому, вимогу апелянта до відповідача зазначену в претензійному листі №13-17-05-17/3984 від 05.07.2017 року, усунути порушення законодавства щодо визначення рентабельності за договорами від 07.10.2016 року №35, від 15.12.2016 року №27, від 27.01.2017 року №1, колегія суддів вважає безпідставною.

Посилання апелянта на те, що в договорах укладених між позивачем та відповідачем ціна є динамічна та залежить від фактично відпрацьованих годин і становить суму з розрахунку вартості наданих послуг транспортного засобу, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки відповідно до п. 2.3. вищевказаних договорів, оплату за надані послуги "КП "Благоустрій" ВМР проводить в сумі відповідно до розрахунку фактичних витрат Виконавця Кузнецовського МКП на підставі акту наданих послуг, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця. КП "Благоустрій" ВМР. Згідно наданих актів Кузнецовського МКП здійснило оплату, що не оспорюється позивачем.

Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Отже, враховуючи вище викладене в сукупності, колегія погоджується з обґрунтованими висновками господарського суду Рівненської області викладеними у рішенні від 05.06.2018 року по справі №918/285/18.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Згідно положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вище викладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з врахуванням обставин справи.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

А тому, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Кузнецовського міського комунального підприємства та скасування рішення ггосподарського суду Рівненської області від 05.06.2018 року по справі №918/285/18.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Кузнецовського міського комунального підприємства на рішення господарського суду Рівненської області від 05.06.2018 року по справі №918/285/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 05.06.2018 року по справі №918/285/18 залишити без змін.

3. Справу №918/285/18 повернути до господарського суду Рівненської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "31" липня 2018 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Дужич С.П.