КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2018 р. Справа№ 910/21977/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Кропивної Л.В.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Вінницькій Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача : Опанасик В.В. за довіреністю від 30.01.2018;

від третьої особи : не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВЕЙШН МУЛЬТИМЕДІА"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 (повне рішення складено 17.05.2018)

у справі №910/21977/17 (головуючий суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВЕЙШН МУЛЬТИМЕДІА"

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Український завод Понадгабаритних Шин"

про розірвання договору поруки

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ІННОВЕЙШН МУЛЬТИМЕДІА" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - відповідач) про розірвання договору поруки №4У11503И/П від 31.10.2016 року, який укладений між позивачем та відповідачем, з 26 листопада 2016 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 (повний текст складено 17.05.2018) у справі №910/21977/17 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "ІННОВЕЙШН МУЛЬТИМЕДІА" 26.06.2018 (згідно відмітки календарного штемпеля на конверті) подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки внаслідок виконання позивачем своїх зобов'язань за договором поруки у відповідача виник обов'язок передати належним чином засвідчені копії документів про суми зобов'язання боржника за кредитними договорами та документів про забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами, однак, не отримавши необхідні документи для стягнення грошових коштів з боржника та не маючи можливості використовувати правочини, які забезпечували виконання зобов'язань з боку боржника, позивач втратив зацікавленість в подальшому виконанні договору поруки та зазнає значних збитків.

Також скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що копію повного тексту оскаржуваного рішення скаржник отримав 05.06.2018.

12.07.2018 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Київського апеляційного господарського суду та згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Кропивної Л.В., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2018 поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 28.08.2018.

У зв'язку із перебуванням судді Чорногуза М.Г., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, розпорядженням в.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2018 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/21977/17.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2018 р., у зв'язку із перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/21977/17 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Кропивної Л.В., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2018 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

Позивач та третя особа явку представників у судове засідання не забезпечили. Про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом направлення ухвали суду за адресами державної реєстрації, та підтверджується поштовими повідомленнями про вручення.

Частиною 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Статтями 269, 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

31.10.2016 між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "ІННОВЕЙШН МУЛЬТИМЕДІА", як поручителем, та відповідачем - Публічним акціонерним товариства Комерційний банк "Приватбанк", як кредитором, було укладено Договір поруки № 4У11503И/П (далі - договір поруки).

Відповідно до п. 1 договору поруки предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання товариством з обмеженою відповідальністю "Український завод Понадгабаритних Шин" (боржником) своїх зобов'язань за кредитними договорами від 14.12.2011 року № 4У11503И, від 20.12.2012 року № 4У12395И, та від 27.12.2017 року № 4У13839И, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитних договорів.

Відповідно до п. 2 та п. 3 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за Кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору. Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений.

Згідно з пунктами 4, 5 та 6 Договору поруки у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору. У випадку невиконання боржником п. 1 цього Договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього Договору.

У випадку порушення поручителем зобов'язання, передбаченого п. 6 цього Договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за Кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунку у ПАТ КБ "Приватбанк". Договірне списання грошових коштів згідно з умовами цього пункту оформлюється меморіальним ордером, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього Договору (п. 7 Договору поруки).

За умовами пункту 8 Договору поруки, до поручителя, що виконав обов'язки боржника за Кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

У відповідності до п. 9 Договору поруки, у випадку невиконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора, зазначеної в п. 5 цього Договору, поручитель сплачує на користь кредитора пеню в розмірі 1 % від суми заборгованості, яка зазначена в зазначеній письмові вимозі, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє поручителя від виконання зобов'язань за цим Договором.

Згідно з п. 10 Договору поруки, кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором.

Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов'язань за цим Договором (п. 11 Договору поруки).

На виконання умов договору поруки позивач сплатив відповідачу грошові кошти в загальній сумі 546 405 171,78 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень №1324 від 01.11.2016 на суму 84 333 181,65 грн., №1225 від 01.11.2016 на суму 159 505 024,99 грн. та №1326 на суму 302 566 965,14 грн.

Факт отримання вказаних коштів відповідачем не заперечується.

З матеріалів справи також вбачається, що 31.10.2016, тобто в день укладання договору поруки, між відповідачем, як банком, та позивачем, як позичальником, було укладено Кредитний договір №4И16105Г, відповідно до якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 950 000 000 грн. Згідно наданих позивачем платіжних доручень він у період січня-серпня 2017 року сплатив банку за вказаним кредитним договором 39278 342,07 грн. відсотків та тіла кредиту.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначав, що він виконав зобов'язання ТОВ "Український завод Понадгабаритних Шин" за вказаними кредитними договорами, однак, відповідач свої зобов'язання за договором поруки не виконав, не передав документи в строк, який визначений договором поруки, позивачу, у зв'язку із чим останній зазнав значних фінансових втрат. Отже, відповідач порушивши зобов'язання за договором поруки із передачі необхідних документів, позбавив позивача можливості реалізувати свої права як кредитора в зобов'язанні та забезпечити належний матеріально-фінансовий стан, що потягнуло за собою значні фінансові втрати позивача, а тому просив суд розірвати з 26.11.2016 року договір поруки №4У11503И/П від 31.10.2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено того, що невиконання відповідачем зобов'язань з передання копій документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами, значною мірою позбавило товариство того, на що воно розраховувало при укладенні договору, а тому відсутні правові підстави для розірвання договору поруки.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору поруки №4У11503И/П від 31.10.2016 року, який за правовою природою є договором поруки.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно з частиною першою ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Нормами статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ч. ч. 1,2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як зазначено вище, у пункті 10 Договору поруки сторони домовились, що відповідач зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Тобто, у даному випадку умовами укладеного між сторонами Договору поруки чітко встановлено обов'язок відповідача надати не кредитну справу або оригінали договорів, а саме належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язок боржників.

Крім того, законодавцем не передбачено передачу кредитором поручителю саме кредитної справи чи оригіналів документів, які підтверджують обов'язок боржника, оскільки з огляду на ч. 3 ст. 553 ЦК України та ч. 3 ст. 556 ЦК України поручителем може бути кілька осіб і до кожного з них хто виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним.

За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Таким чином, позивач має право вимагати виконання зобов'язання щодо передачі йому впродовж 5 робочих днів належним чином посвідчених копій документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором. Однак, у матеріалах справи відсутні належні докази звернення позивача до відповідача з вимогою передати копії документи.

Щодо посилань позивача на судову справу №910/19460/17, предметом розгляду якої були вимоги про зобов'язання відповідача передати позивачу оригінали документів, то згідно інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, позов у вказаній справі було залишено без розгляду ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2017.

Слід також зазначити, що положеннями ст.556 ЦК України передбачено, що після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Наслідки, передбачені у вищезгаданій ст. 556 ЦК України, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання, що узгоджується з положенням п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Натомість часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15 та від 07.10.2015 у справі № 6-932цс15).

Позивачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивач погасив повністю всі зобов'язання боржника за кредитними договорами, а не їх частину. Крім того, в договорі поруки відсутня вказівка на суму конкретних зобов'язань боржника, за виконання яких поручився позивач.

Також, як зазначалось вище, зі змісту договору поруки вбачається, що у випадку невиконання боржником п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору (п. 5, п. 6 договору поруки).

Однак, в матеріалах справи відсутні докази направлення банком письмових вимог, адресованих позивачу, як поручителю, щодо погашення заборгованості за боржника за кредитним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 14 договору визначено, що дострокове розірвання договору здійснюється за письмовою згодою сторін.

Проте, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження дотримання сторонами порядку розірвання Договору поруки відповідно до норм чинного законодавства України та умов спірного договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Враховуючи, що позивачем не доведено, що зі сплатою ним 546 405 171,78 грн.. у відповідача виник обов'язок щодо передачі позивачу копій документів, які підтверджують повне виконання зобов'язання ТОВ "Український завод Понадгабаритних Шин" перед відповідачем за кредитними договорами, не вчинення таких дій не може вважатися порушенням Договору поруки.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, приписи ст. 651 Цивільного кодексу України пов'язують можливість розірвання договору у зв'язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення договору визначається за об'єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того на, що особа розраховувала при укладенні договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено, що сам лише факт невиконання відповідачем зобов'язань з передання копій документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами, значною мірою позбавило позивача того, на що він розраховував при укладенні Договору поруки, що є необхідною умовою для задоволення вимог про розірвання такого договору.

Позивачем не подано суду доказів, підтверджуючих, що не передання відповідачем копій вказаних вище кредитних договорів є істотним порушенням, внаслідок якого позивач позбавився можливості вимагати від боржника (ТОВ "Український завод Понадгабаритних Шин") повернення (сплати) коштів, сплачених позивачем за договором поруки. Зокрема позивачем не подано суду доказів, підтверджуючих звернення до боржника щодо повернення сплачених позивачем коштів, звернення до нього з претензією, позовом, з яких би вбачалось, що саме внаслідок не передачі відповідачем кредитних договорів позивач не може отримати від боржника належні йому кошти.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Бруманеску проти Румунії" дійшов висновку про те, що принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права, і для того, щоб судове рішення відповідало вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно, щоб воно було розумно передбачуваним. Отже, забезпечення єдності судової практики є нічим іншим, як реалізацією принципу правової визначеності.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Редакція газети "Правоє дело" та Штекель проти України" зазначено, що в рішенні національного суду є можливим посилання на рішення українських судів, у яких останні схильні до відповідного тлумачення законодавчих положень, котрими врегульовані подібні відносини, або в яких був загальний підхід у таких справах (п.56), та, що відповідне тлумачення або загальних підхід національних судів у таких справах має впливати на прийняття рішення в подібних відносинах.

Колегією суддів, з огляду на зазначену практику Європейського суду з прав людини, при розгляді даної справи врахований загальних підхід щодо розгляду спорів про визнання договорів поруки з аналогічних підстав, який викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.07.2018 у справі №910/20312/17, від 18.07.2018 у справі №910/20183/17, від 19.06.2018 у справі №910/21148/17.

Відповідно до ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи, які викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 у справі №910/21977/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВЕЙШН МУЛЬТИМЕДІА" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 у справі № 910/21977/17 - без змін.

2. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/21977/17.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03.09.2018.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Л.В. Кропивна

Б.О. Ткаченко