ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2018 р. м. Київ Справа № 911/718/18

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального підприємства «Софія» Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області», с. Софіївська Борщагівка, Київська область

про стягнення заборгованості

секретар судового засідання О.О.Стаднік

за участю представників:

від позивача: Є.В.ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою №14/4-404 від 23.03.2018 року (вх.№746/18 від 10.04.2018 року) до Комунального підприємства «Софія» Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області» (далі - відповідач) про стягнення 210762,23 грн. заборгованості за Договором купівлі-продажу №2039/15-ТЕ-17 від 25.11.2014 року, а саме: 173730,95 грн. пені, 10862,34 грн. 3 % річних, 26168,94 грн. інфляційних збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за Договором №2039/15-ТЕ-17 від 25.11.2014 року купівлі-продажу природного газу в частині своєчасної оплати отриманого у 2015 році природного газу. Враховуючи несвоєчасну оплату отриманого у 2015 році природного газу, позивачем з посиланням на п. 7.2 договору нараховано відповідачу 173730,95 грн. пені та на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано 10862,34 грн. 3% річних та 26168,94 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 13.04.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/718/18 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 22.05.2018 року.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 08.05.2018 року (вх. №9080/18 від 14.05.2018 року), в якому відповідач проти позову заперечує та просить у задоволені позовних вимог відмовити посилаючись на те, що на підставі п. 2.5 спільного протокольного рішення від 16.06.2016 року про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №17.20 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій» позивачу було перераховано кошти у сумі 208001,25 грн. за спожитий у 2015 році газ, що підтверджується платіжним дорученням №7 від 23.06.2016 року, а нараховані позивачем штрафні санкції не підлягають задоволенню, оскільки умови оплати природного газу згідно спірного договору поставки сторонами було змінено, а тому, прострочення оплати на зазначених умовах відповідачем не допущено. Крім того, відповідач зазначає, що на момент звернення до суду строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення пені та 3% інфляційних сплив, а тому, просить суд застосувати наслідки пропущення строку позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій.

У судовому засіданні 22.05.2018 року представник відповідача подав уточнений відзив на позов у звязку із допущенням ним описки в тексті відзиву від 08.05.2018 року.

Представник позивача у підготовчому засіданні 22.05.2018 року повідомив, що відзив на позовну заяву ним не отримано.

У підготовчому судовому засіданні 22.05.2018 року оголошувалась перерва до 12.06.2018 року.

До суду від позивача надійшли заперечення №14/4-1799 від 08.06.2018 року (вх.№10981/18 від 11.06.2018 року) на заяву відповідача про застосування строків позовної давності. В обґрунтування поданих заперечень позивач зазначає, що відповідно до п. 9.3 Договору, строк позовної давності щодо стягнення основного боргу, пені та штрафу, а також 3 % річних та інфляційних втрат за взаємною згодою сторін було збільшено та встановлено у пять років. Заявлена у позові пеня нарахована відповідно до вимог Господарського кодексу України. Також, позивач посилається на те, що у пункті 7.6. Договору сторони погодили, що з урахуванням п. 10.3. Договору, укладення договорів про проведення взаєморозрахунків, крім того, підписання сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 року №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим Договором, включаючи, але не обмежуючись обовязком покупця сплатити на користь продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості, в тому числі на суму заборгованості, яка є предметом регулювання спірних протокольних рішень.

Ухвалою суду від 12.06.2018 року продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 03.07.2018 року.

До суду від відповідача надійшли заперечення б/н від 02.07.2018 року (вх. №12482/18 від 03.07.2018 року) в яких відповідач зазначає, що 30.11.2016 року набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на регулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VІІІ від 03.11.2016 року. Як зазначає відповідач, він є теплопостачальним підприємством на яке розповсюджується дія зазначеного Закону, а тому, оскільки, станом на день набрання чинності вказаного закону (30.11.2016 року) заборгованість за спожитий газ відсутня, відповідач вважає, що відповідно до ч. 3 ст. 7 вказаного Закону нараховані пеня, інфляційні втрати та 3 % річних підлягають списанню.

Представник позивача у судовому засіданні 03.07.2018 року повідомив, що ним не отримані подані заперечення відповідача та просив відкласти підготовче засідання для надання можливості підготувати відповідні письмові пояснення стосовно викладених відповідачем у запереченнях обставин.

Ухвалою суду від 03.07.2018 року закрито підготовче провадження у справі №911/718/18 та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.08.2018 року.

Представник позивача у судовому засіданні 28.08.2018 року позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов в повному обсязі, проти викладених у відзиві відповідача обставин заперечував.

Представник відповідача у судовому засіданні 28.08.2018 року проти позову заперечував та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та обєктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 28.07.2018 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (за договором продавець) та Комунальним підприємством «Софія» Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області» (за договором покупець) 25.11.2014 року укладено договір купівлі-продажу природного газу №2039/15-ТЕ-17 з подальшими змінами, внесеними додатковими угодами №1 від 20.03.2015 року, №2 від 20.07.2015 року, №3 від 15.10.2015 року, №4 від 25.11.2015 року, №5 від 30.12.2015 року.

Відповідно до п. п. 1.1.,1.2. договору, продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (далі газ), на умовах цього договору. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Згідно п. 2.1. договору, продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 1220 тис.куб.м. (один мільйон двісті двадцять тисяч куб.м.), у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.): І квартал 670 (січень 240, лютий 230, березень 200); ІІ квартал 80 (квітень 80, травень 0, червень 0); III квартал 0 (липень 0, серпень 0, вересень 0), IV квартал 470 (жовтень 80, листопад 170, грудень 220).

Відповідно до п. 3.1. договору, продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. (п. 3.3. договору).

Згідно п. 3.4. договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктами 5.1., 5.2. договору передбачено, що ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом. Ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1091,00 грн. з урахування збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 1091,00 грн., крім того ПДВ 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ 1309,20 (одна тисяча триста девять грн. 20 коп.).

У разі зміни уповноваженим органом ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання, вони є обовязковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію (п. 5.3. договору).

Відповідно до п. 5.5. договору, загальна вартість природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п.п. 7.1, 7.2. договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором. У разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3. договору сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

Відповідно до Розділу 11 договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1807001,25 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.01.2015 року за січень 2015 року на суму 258776,47 грн., від 28.02.2015 року за лютий 2015 року на суму 221161,83 грн., від 31.03.2015 року за березень 2015 на суму 199262,85 грн., від 30.04.2015 року за квітень 2015 року на суму 75414,43 грн., від 31.10.2015 року за жовтень 2015 року на суму 155431,12 грн., від 30.11.2015 року за листопад 2015 року на суму 414390,16 грн., від 31.12.2015 року за грудень 2015 року на суму 482564,39 грн., які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області (Сторона №1), Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації (Сторона №2), Комунальним підприємством «Софія» Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області» (Сторона №3) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (Сторона остання) 16.06.2016 року укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №172.0 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20.

Відповідно до п. 2.5. спільного протокольного рішення розрахунки проводяться за такою схемою: Сторона №3 (Комунальне підприємство «Софія» Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області») перераховує Стороні останній (Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») кошти у сумі 286400,00 грн., у т.ч. ПДВ 47733,33 грн., зокрема, 208001,25 грн. за природний газ 2015 рік згідно договору від 25.11.2014 року №2039/15-ТЕ-17, із записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 №20, за природний газ за 2015 рік, договір від 25.11.2014 №2039/15-ТЕ-17, у тому числі ПДВ 34666,87 грн.».

На підставі п. 2.5. зазначеного спільного протокольного рішення, позивачу було перераховано кошти у сумі 208001,25 грн. за спожитий у 2015 році газ, що підтверджується платіжним дорученням №7 від 23.06.2016 року.

Таким чином, відповідач за отриманий у 2015 році природний газ розрахувався в повному обсязі, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №7 від 23.06.2016 року.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Вважаючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобовязання за Договором купівлі-продажу №2039/15-ТЕ-17 від 25.11.2014 року, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача господарських санкцій у вигляді пені у розмірі 173730,95 грн., а саме: за зобовязаннями січня 2015 року за період з 17.02.2015 року по 26.03.2015 року у розмірі 13931,39 грн.; за зобовязаннями лютого 2015 року за період з 17.03.2015 року по 23.07.2015 року у розмірі 15556,07 грн., за зобовязаннями березня 2015 року за період з 15.04.2015 року по 23.07.2015 року у розмірі 32755,54 грн. за зобовязаннями квітня 2015 року за періоди з 15.05.2015 року по 23.07.2015 року у розмірі 8677,82 грн., за зобовязаннями жовтня 2015 року за період з 17.11.2015 року по 29.12.2015 року у розмірі 6463,97 грн., за зобовязаннями листопада 2015 року за періоди з 15.12.2015 року по 28.03.2016 року у розмірі 26296,26 грн., за зобовязаннями грудня 2015 року за періоди з 15.01.2016 року по 28.06.2016 року у розмірі 70049,90 грн., також за вищевказані періоди, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахував 3 % річних у сумі 10862,34 грн. Крім того, позивачем нараховані інфляційні за зобовязаннями лютого 2015 року за період з 01.04.2015 року по 31.07.2015 року у розмірі 10343,69 грн., за зобовязаннями березня 2015 року за період з 01.05.2015 року по 31.07.2015 року у розмірі 5198,37 грн., за зобовязаннями квітня 2015 року за період з 01.06.2015 року по 31.07.2015 року у розмірі 301,66 грн., за зобовязаннями листопада 2015 року за період з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року у розмірі 622,67 грн., за зобовязаннями грудня 2015 року за період з 01.02.2016 року по 30.06.2016 року у розмірі 9702,55 грн., а всього 26168,94 грн.

Судом враховано, що погашення заборгованості здійснювалось відповідачем відповідно до спільного протокольного рішення №172.0, укладеного між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області (Сторона №1), Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації (Сторона №2), Комунальним підприємством «Софія» Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області» (Сторона №3) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (Сторона остання) 16.06.2016 року про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 (дата оплати 23.06.2016 року).

Зазначене також не заперечується позивачем та підтверджується довідкою про операції за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, довідкою про сальдо за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року та відображено в розрахунку заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобовязання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) стаття 610 Цивільного кодексу України визначає як порушення зобовязання.

Факт неналежного виконання відповідачем обов'язку щодо своєчасного внесення платежів згідно договору купівлі-продажу природного газу №2039/15-ТЕ-17 від 25.11.2014 року підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, відповідач взяті на себе зобовязання зі своєчасної оплати отриманого у 2015 році природного газу не виконав у звязку із чим позивач просить стягнути з відповідача 173730,95 грн. пені, 10862,34 грн. 3% річних та 26168,94 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо з урахуванням дат виникнення заборгованості за загальний період з 17.02.2015 року по 30.06.2016 року.

03.11.2016 року прийнято Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі - Закон), який набрав чинності 30.11.2016 року.

Законом визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону, процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Учасниками процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно ст.ст. 1, 2 вказаного Закону, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Дія Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 1.2. Договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач в повному обсязі сплатив вартість природного газу 23.06.2016 року, тобто до набрання чинності відповідним Законом, тому, нараховані неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти, згідно ч.3 ст. 7 вказаного Закону, підлягають списанню з дня набрання чинності вказаним Законом.

Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 року №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними. Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 року заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені) інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилась в період до 01.07.2016 року.

Зі змісту ст.ст 4, 5, 6 вказаного Закону вбачається, що до реєстру включаються вимоги саме за заборгованістю, у той час як ч. 3 ст. 7 вказаного Закону визначає, що на заборгованість за природний газ, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, до заборгованості, що виникла і погашена до набрання чинності відповідним Законом, не можуть бути застосовані передбачені таким Законом правила і вимоги щодо необхідності включення до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Таким чином, виконання ч. 3 ст. 7 Закону не потребує включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Отже, застосування приписів ч. 3 ст. 7 Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.01.2018 року у справі №904/10745/16, від 07.02.2018 року у справі №927/1152/16, від 14.02.2018 року у справі №908/3211/16, від 22.02.2018 року у справі №922/4355/14, від 24.04.2018 року у справі №914/3118/16, від 26.04.2018 року у справі №911/3945/16, від 02.05.2018 року у справі №914/102/17, від 16.04.2018 року у справі №905/375/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається із матеріалів справи, заявлені до стягнення з відповідача 3% річних, інфляційні втрати та пеня були нараховані позивачем на заборгованість, яку відповідач погасив до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії», а саме, платіж був здійснений відповідачем 23.06.2016 року.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, позивачем неправомірно нараховано відповідачу пеню, інфляційні втрати та 3 % річних, а тому суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 173730,95 грн. пені, 10862,34 грн. 3% річних та 26168,94 грн. інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 73, 74, 123, 129, 233, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» №14/4-404 від 23.03.2018 року (вх.№746/18 від 10.04.2018 року) до Комунального підприємства «Софія» Софіївського-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області» про стягнення 210762,23 грн. заборгованості за Договором купівлі-продажу №2039/15-ТЕ-17 від 25.11.2014 року, а саме: 173730,95 грн. пені, 10862,34 грн. 3 % річних, 26168,94 грн. інфляційних збитків відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст.ст. 256,257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 30.08.2018 року.

Суддя Д.Г. Заєць