донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

03.09.2018 справа №908/1441/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (судді-доповідача): Суддів при секретарі судового засідання за участю представників сторін: від прокуратури: від позивачів: від відповідача: ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 за посвідченням; не зявився; не зявився

розглянувши апеляційну скаргу Фермерського господарства "Овен", с. Велика Знамянка, Камянсько-Дніпровський район, Запорізька область
на ухвалу господарського суду Запорізької області
від05.12.2017
у справі№ 908/1441/15-г (головуючий Корсун В.Л., судді Носівець В.В., Смірнов О.Г.)
за позовом позивача-1 позивача-2 до проЕнергодарської місцевої прокуратури, м. Енергодар, Запорізька область в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах: Камянсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області, м. Камянка-Дніпровська, Запорізька область; Великознамянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, с. Велика Знамянка, Камянсько-Дніпровський район, Запорізька область Фермерського господарства "Овен", с. Велика Знамянка, Камянсько-Дніпровський район, Запорізька область стягнення 67 938,11 грн.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області стягнуто з Фермерського господарства "Овен", с. Велика Знамянка, Камянсько-Дніпровський район, Запорізька область (далі- Відповідач) на користь Великознамянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, с. Велика Знамянка, Камянсько-Дніпровський район, Запорізька область 67938,11 грн заборговангості за договором емфітезісу, а також 1827 грн. судового збору в доход Державного бюджету України.

Додатковим рішенням від 02.02.2017 року по цій же справі з Відповідача на користь прокуратури Запорізької області стягнуто 1218 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги на ухвалу суду від 05.10.2015.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.12.2017 по справі № 908/1441/15-г заяву прокуратури Запорізької області про відновлення пропущеного строку для предявлення наказів по справі № 908/1441/15-г до виконання задоволено, поновлено пропущений строк для предявлення до виконання наказів господарськогго суду Запорізької області:

- від 16.07.2017 року на виконання додаткового рішення суду від 02.02.2017 року про стягення 1218 грн. судового збору-до 05.03.2018;

- від 16.06.2017 року на виконання рішення суду від 20.12.2016 року про стягнення 1827 грн. судового збору до 05.03.2018 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що в матеріалах справи наявні заяви, які свідчать про вжиття органами прокуратури своєчасних заходів для отримання судових наказів, однак враховуючи, що матеріали справи № 908/1441/15-г після прийняття рішення неодноразово направлялись до судів вищих інстанцій у звязку із надходженням апеляційних/касаційних скарг, місцевий господарський суд був позбавлений можливості вчасно видати накази у цій господарській справі, а довготривале невиконання процесуального рішення суду порушує право на справедливий судовий розгляд та потребує вжиття всіх встановлених законом заходів для обовязкового його виконання, і те, що на момент розгляду вказаної заяви строк предявлення наведених у цій ухвалі суду наказів до виконання сплинув. Також, за висновком суду першої інстанції невиконання наказів господарського суду Запорізької області від 16.06.17 може призвести до неотримання державним бюджетом коштів.

Відповідач, не погодившись із прийнятою ухвалою, звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати спірну ухвалу. В обґрунтування своїх вимог, заявник скарги посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки на думку Відповідача суд першої інстанції безпідставно визнав поважною причину пропуску Прокурором строку для предявлення наказу та відновив пропущений строк не повідомивши належним чином про розгляд відповідної заяви Відповідача. Також, за твердженням апелянта, вказану справу розглядали упереджені судді, у звязку з чим просив задовольнити відвід колегії суддів, які порушили права Відповідача.

На адресу Донецького апеляційного господарського суду від Енергодарської місцевої прокуратури, м. Енергодар, Запорізька область надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, зазначаючи про правомірність висновку суду першої інстанції про поновлення строку для предявлення наказів. Так, за змістом відзиву, причиною пропуску строку для подання наказу на виконання є неодноразове направлення матеріалів справи до судів вищих інстанцій, у звязку з чим господарський суд був позбавлений можливості вчасно видати накази у вказаній справі. Також, вказувалося про вжиття прокурором заходів щодо своєчасного отримання судових наказів.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 27.08.2017 року представник Відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, надав пояснення аналогійні викладеним в скарзі, вважав відсутніми підстави до відновлення строку для предявлення наказів по справі № 908/1441/15-г до виконання.

Прокурор у судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу господарського суду такою, що відповідає вимогам чинного законодавства, повідомив про закінчення виконавчого провадження за наказами господарського суду, щодо яких поновлено пропущений строк.

Представники Позивачів в судове засідання не зявились, про причини неявки судову колегію не повідомили, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, у звязку з чим судова колегія вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності учасників справи, які не скористались своїм правом на участь в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Представник Відповідача не скористався правом присутності в судовому засіданні 03.09.2018 року, в якому продовжений розгляд справи після оголошеної перерви 27.08.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, дискреційні повноваження суду апеляційної інстанції щодо обсягів перегляду справ обмежуються доводами та вимогами апеляційної скарги. Виключення з цього правила можливе лише у разі, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з Законом України у редакції від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» 15.12.2017 набув чинності Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 Розділу Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України у новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пунктів 1, 3 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Згідно зі статтею 329 Господарського процесуального кодексу України у разі пропуску строку для предявлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк. Про поновлення строку для предявлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, предявляються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно зі ст.12 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Стягувач, який пропустив строк предявлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.

Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені в обґрунтування заяви про відновлення строку для пред'явлення наказу до виконання, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Водночас, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Стаття 6 Конвенції з прав людини гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Таким чином, право на виконання судового рішення є невід'ємною гарантією відновлення порушеного права позивача та складовою судового захисту його прав.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду від 20.12.2016 року набрало законної сили 21.01.2017 та додаткове рішення від 02.02.2017 року- 14.02.2017 року.

Висновок суду щодо набрання законної сили зазначеним рішенням суду 06.01.2017 року є помилковим, оскільки з матеріалів справи вбачається, що повний текст рішення був виготовлений 26.12.2016 року, Відповідачем була вчасно подана (здана на пошту 04.01.2017 року ) апеляційна скарга на зазначене рішення, яка ухвалою апеляційної інстанції від 20.01.2017 року була повернута через несплату в повному обсязі судового збору ( а.с.184-196 т.5), отже з урахуванням вимог ст.85 ГПК України (в редакції до 15.12.2017 року) зазначене рішення набрало законної сили наступного дня після повернення апеляційної скарги 21.01.2017 року. Проте зазначена помилка не вплинула на суть прийнятої судом першої інстанції ухвали, що оспорюється Відповідачем.

Предметом дослідження в межах даного апеляційного розгляду є питання щодо наявності підстав до відновлення строку за наказами на виконання додаткового рішення суду від 02.02.2017 року про стягнення на користь Прокурора 1218 грн. сплаченого судового збору та на виконання рішення суду від 20.12.2016 року про стягнення 1827 грн. судового збору в доход Державного бюджету України, стягувачами за якими відповідно є прокуратура Запорізької області та Державна судова адміністрація України.

Заявою від 11.01.2017 та від 12.02.2017 Прокурор звертався до суду щодо видачі наказів на виконання зазначених судових рішень, проте накази судом видані не були у звязку із знаходженням матеріалів справи в судах вищих інстанцій з причин перегляду судових рішень в передбаченому законом порядку.

Дані про повідомлення іншого стягувача Державної судовї адміністрації України - щодо стягнутої суми судового збору до державного бюджету України в матеріалах справи відсутні.

За встановлених осбтавин відсутній причинно-наслідковий звязок між діями стягувачів та пропуском строку на предявлення до виконання спірних наказів. Зазначені накази видані судом після повернення матеріалів справи до суду -16.06.2017 року, тобто вже після спливу строку на предявлення їх до виконання (а.с.23.24 т.6)

З урахуванням вищенаведених обставин, неодноразовим направленням матеріалів справи до судів вищих інстанцій, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відстуності у стягувачів фактичної можливості вчасно отримати відповідні накази, а також, з урахуванням обмеженого строку (протягом трьох місяців) вчасно предявити їх до виконання. Висновок суду першої інстанції про наявність підстав до відновлення пропущеного строку для предявлення до виконання спірних наказів господарського суду Запорізької області від 16.06.17 на три місяці є обґрунтованим.

Крім того, колегія суддів враховує, що станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, виконавче провадження за виданими наказами господарського суду Запорізької області від 16.06.2017р. № 908/1441/15-г закінчене, про що свідчать постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.02.2018р. (а.с. 212, 215 т. 7)

Щодо доводів апеляційної скарги про відвід суддів.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об'єктивності та неупередженості розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В рішенні у справі "Білуха проти України" (Заява №33949/02) від 09.11.2006 сказано: "стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного".

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об'єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Досліджуючи матеріали справи, колегією суддів встановлено, що Відповідачем при зверненні з апеляційною скаргою, а також після цього не подано заяви про відвід та в прохальній частині апеляційної скарги не зазначено яким саме суддям Відповідач заявляє відвід.

Доводи Відповідача про неналежне повідомлення про час та місце розгляду заяви про поновлення строку до виконання не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, оскільки зазанчена ухвала направлена судом 24.11.2017 року, що підтвреджуеться відбитком штампу на зворотніому боці ухвали (а.с.38 т.7).

Вимогами ст. 328 Господарського процесуального кодексу України встановлений обмежений строк розгляду заяви зазначеної категорії з дня її надходження, що не дозволяє суду встановити більший проміжок часу між відправленням копії ухвали на адресу сторін та розгляду спірного питання у судовому засіданні, проте обовязок щодо належного та вчасного направлення такого повідомлення учасникам справи - судом виконано.

За умов виконання такого обовязку, змісту ст.328 ГПК України, суд, розглянувши спірне питання в судовому засіданні, постановляє ухвалу, при цьому неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Таким чином, оцінивши вищевказані доводи апелянта, судова колегія зазначає, що останні не є такими, що викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності колегії суддів першої інстанції при розгляді ними спірного питання.

Дослідивши обставини справи, судова колегія не вбачає в діях суду першої інстанції ознак упередженості, оскільки обґрунтовано відновлюючи строк для предявлення до виконання наказів господарського суду Запорізької області від 16.06.17 р., суд забезпечив виконання судового рішення, яке набрало законної сили, дотримавши при цьому процесуальні права учасників справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвала господарського суду Запорізької області від 05.12.2017 у справі № 908/1441/15г ґрунтується на дотриманні норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги слід покласти на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Овен", с. Велика Знамянка, Камянсько-Дніпровський район, Запорізька область залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 05.12.2017 у справі № 908/1441/15-г залишити без змін.

Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Фермерське господарство "Овен", с. Велика Знамянка, Камянсько-Дніпровський район, Запорізька область.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 05.09.2018.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: І.В. Зубченко

ОСОБА_3