РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.08.2018Справа № 910/5764/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В., за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного спеціалізованого підприємства "УкрРосХим"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ДИСТРИБУЦІЙНИЙ ЦЕНТР"

про стягнення 284 800,00 грн.

за участю представників:

від позивача: Хижняк О.В.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне спеціалізоване підприємство "УкрРосХим" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ДИСТРИБУЦІЙНИЙ ЦЕНТР" про стягнення 284800,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором постачання №389-11/15 від 18.11.2015 в частині поставки оплаченого позивачем товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2018 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

29.05.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/5764/18 та призначено підготовче засідання у справі на 25.06.2018.

В судовому засіданні 25.06.2018, на підставі ст. ст. 183,233 ГПК України, відкладено підготовче засідання на 16.07.2018. Відповідачу направлено ухвалу про виклик у підготовче засідання.

В судовому засіданні 16.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/5764/18 до розгляду по суті на 06.08.2018. Відповідачу направлено ухвалу про виклик у судове засідання з розгляду справи по суті, що відбудеться 06.08.2018.

В судове засідання 06.08.2018 представники учасників судового процесу не з'явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 відкладено розгляд справи № 910/5764/18 на 28.08.2018.

Представник позивача в судовому засіданні 28.08.2018 надав пояснення по суті позову, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 28.08.2018 повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав.

Згідно із п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи ухвалою суду від 06.08.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №010.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Також, згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки відповідач не подав до суду відзив на позов та не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи те, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, то за висновками суду дана справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 28.08.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування заявленого позову позивач стверджує, що між Приватним спеціалізованим підприємством "УкрРосХим" та Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ДИСТРИБУЦІЙНИЙ ЦЕНТР" було укладено договір постачання №389-11/15 від 18.11.2015.

Позивач вказує, що відповідно до умов договору, відповідачем виставлено рахунок-фактуру №РФ-20008-00490 від 18.11.2015 на суму 4 841 600,00 грн.

18.11.2015 позивач здійснив на користь відповідача оплату на суму 4 841 600,00 грн. згідно із виставленим відповідачем рахунку.

Відповідач здійснив часткову поставку позивачу товару: аміачна селітра (біг-бег) на загальну суму 4556800,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №ВН-20008-00304 від 01.03.2016 на суму 3189760,00 грн., №ВН-20008-00305 від 14.03.2016 на суму 911360,00 грн. та №ВН-20008-00416 від 29.03.2016 на суму 455680,00 грн.

Таким чином, сума недопоставленого відповідачем товару становить 284800,00 грн. (4841600,00 грн. - 4556800,00 грн.).

13.02.2018 позивач направив відповідачу вимогу вих. №37 про сплату заборгованості у сумі 284800,00 грн.

Вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

У зв'язку із чим, позивачем заявлено про стягнення з відповідача заборгованості 284000,00 грн., що становить вартість недопоставленого товару.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до приписів ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як на підставу заявлених вимог позивач посилається на те, що між Приватним спеціалізованим підприємством "УкрРосХим" та Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ДИСТРИБУЦІЙНИЙ ЦЕНТР" укладено договір постачання №389-11/15 від 18.11.2015, на виконання якого позивач здійснив оплату на суму 4 841 600,00 грн., а відповідач - часткову поставку на суму 455680,00 грн.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Водночас матеріали справи не містять договору постачання №389-11/15 від 18.11.2015 на який позивач посилається як на підставу заявлених вимог.

Письмового договору постачання №389-11/15 від 18.11.2015 позивач до позову не надав, та у листі вих. №118 від 24.05.2018 повідомив суд про відсутність у нього вказаного договору. Також позивачем вказано, що договір постачання №389-11/15 від 18.11.2015 знаходиться у відповідача.

На вимогу суду в ухвалах від 15.05.2018 та від 25.06.2018, відповідач договору постачання №398-11/15 від 18.11.2015 не надав.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Часиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач з посиланням на договір постачання №389-11/15 від 18.11.2015 виставив позивачу рахунок-фактуру №РФ-20008-00490 від 18.11.2015 на оплату товару: аміачна селітра (біг-бег) на загальну суму 4 841 600,00 грн.

18.11.2015 позивач сплатив на користь відповідача 4 841 600,00 грн. з призначенням платежу: попередня оплата за ам. селітру згідно рахунку №РФ-20008-00490 від 18.11.2015, договору №389-11/15 від 18.11.2015.

Відповідач здійснив часткову поставку позивачу товару: аміачна селітра (біг-бег) на загальну суму 4556800,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №ВН-20008-00304 від 01.03.2016 на суму 3189760,00 грн., №ВН-20008-00305 від 14.03.2016 на суму 911360,00 грн. та №ВН-20008-00416 від 29.03.2016 на суму 455680,00 грн.

Сума недопоставленого відповідачем товару становить 284800,00 грн. (4841600,00 грн. - 4556800,00 грн.).

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, покупець в силу положень ст. 693 ЦК України, матиме право вимоги до продавця щодо передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати у разі якщо продавець не передасть товар у встановлений строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено судом вище, письмового договору постачання №389-11/15 від 18.11.2015 сторони суду не надали, вказаний договір в матеріалах справи відсутній. У зв'язку із відсутністю договору постачання №389-11/15 від 18.11.2015, з'ясувати чи встановлювався між сторонами строки для виконання відповідачем зобов'язань з поставки товару не вбачається за можливе.

В наявних в матеріалах справи первинних документах (рахунку, видаткових накладних) відсутні будь-які відомості щодо погодження між сторонами строку поставки товару.

З огляду на наведене, можна прийти до висновку, що строк поставки товару, оплаченого позивачем за рахунком-фактурою №РФ-20008-00490 від 18.11.2015, сторонами не був встановлений. Протилежного позивачем не доведено.

Частино 2 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У пункті 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", роз'яснено, що днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Докази пред'явлення позивачем в установленому порядку відповідачу вимоги про поставку товару у відповідний строк в матеріалах справи відсутні.

В матеріалах справи міститься вимога вих. №37 від 13.02.2018 про сплату заборгованості у сумі 284800,00 грн., в якій позивач вимагав від відповідача сплатити вартість непоставленого товару у розмірі 284800,00 грн. Вимог щодо поставки товару, в тому числі, у певні строки, вказана претензія позивача не містить.

Отже, строк поставки товару (аміачної селітри) сторонами не був встановлений, а докази направлення відповідачу листа-вимоги про поставку товару у відповідний строк в матеріалах справи відсутні.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням наведеного, оскільки матеріали справи не містять доказів погодження між сторонами строку поставки товару, то прострочення відповідачем зобов'язання з поставки товару відсутнє.

За таких обставин суд приходить до висновку, що звернення позивача до суду з даним позовом є передчасним.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи встановлені судом обставини, з огляду на відсутність договору на який позивач посилається в обґрунтування заявлених вимог, оскільки наявні в матеріалах справи первинні документи не містять погоджених строків поставки товару, доказів пред'явлення відповідачу вимоги про поставку товару позивачем суду не надано, вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними належними доказами.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, у зв'язку з тим, що позивачем не доведено обґрунтованість своїх позовних вимог, суд дійшов до висновку про відмову в їх задоволенні.

Підсумовуючи вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні позову Приватного спеціалізованого підприємства "УкрРосХим" до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ДИСТРИБУЦІЙНИЙ ЦЕНТР" про стягнення 284 800,00 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення складено та підписано: 07.09.2018.

Суддя О.В. Гулевець