ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.08.2018 Справа № 920/427/18

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Коваленко О.В., розглянувши матеріали справи № 920/427/18

за позовом: Комунального підприємства Ромникомунтепло Роменської міської ради (вул. Коржівська, буд. 90, м. Ромни, Сумська область, 42000, код 33219263),

до відповідача: Сумського Національного аграрного університету (вул. Герасима Кондратьєва, 160, м.Суми, 40021, код 04718013) в особі Роменського коледжу Сумського Національного аграрного університету (вул. Горького, буд. 56-а, м. Ромни, Сумська область, 42000, код 26378227),

про стягнення суми боргу, пені, інфляційних втрат, 3% річних за спожиту теплову енергію, поставлену відповідно до договору № 26/1 від 02.03.2017 про закупівлю товарів (робіт, послуг) за державні кошти та договору № 26/2 від 28.12.2017 купівлі-продажу теплової енергії, в сумі 596 741,43 грн.,

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність № 2359 від 13.08.2018;

при секретарі судового засідання Молодецькій В.О.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 596 741 грн. 43 коп., з яких: 302 971 грн. 13 коп. основного боргу, 247 674 грн. 88 коп. пені, 10 287 грн. 12 коп. 3 % річних та 35 808 грн. 30 коп. інфляційні втрати за спожиту теплову енергію, поставлену відповідно до договору № 26/1 від 02.03.2017 про закупівлю товарів (робіт, послуг) за державні кошти та договору № 26/2 від 28.12.2017 купівлі-продажу теплової енергії, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог та зазначили, що відповідач є бюджетною установою і фінансуються з державного бюджету. Також надали в судовому засіданні розрахунки пені та відсотків за користування грошовими коштами та довідки про кошти спеціального фонду, які були направлені на оплату за теплопостачання КП Ромникомунтепло Роменської міської ради, а також про фактичне надходження асигнувань загального фонду на оплату за теплопостачання.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 03.08.2018 № 265 зазначив, що позовні вимоги визнає частково в сумі 302 971 грн. 13 коп. основного боргу, оскільки відповідач є Державним закладом вищої освіти, який фінансується з Державного бюджету України, тому у звязку з недостатнім фінансуванням свої зобовязання не виконав і прострочив оплату.

Позивачем надано відповідь на відзив від 10.08.2018 № 566, в якій зазначив, що в умовах укладених договорів сторонами не було встановлено відкладальну обставину розрахунків надходження бюджетних коштів, а сама лише відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника товару і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобовязання. А тому вважає, що нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат є правомірним та здійснено у відповідності до умов укладених договорів.

Крім того, позивачем було подано доповнення до відповіді на відзив від 22.08.2018 № 582, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та обґрунтовує нарахування пені відповідно до законодавства.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши та дослідивши докази по справі, суд встановив:

02 березня 2017 р. між КП Ромникомунтепло Роменської міської ради і Роменським коледжем Сумського Національного аграрного університету було укладено договір №26/1 про закупівлю товарів (робіт, послуг) за державні кошти (далі за текстом «Договір 1»), а також договір №26/2 купівлі-продажу теплової енергії від 28.12.2017 (далі за текстом «Договір 2»).

Відповідно до п. 1.1 Договору 1 позивач зобовязувався у 2017 році поставити відповідачу теплову енергію, а відповідач прийняти та оплатити за постачання теплової енергії, за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з п. 1.2. Договору 1 найменування товару/послуги: за кодом CPV за ДК 021:20-8 (пара, гаряча вода та повязана продукція) в обсязі 389,9969 Гкал для потреб населення, 180,00 Гкал для потреб бюджетних установ.

Відповідно до п. 1.4 Договору 1 оплата товару/послуг здійснюється за тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

Розрахунки за теплову енергію здійснюються:

- за наявності приладу обліку теплової енергії по тарифу за 1 Гкал та показникам вузла обліку теплової енергії;

- у випадку припинення роботи приладу обліку теплової енергії або при його відсутності по тарифу за 1 Гкал згідно з договірним тепловим навантаженням, визначеним сторонами, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Відповідно до п. 3.1 Договору 1 ціна цього договору становить 672899,98 грн.

Додатковою угодою № 1 від 18.12.2017 до Договору 1 п. 1.2 Договору 1 викладено в наступній редакції: «Найменування товару/послуги за кодом CPV за ДК 021:20-8 (пара, гаряча вода та повязана продукція) в обсязі 308,38 Гкал» та п. 3.1 Договору 1: «Ціна цього Договору становить 634258,40 грн. з ПДВ».

Умовами Договору 1 (пункт 4.1) встановлено, що розрахунки проводяться шляхом: оплати відповідачем після предявлення позивачем рахунка на оплату товару/послуг.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 11 числа місяця, що настає за розрахунковим. (п. 4.2 Договору 1).

Товар/послуги оплачуються в безготівковій формі на поточний рахунок комунального підприємства «Ромникомунтепло» Роменської міської ради (п. п. 4.3, 4.5 Договору 1). До рахунка додається: акт приймання передачі товару/послуг (п. 4.6 Договору 1).

Відповідно до п. 5.1 Договору 1 строк (термін) надання товару/послуг: протягом 2017 року.

Пунктом 10.1 Договору 1 встановлено, що цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2017 року. Дія даного договору може продовжитися на строк достатній для проведення процедури закупівлі теплової енергії на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20% ціни даного Договору.

Відповідно до п. 1 Договору 2 позивач зобовязувався протягом грудня 2017 року виробляти, транспортувати та постачати теплову енергію в потрібних обсягах та з параметрами теплоносія на вході мереж відповідача, які відповідають температурному графіку режиму відпуску теплової енергії, а відповідач зобовязувався вчасно оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами у строки, передбачені цим договором.

Пунктом 6 Договору 2 встановлено, що розрахунки за теплову енергію здійснюються за тарифами, затвердженими в установленому законодавством України порядку. Тариф на теплову енергію на момент укладення цього договору становить: 2056,71 грн./Гкал (з ПДВ), в т.ч. виробництво т/е: 1655,84 грн./Гкал (без ПДВ), транспортування т/е: 41,68 грн./Гкал (без ПДВ), постачання т/е: 16,41 грн./Гкал (без ПДВ).

Розрахунки за теплову енергію здійснюються:

- за наявності приладу обліку теплової енергії по тарифу за 1 Гкал та показникам вузла обліку теплової енергії;

- у випадку припинення роботи приладу обліку теплової енергії або при його відсутності по тарифу за 1 Гкал згідно з договірним тепловим навантаженням, визначеним сторонами, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Відповідно до п. 9 Договору 2 ціна цього договору становить 16 000 (шістнадцять тисяч) грн. з ПДВ.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 11 числа місяця, що настає за розрахунковим. (п. 15 Договору 2).

Послуги оплачуються в безготівковій формі. Плата вноситься за послуги на рахунок позивача. До рахунку додається акт приймання-передачі робіт (послуг). (п. 16 Договору 2).

У разі наявності у відповідача заборгованості за цим Договору, позивач має право зарахувати кошти від відповідача як погашення заборгованості за попередній період по цьому Договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. (п. 17 Договору 2).

У разі наявності у відповідача заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від відповідача, погашає вимоги позивача у такій черговості незалежно від вказаного призначення платежу визначеного відповідачем: у першу чергу відшкодовуються витрати позивача повязані з одержанням виконання, у другу чергу сплачуються пеня, інфляційні нарахування, 3% річних, у третю чергу погашається основна сума боргу. (п. 18 Договору 2).

Пунктом 31 Договору 2 встановлено, що цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, і діє в частині реалізації теплової енергії по 31 грудня 2017 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Відповідно до п. 33 Договору 2 припинення/закінчення дії договору не звільняє відповідача від обовязку повної сплати за спожиту теплову енергію.

Правовідносини в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Законом України "Про теплопостачання", "Правилами користування тепловою енергією", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198 (далі - Правила) та іншими нормативно-правовими актами України.

Позивач є монополістом відповідно до положень Закону України "Про природні монополії" та відповідно до ст.19 Закону України "Про теплопостачання" не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Основними обов'язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів (ст. 24 Закону України "Про теплопостачання"). Аналогічне положення закріплено у п. 14 Правил.

Частиною 2 ст. 275 ГК України визначено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Позивач здійснював постачання теплової енергії за адресою: вул. Горького, 56-а, м. Ромни, Сумська область.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань. Аналогічні норми містяться в ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язань, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. (ст. 714 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов'язкову силу для сторін. Будучи пов'язаними взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов'язання.

На виконання умов вищезазначених договорів позивач відпустив теплову енергію в період з 01 січня 2017 року по 01 січня 2018 року у розмірі 681,435 Гкал на загальну суму 953229 грн. 53 коп., що підтверджується виставленими позивачем рахунками на оплату теплової енергії (а.с. 28-44) та актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 45-61). Акти підписані уповноваженими представниками сторін та їх підписи скріплені печатками сторін. Зауважень з приводу наданих послуг з теплопостачання відповідачем не було заявлено.

Відповідачем частково було сплачено за отримані послуги з теплопостачання у розмірі 650258,40 грн., вказаний факт підтверджується розрахунком позивача заборгованості за фактично отримані послуги з теплопостачання (а.с. 21), копіями виписок з банківського рахунку позивача (а.с. 79-85), даними про оплату за період з січня 2017 року по грудень 2017 року (а.с. 78).

Сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за отриману теплову енергію у 2017 році складає 302971 грн. 13 коп.

Відповідач у своєму відзиві від 03.08.2018 за № 265 на позовну заяву визнав наявність у нього заборгованості перед позивачем за спожиту теплову енергію в сумі 302971 грн. 13 коп. та зазначив, що заборгованість виникла у звязку з недостатнім бюджетним фінансуванням.

Доказів сплати суми боргу в повному обсязі або частково відповідачем суду не надано.

На підставі викладеного, заборгованість відповідача за спожиту в 2017 році теплову енергію у розмірі 302971,13 грн. підтверджується матеріалами справи, визнається відповідачем та підлягає стягненню у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання, зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 7.2.1. Договору 1 передбачено, що за несвоєчасне внесення платежів за послуги відповідач несе відповідальність шляхом сплати пені в розмірі 1,0% від суми прострочення платежу за кожен прострочений день, а відповідно до п.п. 2 п. 27 Договору 2 відповідач за несвоєчасне внесення платежів за теплову енергію несе відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також відповідальність у вигляді сплати пені у розмірі 1% від суми прострочення платежу за кожен прострочений день, але не більше 100% загальної суми боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, за порушення відповідачем умов договорів щодо несвоєчасного виконання розрахунків за теплову енергію, позивачем нарахована відповідачу пеня у розмірі встановленому Договором 1 та Договором 2, а саме 1% від суми прострочення платежу за кожен прострочений день: за період з 12.11.2017 по 11.05.2018 та з 12.05.2017 по 15.05.2018 на загальну суму 125748,40 грн., з 12.12.2017 по 04.12.2017 на загальну суму 31795,37 грн., з 12.01.2018 по 15.05.2018 на загальну суму 90131,11 грн., а всього 247674,88 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій, відповідач посилається на норми Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», зазначаючи, що позивачем невірно розрахована сума пені. Згідно наданого відповідачем контррозрахунку пені, виходячи з розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, за який сплачується пеня, розмір пені становить 44658,43 грн.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, за який сплачується пеня.

Суд не погоджується з твердженням відповідача щодо необхідності в даному випадку застосування подвійної облікової ставки Національного банку України при розрахунку суми пені, з огляду на наступне.

Згідно преамбули Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» він встановлює відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій.

В той же час Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», згідно його преамбули, регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» встановлено, що субєкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності, за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Оскільки правовідносини між сторонами даного спору виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг, якими є результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби, зокрема, юридичної особи у забезпеченні тепловою енергією, що використовується для опалення нежилих приміщень, то до цих правовідносин має застосовуватися положення спеціального нормативного-правового акта, а саме Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», який регулює ці відносини.

Наданий розрахунок судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" та встановлено, що розрахунок здійснено не вірно і сума пені, що підлягає стягненню становить 245635,72 грн., враховуючи положення частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про зменшення неустойки (штрафу), суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов'язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

Зважаючи на наведені вище обставини справи, суд, враховуючи інтереси обох сторін, співрозмірність неустойки невиконаному зобов'язанню відповідачем (сума пені, заявлена до стягнення, становить більше 80% від суми заборгованості), а також те, що більша частини заборгованості за отриману теплову енергію була відповідачем сплачена, вважає за доцільне зменшити розмір пені на 50 відсотків.

Отже, сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 122817,86 грн.

Крім того, позивачем пред'явлені до стягнення сума 3% річних в розмірі 10287,12 грн. та сума інфляційних витрат в розмірі 35808,30 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодекс України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Надані розрахунки судом перевірені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" та встановлено, що сума індексу інфляції та 3% річних розрахована вірно, вимоги щодо їх стягнення позивачем доведені.

Контррозрахунку інфляційних втрат відповідач не подав, а контррозрахунок 3% річних судом перевірений та встановлено, що він не відповідає фактичним обставинам справи, так як відповідачем не враховано заборгованість за квітень 2017 року і, відповідно, суму 3% річних в розмірі 507,34 грн.

Доказів сплати суми боргу у повному обсязі відповідачем суду не надано.

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми та підлягають задоволенню частково з урахуванням вищевикладеного.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сумського Національного аграрного університету (вул. Герасима Кондратьєва, 160, м. Суми, 40021, код 04718013) в особі Роменського коледжу Сумського Національного аграрного університету (вул. Горького, буд. 56-а, м. Ромни, Сумська область, 42000, код 26378227) на користь Комунального підприємства Ромникомунтепло Роменської міської ради (вул. Коржівська, буд. 90, м. Ромни, Сумська область, 42000, код 33219263) суму боргу в розмірі 302 971 грн. 13 коп., пеню в розмірі 122 817 грн. 86 коп., інфляційні втрати в розмірі 35 808 грн. 30 коп., 3% річних в розмірі 10 287 грн. 12 коп., а також 7078 грн. 27 коп. витрат на сплату судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення підписаний 31.08.2018 р.

СУДДЯ ( ОСОБА_2