УХВАЛА

27 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 905/2247/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод" на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 06.07.2018 (головуючий суддя Попков Д.О., судді Радіонова О.О., Зубченко І.В.) у справі №905/2247/17 про відмову у відкритті апеляційного провадження

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат"

до Приватного акціонерного товариства "Донецьккокс"

про зобов'язання виконати умови договору доручення та стягнення штрафу в сумі 10000,00 грн.

за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Донецьккокс"

до 1) Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", 2) Компанії "International Transit S.A.L. "Offshore"

про визнання недійсним договору поставки

ВСТАНОВИВ:

09.07.2018 через Донецький апеляційний господарський суд Приватне акціонерне товариство "Єнакієвський металургійний завод" подало до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 06.07.2018 у справі №905/2247/17.

Перевіривши матеріали касаційної скарги на відповідність вимогам параграфу 1 глави 2 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) Суд зазначає таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами абзацу 2 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VІІІ) суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Так Судом встановлено, що оскаржуваною ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 06.07.2018 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод" на рішення Господарського суду Донецької області від 10.11.2017.

Правовою підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження став пункт 4 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VІІІ) яким визначено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Наведені вище положення застосовано апеляційним господарським судом через те, що апелянтом не усунуто недоліки апеляційної скарги, які були виявлені суддею - доповідачем при перевірці поданих матеріалів апеляційної скарги на відповідність вимогам параграфу 1 глави 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VІІІ), про що зазначено в ухвалі Донецького апеляційного господарського суду від 06.06.2018.

Такими недоліками апеляційним господарським судом визначено відсутність поважних причин пропуску, встановленого законом строку на апеляційне оскарження, доказів надсилання копії апеляційної скарги іншим сторонам у справі та доказів сплати судового збору.

Оцінивши усі доводи заявника, його посилання на правові норми, що могли бути неправильно застосовані апеляційним господарським судом, враховуючи принцип пропорційності судочинства та остаточності судового рішення, Суд вважає, що рішення Верховного Суду у даній справі, за наслідками розгляду касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод" на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 06.07.2018 у справі №905/2247/17, не матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

В обґрунтування своєї позиції Суд зазначає таке.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини 3 статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VІІІ) висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз'яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав'язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Верховний Суд вважає, що частково доводи даної касаційної скарги спрямовують Суд до втручання у фактичну складову судового рішення, яке прийняте судом апеляційної інстанції, тобто до необхідності надання оцінки доказам поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, однак, таке втручання не матиме значення для загальної судової практики, оскільки суди, використовуючи свої дискреційні повноваження, у кожному конкретному випадку, на підставі поданих заявниками доказів, приймають рішення про визнання тих чи інших причин поважними чи навпаки.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, зокрема і у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" заява № 52854/99).

Не можна розглядати перегляд, як замасковану апеляцію. Відступи від цього принципу виправдані лише тоді, коли вони необхідні за обставин суттєвого та неспростовного характеру.

В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Використання касаційним судом оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо, виходячи з високого статусу Верховного Суду, не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, оскільки у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень і застосування Судом таких повноважень не може вважатися обмеженням доступу особи до процесу правосуддя.

Водночас, судом встановлено численні недоліки касаційної скарги, зокрема, відсутність доказів надсилання копії касаційної скарги іншим сторонам у справі та доказів сплати судового збору, тому Суд вважає за необхідне зазначити, що за приписами частин 1, 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VІІІ) учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Суд звертає увагу скаржника на те, що подальші дії на кшталт подання завідомо безпідставних скарг, подання скарг з численними недоліками можуть бути розцінені Судом зловживанням процесуальними правами з наступним застосуванням санкцій за такі дії, передбачених Главою 9 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, керуючись статтями 2, 234, 287, частиною 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VІІІ), Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі у справі №905/2247/17 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод" на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 06.07.2018 у вказаній справі.

2. Касаційну скаргу залишити в суді касаційної інстанції.

3. Копію даної ухвали направити - учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.