ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.09.2018

Справа № 910/7990/18

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Департаменту охорони здоров’я виконавчого органу Київської міської ради

до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний Центр «М.Т.К.»

про стягнення 10 806,25 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Департамент охорони здоров’я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі – «Департамент») звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (надалі – ПАТ «КБ «Приватбанк») про стягнення 10 806,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано зобов’язання з виплати гарантованої суми за гарантією виконання №G0617/5139 від 21.06.2017, у зв’язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 10 806,25 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Медичний Центр «М.Т.К.» (надалі – ТОВ «Медичний Центр «М.Т.К.»), ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) – протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначити строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

20.08.2018 через канцелярію суду від ПАТ «КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позовних вимог з огляду на те, що при звернені Департаменту з вимогою про виплату гарантованої суми за гарантією виконання №G0617/5139 від 21.06.2017 подано не всі документи, що передбачені її умовами.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

ПАТ «КБ «Приватбанк» стало відомо про те, що ТОВ «Медичний Центр «М.Т.К.» та Департамент мають намір підписати договір про закупівлю товарів за державні кошти на постачання 33600000-6 фармацевтична продукція (препарати для надання невідкладної медичної допомоги у разі акушерських кровотеч 9 лотів), у зв’язку з чим 21.06.2017 ПАТ «КБ «Приватбанк» надало гарантію №G0617/5139 (надалі – «Гарантія») на забезпечення належного виконання ТОВ «Медичний Центр «М.Т.К.» зобов'язань перед Департаментом на суму, що не перевищує 13 014,25 грн.

27.06.2017 між Департаментом (замовник) та ТОВ «Медичний Центр «М.Т.К.» (учасник) був укладений договір №23 про закупівлю товарів за державні кошти (надалі – «Договір»), відповідно до умов якого учасник зобов’язується у 2017 році поставити замовнику, а замовник – прийняти та оплатити: 33600000-6 Фармацевтична продукція (препарати для надання невідкладної медичної допомоги у разі акушерських кровотеч, 9 лотів), зазначені в специфікації, строк поставки товару становить не більше 10 днів з дати отримання письмової заявки замовника.

Відповідно до умов Гарантії ПАТ «КБ «Приватбанк» зобов’язалось виплатити замовнику суму в українських гривнях, що не перевищує 13 014,25 грн., у випадку невиконання учасником обов’язків за договором, визначених в одному, декількох або усіх пунктах 1.1, 1.2, 2.1, 3.1, 5.1, 5.2, 6.3 Договору, строк виконання яких згідно умов договору настав до 31 грудня 2017 року включно.

29.12.2017 Департамент звернувся до ПАТ «КБ «Приватбанк» з вимогою №061-14062/10, в якій зазначив, що ТОВ «Медичний Центр «М.Т.К.» неналежним чином виконало зобов’язання з поставки товару за Договором, товар поставлений не в повному обсязі, у зв’язку з чим позивачем заявлено вимогу про сплату 10 806,25 грн. за Гарантією.

В свою чергу, ПАТ «КБ «Приватбанк» листом №Е.35.0.0.0/4-20(1) від 17.01.2018 надало відповідь, якою відмовило в задоволенні вимоги Департаменту з огляду на те, що останнім не надано всіх необхідних документів, а саме: копій документів, що підтверджують невиконання/неналежне виконання принципалом своїх обов’язків за Договором, оригіналу Гарантії та копії підписаного Договору.

Спір у справі виник у зв’язку із безпідставною, на думку позивача, відмовою відповідача у виплаті гарантованої суми за Гарантією, у зв’язку з чим позивач вказує на обов’язок відповідача сплатити позивачу гарантовану суму у розмірі 10 806,25 грн.

Положеннями ст. 200 Господарського кодексу України передбачено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Загальне визначення гарантії містить ст. 560 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (беніфіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку.

Отже, у відносинах за гарантією беруть участь три суб'єкти - гарант, беніфеціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов'язку перед беніфеціаром.

Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов'язок гаранта сплатити кредитору-беніфеціару грошову суму відповідно до умов гарантій у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією. Тобто, гарантія створює зобов'язання тільки для гаранта.

У розділі І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України №639 від 15.12.2004 (надалі - Положення), визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов'язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов'язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов'язань у повному обсязі або їх частину в разі пред'явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов'язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов'язання принципала (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на таке зобов'язання безпосередньо міститься в тексті гарантії. Гарантійний лист - це гарантія, що оформлена належним чином на паперовому носії.

Як вже зазначалось судом, відповідач за умовами Гарантії зобов'язався виплатити позивачу суму в українських гривнях, що не перевищує 13 014,25 грн., у випадку невиконання ТОВ «Медичний Центр «М.Т.К.» обов'язків за Договором, визначених в одному, декількох або усіх пунктах 1.1, 1.2, 2.1, 3.1, 5.1, 5.2, 6.3 договору, строк виконання яких згідно умов договору настав до 31 грудні 2017 року включно.

При цьому, умовами Гарантії передбачено, що банк зобов’язується виплатити замовнику будь-яку суму, що не перевищує гарантовану суму, протягом 30 (тридцяти) банківських днів після отримання від замовника:

-          копії документів, що підтверджують невиконання учасником зобов’язань відповідно до Договору;

-          письмової вимоги, з посиланням на цю гарантію та на невиконання учасником зобов’язань за Договором, та підписами уповноважених осіб, при умові, що у вимозі буде вказано, що сума, яку замовник вимагає сплатити, повинна бути виплачена учасником у зв’язку із настанням вищеназваних випадків.

Також, всі вимоги за цією Гарантією мають бути надані разом із оригіналом гарантії та копією підписаного Договору до або на дату закінчення її дії на адресу офісу, банку не пізніше 10.01.2018 включно, або в цей же строк отримані банком поштовим зв’язком, кур’єром або іншим способом, який дозволяє зафіксувати факт отримання банком вищевказаних письмових вимог. У протилежному випадку банк звільняється від будь-яких зобов’язань за цією гарантією.

З матеріалів справи вбачається, що вимога №061-14062/10 від 29.12.2017 направлена відповідачу засобами поштового зв’язку цінним листом з описом вкладення 29.12.2017 і отримана ПАТ «КБ «Приватбанк» 05.01.2018.

До вимоги №061-14062/10 від 29.12.2017 Департаментом додано: заявка №061-202/ТК від 07.07.2017, розподіл препаратів, Гарантія, видаткова накладна №МТК320941 від 26.07.2017 та розпорядження №812 від 20.10.2017, що підтверджується описом вкладення у цінний лист №931.

Натомість, передбачена умовами Гарантії копія підписаного Договору до вимоги №061-14062/10 від 29.12.2017 не додана, про що і зазначено відповідачем у листі №Е.35.0.0.0/4-20(1) від 17.01.2018, яким відмовлено позивачу у виплаті гарантованої суми за гарантією.

Відповідно до ст. 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії.

Згідно із ст. 565 Цивільного кодексу України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Таким чином, згідно із статтями 563, 565 Цивільного кодексу України обов'язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умов порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності хоча б однієї з цих умов відповідальність гаранта не настає.

Аналогічні висновки викладені в п. 4.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №1 від 24.11.2014 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів».

Отже, відповідачем правомірно відмовлено у задоволенні вимоги №061-14062/10 від 29.12.2017, оскільки позивачем не надано всіх передбачених умовами Гарантії документів, а саме копії підписаного Договору, за відсутності якого ПАТ «КБ «Приватбанк» було позбавлено можливості встановити факт неналежного виконання тртьою особою зобов'язання з поставки товару.

При цьому, посилання Департаменту на задоволення ТОВ «Медичний Центр «М.Т.К.» його претензії №061-13535/10 від 18.12.2017 про стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання зобов’язання з поставки товару за Договором оцінюється судом критично, з огляду на те, що доказів направлення такої претензії відповідачу не надано, а сплата штрафних санкції відбулась вже після відмови ПАТ «КБ «Приватбанк» у задоволенні вимоги №061-14062/10 від 29.12.2017.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Матеріалами справи підтверджується не надання позивачем відповідачу всіх передбачених умовами Гарантії документів, у зв'язку з чим ПАТ «КБ «Приватбанк» правомірно відмовило у сплаті на користь Департаменту гарантійної суми у розмірі 10 806,25 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову повністю.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Департаменту охорони здоров’я виконавчого органу Київської міської ради відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя                                                                                                      В.П. Босий