ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"07" вересня 2018 р. Справа № 918/192/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н.Ф., при секретарі судового засідання Оліфер С.М., розглянувши матеріали скарги фізичної особи-підприємця Малиновського Ігоря Володимировича на дії та бездіяльність органу державної виконавчої служби у справі за позовом Малого приватного підприємства "Моріон" до Фізичної особа-підприємця Малиновського Ігоря Володимировича про зобов'язання звільнити торговельні місця

Представники:

Від скаржника (відповідача) : Малиновський І.В.;

Від органу ДВС: Корнійчук О.В.;

Від позивача: Полюхович Л.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 11.05.2018 року у справі №918/192/18 позов задоволено, зобов'язано фізичну особу - підприємця Малиновського Ігоря Володимировича звільнити торгівельне місце № 79 шляхом демонтажу тимчасової нестаціонарної споруди типу КЗТ, що розташована на території ринку "Моріон" за адресою: м. Рівне, вул. Шевченка, буд.7, та торгівельне місце № 79а шляхом демонтажу тимчасової нестаціонарної споруди, що розташована на території ринку "Моріон" за адресою: м. Рівне, вул. Шевченка, буд.7, стягнути з Фізичної особа-підприємця Малиновського Ігоря Володимировича на користь Малого приватного підприємства "Моріон" 3 524,00 грн судового збору.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.07.2018 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Малиновського Ігоря Володимировича на рішення Господарського суду Рівненської області від 11.05.2018 року у справі №918/192/18 повернуто заявнику разом з доданими до неї документами.

25.07.2018 року на виконання вказаного вище рішення господарського суду видано відповідні накази.

29 серпня 2018 року від фізичної особи-підприємця Малиновського Ігоря Володимировича надійшла скарга від 29.08.2018 року на дії та бездіяльність державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Шевчука Віталія Володимировича, в якій останній просить суд:

- докласти до матеріалів справи судовий наказ №918/192/18 який виданий 25.07.2018 року Господарським судом Рівненської області;

- визнати незаконними дії та бездіяльність державних виконавців Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Шевчука Віталія Володимировича та Корнійчука Олексія Віталійовича по прийняттю до розгляду і не поверненню стягувачу судового наказу № 918/192/18 виданого 25.07.2018 року Господарським судом Рівненської області;

- зобов'язати державних виконавців Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Шевчука Віталія Володимировича та Корнійчука Олексія Віталійовича повернути скаржнику судовий наказ №918/192/18 виданий 25.07.2018 року Господарським судом Рівненської області, що є незаконним.

Ухвалою суду від 29.08.2018 року прийнято скаргу фізичної особа-підприємця Малиновського Ігоря Володимировича на дії та бездіяльність Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області до розгляду, скаргу призначено до слухання в судовому засіданні на 07.09.2018 року.

6 вересня 2018 року від Малого приватного підприємства "Моріон" надійшли письмові заперечення на скаргу, згідно яких стягувач просить суд відмовити у задоволенні поданої скарги, посилаючись на те, що боржником не обґрунтовано у чому саме полягають неправомірні дії чи бездіяльність державного виконавця та не навели підстав, за якими слід скасувати постанови державного виконавця. Крім того, скаржником не подано жодних доказів вчинення виконавцем протиправних дій, які б порушували їх права та інтереси.

7 вересня 2018 року від Фізичної особи-підприємця Малиновського Ігоря Володимировича надійшла уточнена скарга від 29.08.2018 року на дії та бездіяльність державних виконавців Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Шевчука Віталія Володимировича та Корнійчука Олексія Віталійовича, в якій останній просить суд:

- докласти до матеріалів справи судовий наказ №918/192/18 який виданий 25.07.2018 року Господарським судом Рівненської області;

- визнати незаконними дії та бездіяльність державних виконавців Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Шевчука Віталія Володимировича та Корнійчука Олексія Віталійовича по прийняттю до розгляду і не поверненню стягувачу судового наказу № 918/192/18 виданого 25.07.2018 року Господарським судом Рівненської області;

- зобов'язати державних виконавців Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Шевчука Віталія Володимировича та Корнійчука Олексія Віталійовича повернути скаржнику судовий наказ №918/192/18 виданий 25.07.2018 року Господарським судом Рівненської області, що є незаконним.

7 вересня 2018 року державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Корнійчуком Олексієм Віталійовичем подано письмові заперечення на скаргу, відповідно до яких державний виконавець просить суд відмовити в задоволенні скарги, у зв'язку з тим, що його дії стосовно винесення постанови про відкриття виконавчих проваджень є правомірними, а виконавчий документ відповідає усім вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

Скаржник в судовому засіданні 07.09.2018 року підтримав скаргу, з підстав зазначених в останній.

Крім того, скаржник в судовому засіданні заявив, що він не є фізичною особою-підприємцем, а є громадянином України.

Щодо вказаного суд зазначає, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та договорів оренди торговельного місця та камери схову, укладених з МПП "Моріон", статус Малиновського Ігоря Володимировича зазначено саме як фізичної особи-підприємця і саме в такому статусі він є стороною у справі.

Представник позивача в судовому засіданні 07.09.2018 року заперечив проти задоволення скарги, з підстав зазначених у письмових запереченнях на скаргу.

Представник органу ДВС в судовому засіданні 20.08.2018 року заперечив проти задоволення скарги, з підстав зазначених у письмових запереченнях на скаргу.

Розглянувши скаргу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються, безпосередньо дослідивши докази, які надані сторонами та мають значення для їх розгляду, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на наступне.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 11.05.2018 року у справі №918/192/18 позов задоволено, зобов'язано фізичну особу - підприємця Малиновського Ігоря Володимировича звільнити торгівельне місце № 79 шляхом демонтажу тимчасової нестаціонарної споруди типу КЗТ, що розташована на території ринку "Моріон" за адресою: м. Рівне, вул. Шевченка, буд.7, та торгівельне місце № 79а шляхом демонтажу тимчасової нестаціонарної споруди, що розташована на території ринку "Моріон" за адресою: м. Рівне, вул. Шевченка, буд.7, стягнути з Фізичної особа-підприємця Малиновського Ігоря Володимировича на користь Малого приватного підприємства "Моріон" 3 524,00 грн судового збору.

На виконання рішення судом видано накази № 918/192/18 від 25.07.2018 року.

Судом встановлено, що на підставі заяви стягувача державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Шевчуком Віталієм Володимировичем винесено постанову ВП №56946847 від 08.08.2018 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу №918/192/18 від 25.07.2018 року про звільнення торгівельного місця №79, розташованого на ринку "Моріон", шляхом демонтажу тимчасової нестаціонарної споруди типу КЗТ.

8 серпня 2018 року в. о. начальника Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, згідно доручення АСВП №56946847 від 08.08.2018 року, виконавче провадження №56946847 з примусового виконання вказаного наказу, передано державному виконавцю Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Корнійчуку Олексію Віталійовичу.

23 серпня 2018 року державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Корнійчуком Олексієм Віталійовичем, за невиконання боржником рішення суду, винесено постанову про накладення штрафу ВП №56946847.

Відповідно до ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду, є виконавчими документами.

Статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) встановлено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов'язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов'язаний мати таку печатку.

У наказах Господарського суду Рівненської області від 25.07.2018 року №918/192/18 зазначені всі вказані вище реквізити, зокрема вони підписані уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища, ініціалів та скріплені печаткою Господарського суду Рівненської області із зображенням Державного Герба України.

Отже накази господарського суду Рівненської області від 25.07.2018 року №918/192/18 відповідно до ст. 4 Закону є виконавчими документами, а тому посилання скаржника на невідповідність їх вимогам закону є безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" визначено поняття обов'язковості судових рішень, яке полягає в тому, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами на всій території України.

Наказ господарського суду від 25.07.2018 року, що виданий на виконання рішення суду від 11.05.2018 року у справі №918/192/18, є обов'язковим для виконання та його виконання є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з вимогами ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом.

Згідно зі ст. 6 Конвенції виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження.

У зв'язку із цим під час розгляду питань про відстрочку, розстрочку, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення, а також під час розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби судам необхідно дотримуватися вимог Конвенції щодо виконання судового рішення упродовж розумного строку (справи "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року, "Ромашов проти України" від 27 липня 2004 року, "Дубенко проти України" від 11 січня 2005 року, "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року та інші).

У рішенні від 05.07.2012 у справі Глоба проти України (no. 15729/07,) Європейський суд з прав людини вказує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних заходів для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату.

За приписами ст. 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина 1 ст. 5 Закону передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

У відповідності до ст. 6 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" систему органів примусового виконання рішень становлять: Міністерство юстиції України; органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що виконавчий документ - наказ Господарського суду Рівненської області від 25.07.2018 року №918/192/18 про звільнення торгівельного місця №79, розташованого на ринку "Моріон" шляхом демонтажу тимчасової нестаціонарної споруди типу КЗТ, відповідає вимогам, передбаченим ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", дії державних виконавців щодо примусового виконання вказаного наказу є правомірними.

Посилання скаржника на те, що у нього відсутнє майно, яке підлягає звільненню на підставі наказу суду, не може бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, тому що перевірка наявності майна здійснюється державним виконавцем вже після відкриття виконавчого провадження.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 73 ГПК України).

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч. ч. 1, 3 ст. 343 ГПК України).

Враховуючи те, що оскаржувані дії та рішення були прийняті та вчинені відповідно до закону та в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 233, 234, 339-342 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги Фізичної особи-підприємця Малиновського Ігоря Володимировича на дії та бездіяльність державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 254-259 ГПК України.

Ухвалу підписано 11.09.2018 року

Суддя Церковна Н.Ф.