РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.08.2018Справа №910/7576/18

За позовомФізичної особи-підприємця Сусловської Таісії Євгенівни
доПриватного підприємства "Кондитерський магазин"
про витребування коштів у розмірі 372 000,00 грн. з чужого незаконного володіння та стягнення 116 503,37 грн.
Суддя Бойко Р.В.
при секретарі судового засідання Бариновій О.І.
Представники сторін:
від позивача:не з'явився
від відповідача:Римар С.Ю
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2018 року Фізична особа-підприємець Сусловська Таісія Євгенівна (надалі - ФОП Сусловська Т.Є.) звернулась до господарського суду міста Києва із позовом до Приватного підприємства "Кондитерський магазин" (надалі - ПП "Кондитерський магазин"), в якому просить суд витребувати у відповідача незаконно утримані кошти у розмірі 372 000,00 грн., а також стягнути з останнього інфляційні витрати у розмірі 95 790,00 грн. та 3% річних у розмірі 20 713,37 грн., нараховані за протиправне ухилення Приватного підприємства "Кондитерський магазин" від повернення належної Фізичній особі-підприємцю Сусловській Таісії Євгенівні суми коштів.

Також, ФОП Сусловською Т.Є. до позову було долучено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого вбачається, що позивач поніс витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 327,55 грн., очікує понести витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 3 900,00 грн. та відправлення поштової кореспонденції у розмірі 600,00 грн., що разом складає суму 11 527,55 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.06.2018 було відкрито провадження у справі №910/7576/18; вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строки для подання заяв по суті справи та призначено підготовче засідання на 12.07.2018.

05.07.2018 через відділ діловодства суду від ПП "Кондитерський магазин" надійшов відзив на позов з доказами його направлення позивачу, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог з тих підстав, що жодний із наданих позивачем доказів не доводить факт обговорення та/або укладення між сторонами договору купівлі-продажу орендованого приміщення; витребувати можна лише індивідуально визначене майно, до якого не відносяться кошти; укладені між сторонами договори оренди були спрямовані виключно на врегулювання орендних правовідносин; кошти у розмірі 372 000,00 грн. були отримані відповідачем від позивача в якості орендної плати, що зокрема було встановлено судовими рішеннями. Крім того, у своєму відзиві ПП "Кондитерський магазин" наводить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв'язку з розглядом даного спору, згідно якого орієнтовний розмір таких витрат становить 7 800,00 грн. (з обрахунку 1 година роботи адвоката = 2 600,00 грн.).

11.07.2018 через відділ діловодства суду від ПП "Кондитерський магазин" надійшло клопотання про закриття провадження у даній справі, яке мотивоване тим, що предмет і підстави позову у даній справі є ідентичними тим, що розглядались судами у справі №910/28383/15.

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 12.07.2018 задоволено усне клопотання представника позивача про перенесення засідання та оголошено в підготовчому засіданні перерву до 17.07.2018.

17.07.2018 через відділ діловодства суду від ПП "Кондитерський магазин" на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу адвоката у даній справі було подано клопотання про долучення до матеріалів справи договору про надання правової допомоги від 26.01.2018, додаткової годи №2 від 02.07.2018, звіту про роботу адвокатів за період з 03.07.202018 по 11.07.2018 та доказів оплати клієнтом (відповідачем) послуг адвоката.

Також, 17.07.2018 через відділ діловодства суду від ФОП Сусловської Т.Є. надійшли заперечення на клопотання про закриття провадження у даній справі, які мотивовані тим, що предмет і підстави позову у даній справі є відмінними від предмету та підстав позову у справах №910/28383/15 та №910/19631/16.

Протокольними ухвалами господарського суду міста Києва від 17.07.2018 судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі №910/7576/18 у зв'язку з тим, що предмет та підстави позову у даній справі не є тотожним предмету та підставам позовів у справах №910/28383/15 та №910/19631/16, та оголошено в підготовчому засіданні перерву до 24.07.2018.

20.07.2018 через відділ діловодства суду від ФОП Сусловської Т.Є. надійшли заперечення на відзив, які за своєю суттю є відповіддю на відзив, в яких позивач вказує, що судовим рішенням у справі №910/28383/15 встановлено факт отримання ПП "Кондитерський магазин" від ФОП Сусловської Т.Є. коштів у розмірі 372 000,00 грн., що відповідачем також було визнано у своєму позові, поданому в межах справи №910/29486/15.

24.07.2018 через відділ діловодства суду від ПП "Кондитерський магазин" на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу адвоката у даній справі було подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, зокрема, доказів оплати клієнтом (відповідачем) послуг адвоката.

Представниками сторін у підготовчому засіданні 24.07.2018 було подано спільну заяву в порядку ч. 6 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України про надання згоди на розгляд справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 24.07.2018 закрито підготовче провадження у справі №910/7576/18 та призначено її до розгляду по суті в цей самий день.

В судовому засіданні 24.07.2018 оголошено перерву до 23.08.2018 згідно протокольної ухвали господарського суду міста Києва від 24.07.2018.

22.08.2018 через відділ діловодства суду від ПП "Кондитерський магазин" на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу адвоката у даній справі було подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів оплати відповідачем послуг адвоката.

В судове засідання 23.08.2018 представник відповідача з'явився, надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судове засідання 23.08.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується його підписом у розписці про оголошення перерви від 24.07.2018, у зв'язку з чим суд на підставі положень ст. 202 Господарського процесуального кодексу України вбачає за можливе розглянути спір за відсутності представника ФОП Сусловської Т.Є.

В судовому засіданні 23.08.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін (в тому числі, надані в попередніх засіданнях), всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.09.2012 між ФОП Сусловською Т.Є. (орендар) та ПП "Кондитерський магазин" (орендодавець) укладено договір оренди нерухомого майна від №1 (надалі - Договір №1), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення - кафе загальною площею 143,7 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Київ, проспект Маяковського, 47 (об'єкт оренди).

Згідно з п. 1.2 Договору №1 власником об'єкта оренди є ПП "Кондитерський магазин" на підставі договору купівлі-продажу №1101 від 18.01.2006.

Пунктом 2.1 Договору №1 визначено, що орендар вступає у строкове платне користування об'єктом оренди у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами договору та акта приймання-передачі майна.

Сторонами у п. 3.1 Договору №1 встановлено, що місячна орендна плата складає 7 000,00 грн.

07.09.2012 між ФОП Сусловською Т.Є. (орендар) та ПП "Кондитерський магазин" (орендодавець) укладено договір оренди №2 (надалі - Договір №2), за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежилі приміщення - кафе, загальною площею 143,7 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, пр-т Маяковського, 47.

Пунктом 3.1 Договору №2 визначено вартість оренди приміщення у розмірі 40 000,00 грн. на місяць.

У пункті 11.1 Договору №2 строк оренди становить 5 років.

Сторонами не заперечується, що орендодавцем (відповідачем) на виконання своїх зобов'язань за вказаними Договорами передано, а орендарем (позивачем) прийнято у тимчасове користування об'єкт оренди.

Відповідач в особі генерального директора Юрченко Л.В. отримав від позивача в особі Сусловської Т.Є. кошти у розмірі 80 000,00 грн. за перший та останній місяць оренди приміщення за адресою: м. Київ, пр-т Маяковського, 47 згідно Договору №2, що підтверджується розпискою від 17.09.2012, яка власноручно підписана генеральним директором відповідача - Юрченко Л.В.

Актом розрахунків з оренди згідно Договору №2 підтверджується, що відповідач отримав від позивача, в особі Сусловської Т.Є. суму коштів у розмірі 292 000,00 грн. в якості орендної плати за Договором №2.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.06.2016 у справі №910/29486/15 встановлено, що Договір №2 від 07.09.2012 є неукладеним.

Спір у справі виник у зв'язку з твердженнями позивача про незаконне утримання відповідачем коштів у розмірі 372 000,00 грн., а тому ФОП Сусловська Т.Є. просить суд витребувати спірну суму коштів у ПП "Кондитерський магазин" на підставі 387 Цивільного кодексу України.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та враховуючи надані у засіданнях пояснення представників сторін, прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог повністю з огляду на наступне.

По-перше, нормою статті 387 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В той же час, предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Тобто, предметом віндикаційного позову може бути лише індивідуально-визначена річ. Речі, означені родовими ознаками, а також гроші та цінні папери на пред'явника (ст. 389 Цивільного кодексу України) не можуть бути предметом віндикації.

Гроші - не є індивідуально визначеним майном. Це речі, визначені родовими ознаками, а відтак позивачем обрано невірний спосіб захисту, тому з наведених ФОП Сусловською Т.Є. правових підстав - ст. 387 Цивільного кодексу України позовні вимоги не можуть бути задоволені, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні даного позову.

По-друге, однією з особливостей віндикаційного позову, як правило, є відсутність спорів з приводу належності позивачу майна на праві власності чи іншому титулі. В протилежному випадку власник має право звернутися до суду з двома вимогами - про визнання права власності на майно та усунення перешкод у здійсненні щодо нього правомочностей.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 19.06.2017, у справі №910/19631/16 встановлено, що ФОП Сусловською Т.Є. було сплачено ПП "Кондитерський магазин" кошти у розмірі 372 000,00 грн. за фактичне користування позивачем приміщенням кафе, що підтверджується наданими до матеріалів справи актом приймання-передачі від 07.10.2012р., підписанням якого позивач підтвердив отримання від відповідача послуг з оренди кафе, загальною площею 143,7 кв.м. яке розташоване за адресою: м. Київ, пр-т Маяковського, 47.

У відповідності до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" передбачено, що за змістом частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, постанова Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 у справі №910/19631/16 набрала законної сили, а відтак, встановлені нею обставини мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню.

Відтак, з моменту сплати позивачем на користь відповідача спірної суми кошти за користування об'єктом оренди, право власності на спірне майно (гроші) перейшло до ПП "Кондитерський магазин".

В той же час, правом пред'явлення віндикаційного позову щодо витребування майна наділений саме власник такого майна, право власності якого не оспорюється, в той же час згідно остаточного судового рішення у справі №910/19631/16 ФОП Сусловська Т.Є. у даному випадку не являється власником коштів, які просить витребувати у відповідача.

По-третє, згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Із рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Совтрансавто-Холдинг" проти України", "Україна-Тюмень" проти України".

У справі "Желтяков проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (аналогічна позиція викладена у рішеннях "Христов проти України", "Брумареску проти Румунії", "Рябих проти Росії").

Водночас, як вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень ФОП Сусловська Т.Є. з метою одержання від ПП "Кондитерський магазин" коштів в розмірі 375 000,00 грн. неодноразово зверталась до суду із позовами, в яких несуттєво змінювала предмет та/або підстави таких позовів.

Так, у справі №910/19631/16 за позовом Фізичної особи-підприємця Сусловської Таїсії Євгенівна до Приватного підприємства "Кондитерський магазин" про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 372 000,00 грн. позивач вказував на безпідставність одержання відповідачем спірної суми коштів, посилаючись на приписи ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 19.06.2017, у справі №910/19631/16 відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки суди прийшли до висновку про необґрунтованість вимог Фізичної особи-підприємця Сусловської Таїсії Євгенівна до Приватного підприємства "Кондитерський магазин" про стягнення коштів в розмірі 372 000,00 грн., зокрема, з тих підстав, що спірна сума коштів була сплачена за фактичне користування спірним майном.

Крім того, в провадженні господарських судів перебувала справа №910/28383/15 за позовом Фізичної особи-підприємця Сусловської Таїсії Євгенівна до Приватного підприємства "Кондитерський магазин" про стягнення 497 000,00 грн., до складу яких зокрема входили кошти у розмірі 80 00,00 грн., отриманні відповідачем від позивача за перший та останній місяці оренди, та кошти у розмірі 292 000,00 грн., отриманні відповідачем від позивача в якості орендної плати за Договором №2.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.01.2016, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 21.06.2016, у справі №910/28383/15 відмовлено у задоволенні позову, оскільки суди прийшли до висновку, що позовні вимоги є безпідставним і не обґрунтованим.

З наведеного вбачається, що фактично судами надано правову оцінку правовідносинам сторін, в тому числі в частині необґрунтованості вимог ФОП Сусловської Таїсії Євгенівна до ПП "Кондитерський магазин" про повернення/стягнення спірної суми коштів.

Однак, ФОП Сусловська Т.Є., корегуючи у своїх позовних заявах предмет та підстави позову, продовжує звертатись до суду з вимогами, які фактично спрямовані виключно на стягнення спірної суми коштів.

Тобто, зважаючи на те, що остаточними судовим рішеннями у справах №910/19631/16 та №910/28383/15 ФОП Сусловській Т.Є. було відмовлено у стягненні з відповідача коштів як в якості повернення переплати за користування об'єктом оренди за Договором №1, так і в якості безпідставно набутого відповідачем майна, позивач звернувся до суду із даним віндикаційним позовом, який, на думку суду, спрямованим виключно на переоцінку судом встановлених остаточними судовими рішеннями обставин необґрунтованості вимог ФОП Сусловської Таїсії Євгенівна до ПП "Кондитерський магазин" про повернення/стягнення спірної суми коштів.

Однак, суд не вправі поставити під сумнів встановленні остаточними судовими рішеннями у справах №910/19631/16 та №910/28383/15 обставини, як і не вправі здійснити переоцінку вказаних обставин, оскільки це суперечитиме принципу юридичної визначеності та матиме наслідком порушення приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ФОП Сусловської Т.Є. про стягнення з ПП "Кондитерський магазин" про витребування коштів у розмірі 372 000,00 грн. з чужого незаконного володіння.

Оскільки суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині витребування коштів у розмірі 372 000,00 грн., то вимоги позивача про стягнення з ПП "Кондитерський магазин" нарахованих на спірну суму коштів 3% річних та інфляційних втрат (які є похідними вимогами від вимоги про витребування) також не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Таким чином, судові витрати ФОП Сусловської Т.Є., які складаються з судового збору та витрат позивача на правничу допомогу, покладаються на позивача.

Що стосується заявлених ПП "Кондитерський магазин" витрат на професійну правничу допомогу у розмірі, суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з вимогами п.п. 1-2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як свідчать матеріали справи, з метою належного захисту прав відповідача та надання професійної правничої допомоги в господарському спорі за позовом ФОП Сусловської Т.Є. до ПП "Кондитерський магазин" про витребування коштів у розмірі 372 000,00 грн., між Адвокатським об'єднанням "Адвокатська компанія "Правочин" та ПП "Кондитерський магазин" (клієнт) укладено додаткову угоду №2 від 02.07.2018 до договору про надання правової допомоги від 26.01.2018.

На виконання умов зазначеного договору було видано ордер серія КВ №742403 про надання правової допомоги Римарем С.Ю. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_2 від 21.12.2007).

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Матеріалами справи підтверджується виконання адвокатом зобов'язань за додатковою угодою №2 від 02.07.2018 до договору про надання правової допомоги від 26.01.2018., та відповідно адвокатом систематично подавались до суду документи на підтвердження виконання робіт та оплати таких робіт відповідачем у даній справі.

Крім того, у пункті 3.1 Додаткової угоди №2 від 02.07.2018 об'єднанням та відповідачем було погоджено, що вартість послуг розраховується згідно погодинної ставки роботи адвоката - 2 600,00 грн. за годину роботи.

А тому враховуючи кількість засідань у даній справі (адвокат Римар С.Ю. брав участь у всіх засіданнях у даній справі), суд приходить до висновку про доведеність надання Адвокатським об'єднанням "Адвокатська компанія "Правочин" ПП "Кондитерський магазин" послуг з правовою допомоги вартістю 18 200,00 грн.

Відтак, враховуючи, що позивач не скористався своїм правом на надання доводів та доказів неспівмірності втрат відповідача на правничу допомогу, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявленої відповідачем вимоги про відшкодування йому витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 200,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 74, 76-80, 126, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Сусловської Таісії Євгенівни (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Приватного підприємства "Кондитерський магазин" (02225, м. Київ, просп. Маяковського, буд. 47; ідентифікаційний код 31571400) про витребування коштів у розмірі 372 000,00 грн. з чужого незаконного володіння та стягнення 116 503,37 грн. відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов'язані із розглядом справи в частині сплаченого судового збору та витрат позивача на правничу допомогу, покласти на Фізичну особу-підприємця Сусловську Таісію Євгенівну.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сусловської Таісії Євгенівни (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства "Кондитерський магазин" (02225, м. Київ, просп. Маяковського, буд. 47; ідентифікаційний код 31571400) відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 200 (вісімнадцять тисяч двісті) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Київського апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 05.09.2018.

Суддя Р.В.Бойко