ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2018 Справа № 904/2599/18
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВС-Інвест», м . Кривий Ріг

До : Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», м. Кривий Ріг

Про : стягнення 412 825, 14 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

Секретар судового засідання Кучма Т.В.

ПРЕДСТАВНИКИ :

Від позивача: ОСОБА_1 (дов. від 11.08.17р.); ОСОБА_2 (директор);

Від відповідача: ОСОБА_3 (дов. № 19/81 від 04.01.18р.)

СУТЬ СПОРУ :

ТОВ «ДВС-Інвест» (позивач) звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Північний ГЗК» (відповідач) про стягнення 412 825, 38 грн. ( в т.ч.: 220 097, 67 грн. - пеня; 156 547, 27 грн. - інфляційні втрати та 36 180, 44 грн. - 3% річних) заборгованості, яка виникла внаслідок прострочення виконання відповідачем своїх зобов'язань з оплати орендних платежів за договором оренди майна №912 від 01.11.2016р. ( укладеним між сторонами). Позивач зазначає, що рішеннями господарського суду Дніпропетровської області у справах №904/8521/17 та №904/8958/17 встановленні обставини істотного порушення відповідачем умов вищезазначеного договору ( в т.ч. зобовязань з оплати орендної плати на користь позивача). Також позивач просить стягнути з відповідача 61 923, 81 грн. - витрат на правову допомогу адвокатського обєднання . На підтвердження надання правових послуг позивачем додано до позовної заяви договір про надання правової допомоги від 30.11.17р., ордер серії ДП№1982 /004 від 16.08.18р. з адвокатом ОСОБА_4 (т.2, а.с.94-96), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката на імя ОСОБА_4 (т.2., а.с.98-99)

Ухвалою суду від 15.06.18р. було відкрите провадження у справі №904/2599/18 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами. Ухвалою суду від 17.07.18р. призначено розгляд справи в судовому засіданні із повідомленням сторін 07.08.18р. По справі було оголошено перерву з 07.08.18р. по 16.08.18р.

ПрАТ «Північний ГЗК» ( відповідач) у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи, що до моменту встановлення факту належності орендованих двигунів саме позивачу, неможливо встановити факти, що мають вирішальне значення для сплати орендної плати позивачу, обумовлюючи цю обставину наявністю кримінального провадження №000340 від 16.02.2018р. Також зазначає про відсутність підстав для сплати коригування вартості орендної плати, з врахуванням курсу долару США станом на 12.01.2018р. ( акти виконаних робіт №4, 5, 6, 7,8 від 12.01.2018р. ) посилаючись на безпідставну зміну істотної умови договору щодо орендної плати та не доведеністю вчинення господарських правопорушень з боку відповідача . Окрім того - відповідач заперечував проти здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат та надав власний контр розрахунок , згідно якого розмір інфляційних втрат склав 130 221, 08 грн. (т.1, а.с.231-232) Також відповідач заперечував проти розміру витрат на правничу допомогу.

Ухвалою суду від 16.08.18р. було відмовлено в задоволенні клопотань відповідача про зупинення провадження у справі; здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 904/2599/18 за правилами загального позовного провадження; розпочато розгляд справи зі стадії підготовчого провадження та її розгляд призначено на 23.08.2018р.

Ухвалою суду від 23.08.18р. закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 30.08.18р. До судового засідання 30.08.18р. зявилися представники сторін, представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд ,-

ВСТАНОВИВ :

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.17р. ( залишеним без змін постановою ДАГС від 12.02.18р. та постановою Верховного суду від 16.05.18р.) у справі №904/8521/17 позовні вимоги задоволені у повному обсязі; розірвано договір оренди майна № 912 від 01.11.16 р. , укладений між ТОВ «ДВС-ІНВЕСТ» та ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»; зобов'язано ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» повернути ТОВ «ДВС-ІНВЕСТ» в порядку , визначеному умовами договору (шляхом передачі майна власними силами та за свій рахунок з оформленням акту приймання-передачі, оформленого датою фактичної передачі на території позивача з оформленням товарно-транспортної накладної та акту виводу з експлуатації) укомплектоване технічними приладами для подальшого використання обладнання, яке було передано в оренду відповідно до договору:

двигун внутрішнього згорання CUMMINS КТА-50С заводський № 33152740;

двигун внутрішнього згорання CUMMINS КТА-50С заводський № 33135574;

двигун внутрішнього згорання CUMMINS КТА-50С заводський № 33147815;

двигун внутрішнього згорання CUMMINS КТА-50С заводський № 33137880;

двигун внутрішнього згорання CUMMINS КТА-50С заводський № 33129428;

двигун внутрішнього згорання CUMMINS КТА-50С заводський № 33104768;

двигун внутрішнього згорання CUMMINS КТА-50С заводський № 33158597;

двигун внутрішнього згорання CUMMINS КТА-50С заводський № 33120109;

двигун внутрішнього згорання CUMMINS КТА-50С заводський № 33115354

двигун внутрішнього згорання CUMMINS КТА-50С заводський № 33141611;

двигун внутрішнього згорання CUMMINS КТА-50С заводський № 33110691;

двигун внутрішнього згорання CUMMINS КТА-50С заводський № 33140835;

двигун внутрішнього згорання CUMMINS КТА-50С заводський № 33137080;

двигун внутрішнього згорання CUMMINS КТА-50С заводський № 3049291;

двигун внутрішнього згорання CUMMINS КТА-50С заводський № 33122659 (т.2., а.с.18-20, 21-25, 26-29).

Вищезазначеним рішенням встановлено наступне: 01.11.16 р. між сторонами укладено договір оренди майна № 912, згідно умов якого позивач (орендодавець) передав, а відповідач (орендар) прийняв в строкове платне користування майно двигуни внутрішнього згорання CUMMINS КТА-50С, далі двигуни, які належать Позивачу, по ОСОБА_3 приймання-передачі, який є невід'ємною частиною договору, для здійснення діяльності, передбаченої його Статутом.

Відповідно до п. 1.2. Договору, в редакції змін, внесених Додатковою угодою № 1 від 30.12.2016 року, строк оренди майна листопад 2016 грудень 2017.

Кількість переданого в оренду майна на 2017 рік 15 двигунів (п. 1.3. Договору, в редакції Додаткової угоди № 2 від 01.02.2017 року).

Орендар має право в односторонньому порядку зменшити кількість орендованих двигунів, а також повністю відмовитися від послуг оренди, повідомивши письмово Орендодавця за 30 календарних днів до передбачуваної дати повернення двигунів з оренди (п. 1.4. Договору, в редакції змін, внесених Додатковою угодою № 1 від 30.12.2016 року).

Передача майна в оренду та його повернення з оренди здійснюється по акту приймання-передачі майна, який являється невід'ємною частиною Договору. Доставка двигунів, при передачі в оренду та при поверненні з оренди, здійснюється силами та за рахунок Орендаря. Оформлення товарно-транспортної накладної являється обов'язковим (п. 2.1. Договору).

За змістом умов п. 2.4. Договору, Орендар на протязі 7 календарних днів після закінчення дії даного Договору, його припинення, розірвання або відмови від Договору, повертає, а орендодавець приймає майно, визначене в п. 1.1. даного Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору, редакції Додаткової угоди № 2 від 01.02.2017 року, орієнтована ціна Договору становить 32 305 852,80 грн., в тому числі ПДВ 20 %.

Згідно умов п. 3.3 Договору, редакції Додаткової угоди № 1 від 30.12.2016 року, орендна плата перераховується Орендарем на розрахунковий рахунок Орендодавця протягом 10 календарних днів з моменту підписання акта виконаних робіт. Акти виконаних робіт надаються Орендодавцем протягом 3-х робочих днів після закінчення звітного періоду. Оформлені Орендодавцем акти виконаних робіт Орендар погоджує, підписує та передає Орендодавцю протягом 10 календарних днів від дати оформлення акта виконаних робіт. Якщо на 11 календарний день, за умов відсутності мотивованих заперечень до якості виконаних робіт, акти виконаних робіт не будуть передані Орендодавцю, вони вважаються погодженими, підписаними та переданими до обліку.

Оплата за оренду двигунів здійснюється за фактичну кількість мото/годин (час роботи ДВС), на підставі довідки, наданої курируючого відділу Орендаря про роботу двигунів за звітний період (п. 3.7. Договору).

Як убачається з матеріалів справи на виконання умов Договору оренди майна № 912 від 01.11.2016 року Позивач передав, а Відповідач прийняв в оренду п'ятнадцять двигунів марки CUMMINS КТА-50С з наступними заводськими номерами: 33115354, 33137880, 33158597, 33141611, 33122659, 33110691, 33104768, 33137080, 33129428, 33147815, 33120109, 3049291, 33152740, 33135574, 33140835, які введено в експлуатацію спільними актами сторін.

Зазначені обставини підтверджуються наданими у справу актами приймання-передачі майна в оренду, із зазначенням технічного стану майна, його комплектації, та актами вводу в експлуатацію орендованих двигунів (т.1, а.с. 51-95).

В процесі виконання умов договору Відповідач, користуючись своїм правом, передбаченим п. 1.4. Договору, повідомив Позивача про зменшення кількості орендованих двигунів, зокрема, повернення в зв'язку з відсутністю виробничої необхідності двигунів марки CUMMINS КТА-50С з наступними заводськими номерами: 33120109, 3049291, 33104768. Позивач проти повернення двигунів з оренди не заперечував, про що письмово повідомив Відповідача.

Як вище встановлено судом, відповідно до умов п. 2.1., 2.4. Договору, повернення майна з оренди здійснюється протягом 7 календарних днів, за актом приймання-передачі. Доставка майна здійснюється силами орендаря та за його рахунок з обов'язковим оформленням товарно-транспортної накладної.

Входячи з вищенаведених умов договору, підтвердженням виконання обов'язку Орендаря щодо повернення майна, від користування якого він відмовився в односторонньому порядку, є складений сторонами акта-приймання-передачі, та товарно-транспортна накладна, яка підтверджує фактичну доставку (повернення) майна Орендодавцю.

Відповідач, відмовившись від користування частиною майна, його повернення в установленому договором порядку не здійснив (на час вирішення спору, двигуни перебувають у фактично володіння відповідача), чим порушив свої договірні зобов'язання, та позбавив Позивача можливості отримувати доходи від належного йому майна.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, Відповідач допустив порушення своїх договірних зобов'язань в частині сплати орендних платежів за користування орендованим майном протягом липня-серпня 2017 року, внаслідок чого, виникла заборгованість у розмірі 1 543 395,45 грн., що підтверджується доданими у справу доказами (т. 4, а.с. 72-80) та не спростовано Відповідачем під час розгляду даного спору.

Статтею 188 Господарського кодексу України встановлено загальний порядок зміни та розірвання господарських договорів, відповідно до якого зміна та розірвання договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як убачається зі змісту спірного договору, Позивач (Орендодавець) розраховував на своєчасне та повне отримання від Відповідача (Орендаря) орендної плати за користування майном, однак у наслідок порушення Відповідачем умов Договору, Позивач був позбавлений можливості отримувати певні грошові кошти, на які розраховував під час укладання договору.

Крім того, внаслідок порушення Відповідачем умов договору в частині повернення майна, від користування якого він відмовився в односторонньому порядку, Позивач позбавлений можливості отримувати доходи від такого майна, у тому числі шляхом передачі його в орендне користування іншім особам.

За вищенаведених обставин, суд вважає, що порушення умов договору, які мали місце з боку Відповідача, є істотними, що є достатньою підставою для розірвання договору в судовому порядку.

Інші допущені Відповідачем порушення, зокрема, щодо забезпечення технічного стану, комплектності, збереження та виконання правил безпеки і технічної експлуатації орендованого майна (п. 4.1.5 Договору); порушення умов щодо забезпечення безперешкодного доступу представникам Позивача та організаціям, які виконують технічне обслуговування, роботи із забезпечення безперебійної роботи двигунів, до орендованого майна, з метою здійснення контролю його використання за призначенням, перевірки технічного стану, виконання робіт, передбачених даним договором (п. 4.1.6 Договору); невиконання вимог із забезпечення схоронності орендованого майна (п. 4.1.10 Договору); невиконання умов стосовно негайного припинення експлуатації орендованого майна в разі загрози виходу двигуна (двигунів) з ладу (п. 4.1.14 Договору), на переконання суду не носять характеру істотних, та не можуть бути підставою для розірвання договору в судовому порядку.

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що заявлені Позивачем вимоги про розірвання спірного Договору оренди майна № 912 від 01.11.2016 року є обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 785 ЦК України, передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона булла одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За умов задоволення судом вимог Позивача в частині розірвання спірного договору оренди, позов в частині вимог про зобов'язання Відповідача повернути орендоване майно, слід також визнати обґрунтованим. При цьому, зважаючи на умови спірного договору щодо порядку повернення орендованого майна (п. 2.1 Договору), враховуючи подану заяву про вихід судом за межі заявлених позовних вимог, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, суд вважає за необхідне, з метою захисту інтересів Позивача встановити в рішенні суду обов'язок Відповідача повернути орендоване майно в порядку визначеному умовами Договору (шляхом передачі майна власними силами та за свій рахунок з оформленням акту приймання-передачі, оформленого датою фактичної передачі на території Позивача з оформленням товарно-транспортної накладної та акту виводу з експлуатації) укомплектованого технічними приладами для подальшого використання обладнання, яке було передано в оренду відповідно до Договору…».

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.18р. (яке було змінено постановою ДАГС від 25.07.18р. ) у справі №904/8958/17 позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ТОВ «ДВС-Інвест» заборгованість - 1543395,45 грн. , інфляційні втрати - 30832,90 грн., пеню 32361,27 грн., 3% річних 5319,65 грн. , витрати по сплаті судового збору 24178,64 грн. (т.1 , а.с.13-14, 60 -66).

Також цим рішенням встановлено наступне: внаслідок неналежного виконання Відповідачем свого обовязку по Договору з вчасної оплати за орендовані двигуни в спірні місяці, у нього утворилася перед Позивачем заборгованість, що і стало підставою для звернення із даним позовом. Згідно заявлених позовних вимог, з урахуванням клопотання №400 від 20.11.2017 (а.с. 181, т.1), Позивач просив стягнути з Відповідача суму основного боргу 1543395,45 грн, інфляційні втрати 220562,03 грн, пеню 331112,61 грн, 3% річних 54427,26 грн. Як зазначає Позивач, заборгованість утворилася внаслідок невиконання Відповідачем своїх зобовязань по договору в частині своєчасної та повної оплати по актам виконаних робіт №34 від 18.07.2017, №38 від 18.08.2017 та №39 від 18.08.2017, строк оплати за якими відповідно настав 28.07.2017 та 28.08.2017. Водночас, у розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних Позивачем включено періоди з 22.12.2016 до 03.10.2017 та з 22.12.2016 по 28.07. (28.08.)2017, коли прострочення не було. У зведеному розрахунку Позивач наводить акти за період з 21.11.2016 по 18.09.2017, втім вказані акти згідно позовної заяви не були підставами позову.

З характеру спірних відносин вбачається, що вони є відносинами оренди .Тому, регулюються, зокрема, параграфом 1 глави 58 Цивільного кодексу України, параграфом 5 глави 30 Господарського кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживча річ).

Згідно ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

За користуванням майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обовязковим до виконання.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як підтверджується матеріалами справи, про виконання умов Договору сторонами були складені та підписані акти виконаних робіт №34 від 18.07.2017 на суму 565899,44 грн, №38 від 18.08.2017 на суму 1126567,15 грн та №39 від 18.08.2017 на суму 382498,03 грн та виставлені рахунки на оплату (а.с. 117-125, т. 1).

Згідно п. 3.3. Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 30.12.2016 орендна плата мала бути перерахована орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця протягом 10 календарних днів з моменту підписання акту виконаних робіт. Тобто, строк оплати за визначеними актами відповідно настав 28.07.2017 та 28.08.2017.

Відповідачем у визначені строки оплата у повному обсязі за актами виконаних робіт здійснена не була.Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується Відповідачем:

за актом виконаних робіт №34 від 18.07.2017 на суму 565 899,44 грн оплата здійснена частково, а саме платіж в сумі 226 569,17 грн здійснений 11.08.2017 з простроченням 13 календарних днів, платіж в сумі 305 000,00 грн здійснений 15.08.2017 з простроченням 17 календарних днів). Отже, заборгованість за актом №34 від 18.07.2017 складає 34 330,27 грн;

за актом виконаних робіт №38 від 18.08.2017 на суму 1 126 567,15 грн оплата не здійснювалася. Заборгованість становить 1 126 567,15 грн;

за актом виконаних робіт №39 від 18.08.2017 на суму 382 498,03 грн оплата не здійснювалася. Заборгованість становить 382 498,03 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості по підписаним сторонами актам виконаних робіт складає 1 543 395, 45 грн, вірно визначена Позивачем та правомірно стягнута судом першої інстанції. Доказів сплати боргу на час розгляду справи в суді сторонами не надано, відповідачем не оспорюється вказаний факт…»

Таким чином, вищезазначеними рішеннями суду було встановлено факти невиконання відповідачем своїх зобовязань зі сплати орендних платежів за договором оренди майна №912 від 01.11.2016р. за період липень-серпень 2017р. в розмірі 1 543 395, 45 грн.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У звязку із несвоєчасним виконання відповідачем своїх зобовязань за договором щодо оплати орендних платежів позивач просить стягнути з відповідача 220 097, 67 грн. пені (за період з 04.10.17р. по 29.05.18р.) ; 156 547, 27 грн. - інфляційні втрати (за період жовтень 2017р. квітень 2018р.) та 36 180, 44 грн. - 3% річних (за період 04.10.2017р. по 29.05.2018р).(т.1., а.с.24-28).

Судом перевірено правильність нарахування позивачем відповідачу пені та 3% річних, порушень не виявлено.

Одночасно, перевіривши розрахунок інфляційних втрат , співпоставивши цей розрахунок та перевіривши його правильність з контррозрахунком відповідача (т.1, а.с.231-232), суд приходить до висновку про обґрунтованість конктррозрахунку відповідача, а тому з відповідача підлягає стягненню інфляційні втрати в розмірі 130 221, 08 грн. В стягненні іншої частини інфляційних втрат суд вважає за необхідне відмовити.

Відповідно до підпункту 7.1 пункту 7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» передбачено, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Згідно до п.1.9. цієї Постанови день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені . Відповідно до п.3.2. Постанови : згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті «Урядовий кур'єр». Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно інформаційного листа ВГСУ №01-06/928/2012 від 17.07.12, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (див. додатково постанови Верховного Суду України від 04.07.2011 № 13/210/10 та від 12.09.2011 № 6/433-42/183 і постанову Вищого господарського суду України від 16.03.2011 № 11/109).

З урахуванням вищезазначеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача: 220 097, 67 грн. пені; 130 221, 08 грн. інфляційних втрат та 36 180, 44 грн. - 3% річних. В іншій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити з вищезазначених підстав . Одночасно заперечення відповідача суд оцінює критично, які спростовуються фактами (обставинами ) встановленими рішеннями суду у повязаних справах.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат в розмірі 61 923, 81 грн. на послуги адвоката , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», котра зазначає, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Позивачем в обґрунтування понесення ним витрат на оплату послуг адвоката надано договір про надання правової допомоги від 30.11.17р., ордер серії ДП№1982 /004 від 16.08.18р. з адвокатом ОСОБА_4 (т.2, а.с.94-96), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката на імя ОСОБА_4 (т.2., а.с.98-99).

В той же час, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували виконання робіт адвокатом ОСОБА_4 ( складання звітів, підписання актів наданих послуг); та доказів здійснення позивачем оплати на користь адвоката його послуг в розмірі 61 923, 81 грн. Натомість, позивач у своїй заяві (т.2. а.с.84-85) повідомляє суд, що ці докази будуть надані позивачем протягом пяти днів після ухвалення рішення у справі №904/2599/18. Такі твердження позивача суд оцінює критично.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає не обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача 61 923, 21 грн. - витрат на правничу допомогу .

На підставі вищевикладеного , керуючись приписами ст.ст. 13, 73-80, 86, 92, 126, 192, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України ,господарський суд , -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з відповідача - Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (50079, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг ; ) на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВС-Інвест» (50000, м. Кривий Ріг, пр. Поштовий буд. 1, офіс 431, ): 220 097, 67 грн. пені; 130 221, 08 грн. інфляційних втрат; 36 180, 44 грн. - 3% річних та 5 797, 49 грн. витрат на сплату судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити, судові витрати в цій частині покласти на позивача.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення . Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції .

Суддя О.Ю. Васильєв

Повне рішення складено 31.08.2018