ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

10.09.2018р. Справа №905/1668/18

за заявою від 03.09.2018р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Катерра", м.Київ

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК "Східенерго", м.Курахове

про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в сумі 41414,26 грн.

Суддя Левшина Г.В.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Катерра", м.Київ, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК "Східенерго", м.Курахове, про стягнення заборгованості в сумі 41414,26 грн., у тому числі сума основного боргу в розмірі 36000,00 грн., три проценти річних в сумі 432,00 грн., пеня в сумі 4948,28 грн. та інфляція в сумі 33,98 грн.

В обгрунтування своїх вимог заявник посилається на неналежне виконання боржником своїх зобов'язань за договором №1167-ВЭ від 24.10.2016р., додаткову угоду та специфікацією до нього в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленої продукції за видатковою накладною РН-0000020 від 05.12.2017р. та рахунок-фактуру №РФ-0000020 від 05.12.2017р., договір факторингу з регресом №Ф-КІЄ-253 від 17.06.2016р.

Дослідивши вищевказану заяву та додані до неї документи, судом встановлено наступне:

Згідно ч.1 ст.147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ст.148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, грошовим зобов'язанням, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Як встановлено вище, окрім основного боргу в розмірі 36000,00 грн., який виник внаслідок неналежного виконання боржником своїх зобов'язань за договором №1167-ВЭ від 24.10.2016р., Товариством з обмеженою відповідальністю "Катерра", м.Київ заявлено до стягнення три проценти річних в сумі 432,00 грн., пеню в сумі 4948,28 грн. та інфляцію в сумі 33,98 грн.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, нарахування трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, також не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Отже, проценти та інфляційні витрати, передбачені ст.625 Цивільного кодексу України у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

Одночасно, згідно із ст.230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, за висновками суду, застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності у зв'язку з порушенням боржником прийнятих на себе зобов'язань, не є заборгованістю у розумінні ст.148 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.3 статті 151 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, враховуючи неправомірність звернення заявника до суду, у тому числі, із вимогами про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних в порядку наказного провадження, заява від 03.09.2018р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Катерра", м.Київ про стягнення з боржника, Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК "Східенерго", м.Курахове, заборгованості в сумі 41414,26 грн., у тому числі сума основного боргу в розмірі 36000,00 грн., три проценти річних в сумі 432,00 грн., неустойка в сумі 4948,28 грн. та інфляція в сумі 33,98 грн., підлягає залишенню без задоволення.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень частини 2 статті 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст.147, 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Катерра", м.Київ у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК "Східенерго", м.Курахове, заборгованості в сумі 41414,26 грн., у тому числі сума основного боргу в розмірі 36000,00 грн., три проценти річних в сумі 432,00 грн., пеня в сумі 4948,28 грн. та інфляція в сумі 33,98 грн.

Повний текст ухвали підписано 10.09.2018р.

Згідно із ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала відповідно до ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.В. Левшина