КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2018 р. Справа№ 910/19845/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Василенко А.О. - адвокат

від відповідача: Дуднік-Дубіняк Д.І. - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

на рішення Господарського суду міста Києва, ухваленого 14.06.2018, повний текст якого складений 12.07.2018,

у справі № 910/19845/16 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 1 595 385,61 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 634 343,93 грн. за договором № на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.11.2012, пені у розмірі 883 824,06 грн. та 3% річних у сумі 77 217,62 грн.

Позовні вимоги мотивовано несвоєчасним виконання відповідачем свого обов'язку по оплаті наданих за спірним договором послуг транспортування.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що сторонами укладались графіки погашення заборгованості, якими фактично змінився строк оплати спірних послуг, який відповідачем порушений не був, а тому підстави для стягнення відповідних штрафних санкцій відсутні, а основний боргу в сумі 634 343,83 грн. сплачений відповідачем до моменту звернення позивача з позовом до суду. Крім того, відповідач зазначив про те, що пеню та 3% річних нараховано позивачем з порушенням ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 7.3 укладеного сторонами договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2017 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 689 712,92 грн. пені, 59 663,51 грн. 3% річних, а в іншій частині позову відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції визнав доведеними наявність прострочень платежів у заявлені позивачем періоди, зазначивши про те, що графіки погашення заборгованості оформлені як додаток № 1 до відповідного листа та не являються додатком чи додатковою угодою до спірного договору, не містять жодних посилань на вказаний договір чи на акти надання послуг до нього, а тому підписання сторонами таких графіків погашення заборгованості не є зміною умов договору в частині строків оплати наданих послуг, графіки містять прогнозовані, а не обов'язкові платежі, ними не встановлено жодної відповідальності за невиконання або неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо сплати прогнозованих платежів, а відтак, складення сторонами графіків погашення заборгованості та засвідчення їх підписами представників сторін та їх печатками, не є зміною умов п. 5.5 спірного договору щодо строків оплати заборгованості, а нарахування трьох процентів річних та пені за період, заявлений позивачем, є правомірним.

При цьому, з огляду на наявність помилок у розрахунках позивача, вимоги про стягнення пені та 3 % річних задоволені за уточненим розрахунком суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення основного боргу, суд першої інстанції зазначив про те, що вказана сума сплачена відповідачем 18.10.2016, тобто до звернення позивача до суду з даним позовом (31.10.2016) та порушення провадження в даній справі (02.11.2016).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2017 скасовано частково, резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції:

« 1. Провадження в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» основного боргу в розмірі 634 343,93 грн. припинити.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5, ідентифікаційний код 00131305) на користь публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1, ідентифікаційний код 30019801) в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» (03065, м. Київ, Солом'янський район, проспект Комарова, буд. 44, ідентифікаційний код 23517243) 474 329,37 грн. пені, 32 454,18 грн. 3% річних та 7 601, 75 грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.».

Частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції зазначив про те, що оформлення та підписання документів, зокрема таких, як графіки взаєморозрахунків, слід вважати документами, які є вторинними та похідними від укладеного між сторонами договору, а відтак, графіками взаєморозрахунків сторони фактично змінили порядок і строк проведення розрахунків за транспортування природного газу щодо обсягів, зафіксованих у вказаних графіках, з огляду на що позовні вимоги про стягнення пені та 3 % річних підлягають задоволенню за контррозрахунком відповідача.

Припиняючи провадження в частині стягнення основного боргу, суд апеляційної інстанції визнав доведеним, що вказану заборгованість відповідач сплатив 17.11.2016, тобто після звернення позивача до суду з цим позовом.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.09.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 у справі №910/19845/16 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи судові рішення, суд касаційної інстанції зазначив про те, що:

- судами не встановлено дату погашення основної заборгованості, що має значення як для перевірки обґрунтованості розрахунку, так і для прийняття відповідного процесуального рішення щодо позовних вимог у частині заявленої суми;

- для правильного вирішення даного спору в частині стягнення з відповідача пені та 3% річних господарським судам необхідно було встановити наявність/відсутність з боку відповідача порушення строків оплати щодо кожного акта наданих послуг, та у випадку наявності з боку відповідача такого порушення перевірити обґрунтованість заявлених позивачем до стягнення сум річних та пені;

- Господарські суди попередніх інстанцій, встановивши факт укладення сторонами 16.06.2016 додаткової угоди № 9, згідно з умовами якої сторони дійшли згоди викласти перший абзац п. 3.1 договору в наступній редакції: «Послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу, що використовується замовником для власних потреб та для виробництва теплової енергії для усіх категорій споживачів, магістральними трубопроводами», не надали оцінки цим обставинам у контексті застосування приписів Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, що унеможливили обґрунтоване встановлення фактичних обставин щодо наявності або відсутності порушення відповідачем строків виконання зобов'язань;

- господарські суди, дійшовши протилежних висновків щодо врахування чи не врахування під час вирішення спору наданих відповідачем графіків погашення заборгованості відповідача перед позивачем, не перевірили чи були ці графіки укладені з дотриманням (недотриманням) відповідної процедури внесення змін до договору, передбаченої ст.ст. 181, 188 ГК України та не навели відповідних мотивів у оскаржених судових рішеннях;

- господарськими судами попередніх інстанцій, всупереч вимог ст. 43 ГПК України, не досліджено факти наявності або відсутності підписів обох сторін на відповідних графіках та не встановлено, з урахуванням умов додаткової угоди № 9, щодо заборгованості за які послуги з транспортування газу (для власних потреб або для виробництва теплової енергії) ці графіки складалися.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2018, повний текст якого складений 12.07.2018, у справі № 910/19845/16 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено пеню у розмірі 883 824,06 грн., 3% річних у розмірі 77 217,62 грн., провадження у справі в частині стягнення з основного боргу у розмірі 634 343,93 грн. закрито у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Вирішуючи спір сторін в частині стягнення основного боргу, суд першої інстанції зазначив про те, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду у відповідача існувала заборгованість перед позивачем в сумі 634 343,93 грн. за серпень 2016 року, яка була погашена відповідачем 17.11.2016 (платіжне доручення №); на новому розгляді справи ці обставини визнані сторонами, про що зазначено у відзиві на позов та відповіді на відзив, а тому такі обставини повторного доказування не потребують з огляду на положення ч. 1 ст. 75 ГПК України, та закрив провадження в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України в зв'язку з відсутністю предмета спору в цій частині.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені та 3 % річних, суд першої інстанції дійшов висновку, що підписання сторонами графіків погашення заборгованості не є зміною умов п. 5.5 спірного договору щодо оплати заборгованості, яка існувала до моменту погодження та підписання графіку, а тому нарахування 3% річних та інфляційних втрат, за період, заявлений позивачем, є правомірним, зазначивши про таке:

- порядок зміни та розірвання господарських договорів детально визначений положеннями ст. 188 ГК України, згідно з якою зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором; сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором;

- суду не надано укладених сторонами з дотриманням вищевказаної процедури додаткових угод щодо зміни строків і порядку розрахунків за спірним договором;

- матеріали справи свідчать, що разом з листом від 09.03.2016 № 42АУ/52Ф/2798 відповідач направив позивачу графік погашення заборгованості. Лист отриманий позивачем 11.03.2016. Графік погашення заборгованості оформлений додатком № 1 до листа від 09.03.2016 № 42АУ/52Ф/2798 та не містить дати підписання, а тому твердження відповідача про те, що графік було підписано 09.03.2016 є припущеннями, які не підтверджені жодними доказами;

- у спірному графіку погашення заборгованості зазначено, що заборгованість за січень, лютий 2016 року станом на 11.03.2016 становить 51,2 млн. грн. та зазначено прогнозовані платежі;

- графік погашення заборгованості, який оформлений Додатком № 1 до листа від 09.03.2016 № 42АУ/52Ф/2798 не є Додатком чи Додатковою угодою до договору № від 01.11.2012, а тому підписання між сторонами даного графіку погашення заборгованості не є зміною умов договору;

- графіком лише констатована наявність існуючої заборгованості відповідача перед позивачем за спірний період та встановлений порядок погашення - у вигляді прогнозованих платежів - вже існуючої заборгованості, що виникла у відповідача за послуги з транспортування природного газу, надані у січні, лютому 2016 року у строк, встановлений п. 5.5 Договору. З аналогічних підстав суд відхиляє посилання відповідача на графік погашення заборгованості за березень 2016 року (додаток №1 до листа позивача від 12.04.2016 №2688/4-03), який відповідачем не підписаний; графік погашення заборгованості за березень 2016 року (додаток до листа від 13.04.2016 №42ау/52ф/4333); графік погашення заборгованості за травень-червень 2016 року (додаток до листа від 13.05.2016 №4245/4-03); графік погашення заборгованості за серпень 2016 року (додаток до листа від 18.08.2016 №42ау/52ф/89), який не підписаний позивачем;

- графіки містять прогнозовані, а не обов'язкові платежі, ними не встановлено жодної відповідальності за невиконання або неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо сплати прогнозованих платежів;

- більше того, самі графіки погашення заборгованості не містять жодних посилань на договір чи на акти надання послуг.

Крім того, суд першої інстанції визнав розрахунок 3% річних та пені, виконаний позивачем, таким, що повністю відповідає умовам договору, зокрема п. 3.4 та п. 5.5 договору, та підтверджується поданими до матеріалів справи документами щодо оплат, здійснених відповідачем, а сам розрахунок пені та 3% річних, наданий позивачем, є арифметично вірним.

Не погоджуючись з рішенням, 31.07.2018 Публічне акціонерне товариство «Київенерго» звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати у повному обсязі рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 в справі № 910/19845/16 в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 883 824,06 грн. та 3% річних у розмірі 77 217,62 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі заявник послався на те, що спірне рішення в частині задоволення позову, прийняте при неповному з'ясуванні та недоведеності обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норма матеріального та процесуального права.

Так апелянт зазначив про те, що при прийнятті рішення судом не враховані приписи п. 1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» згідно з яким договір, в тому числі в тій його частині, яка стосується відповідальності за невиконання грошових зобов'язань, може бути укладено не лише шляхом складання єдиного документа, підписаного сторонами, а й шляхом обміну листами, телеграмами, факсограмами, телефонограмами та іншими документами, якщо із зазначених документів вбачається, що сторони погодили умови стосовно такої відповідальності, в той час як сторонами у справі шляхом підписання відповідних графіків було погоджено зміну строків оплат за спірним договором, а відтак відсутні підстави для нарахування пені та 3 % річних.

Також апелянт зазначив про те, що при вирішення спору по суті судом першої інстанції не враховані ті обставини, що у платіжних дорученнях на оплату наданих за спірним договором послуг не вказано ні період, за який здійснюється оплата, ні відповідний акт прийому передачі, проте за змістом п. 5.5 спірного договору такі платежі мали зараховуватись позивачем на погашення заборгованості за надані послуги з транспортування, що виникла перша за часом у попередніх періодах, а відтак, враховуючи те, що з розрахунку позивач слідує, що відповідач несвоєчасно розрахувався за січень, лютий, червень, липень та серпень 2016 року, в той же час своєчасно розрахувавшись за березень, квітень і травень 2016 року, позивач порушив визначений сторонами у договорі порядок зарахування коштів та не зарахував їх для погашення заборгованості, яка виникла першої за часом.

Крім того апелянт зазначив про невірний розподілу судом першої інстанції судових витрат, а саме витрат за подачу апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.12.2017.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2018 справа № 910/19845/16 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.

Ухвалою від 31.07.2018:

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі № 910/19845/16;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 30.08.2018;

- учасникам процесу роз'яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- справу призначено до розгляду на 03.09.2018 о 16:30;

- сторони попереджено, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

30.08.2018 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 по справі № 910/19845/16 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, зазначивши про те, що судом у ході розгляду справи вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення господарського спору, надано належну оцінку всім доказам, фактично скопіювавши ті пояснення по суті спору які були неодноразово надані позивачем до суду першої інстанції під час розгляду цієї справи.

Станом на 03.09.2018 до Київського апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та жодних клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

01.11.2012 позивач як газотранспортне підприємство та відповідач як замовник уклали договір № на транспортування природного газу магістральними трубопроводами (далі Договір) (а.с. 15-17 т. 1), в п. 1.1 якого погодили, що позивач зобов'язується надати відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу відповідача від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а відповідач зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами Договору.

Відповідно до п. 2.2 Договору відповідач передає позивачу газ в загальному потоці в підтверджених обсягах у пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи позивача.

Згідно з п. 3.1 Договору, послуги з транспортування газу оформлюються позивач та відповідачем актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами.

За умовами п. 3.2 Договору позивач до п'ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє відповідачу два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою позивач.

Згідно з п. 3.3 Договору відповідач протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути позивачу один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою відповідача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акту наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов Договору або в судовому порядку.

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (п. 3.4 Договору).

Згідно з п. 5.4 Договору, вартість фактично наданих позивачем відповідачупослуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється відповідачем (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Відповідач самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться відповідачем до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. У платіжних дорученнях відповідач повинен обов'язково вказувати номер договору, дату його підписання та звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата. У випадку, якщо в платіжних дорученнях відповідача не зазначений номер договору, дата його підписання, звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата, позивач зараховує кошти, що надійшли від замовника, у першу чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла перша за часом у попередніх періодах (п. 5.5 Договору).

Згідно з п. 6.3.2 Договору відповідач зобов'язався своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих послуг згідно із умовами Договору.

Додатковою угодою № 8 від 17.11.2015 (а.с. 18 т. 1) сторони дійшли згоди викласти п. 1.3 Договору в наступній редакції: «Річний плановий обсяг транспортування природного газу відповідача протягом 2016 року складає 2 267 230 тис. куб. м., у тому числі по місяцях: січень - 379 565 тис.куб.м, лютий - 323 184 тис.куб.м, березень - 274 012 тис.куб.м, квітень - 140 896 тис.куб.м., травень - 62 470 тис.куб.м, червень - 54 177 тис.куб.м, липень - 68 557 тис.куб.м, серпень - 59 536 тис.куб.м, вересень - 66 396 тис.куб.м, жовтень - 198 432 тис.куб.м, листопад - 268 732 тис.куб.м, грудень - 371 273 тис.куб.м.

Пунктом 11.1 Договору в редакції додаткової угоди № 8 від 17.11.2015 визначено, що Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та укладається на строк до 31.12.2016.

16.06.2016 між сторонами укладена додаткова угода № 9 до договору (а.с. 101 т. 1), згідно з умовами якої сторони дійшли згоди, зокрема, викласти перший абзац п. 3.1 Договору в наступній редакції: «Послуги з транспортування газу оформлюються позивачем і відповідачем актами наданих послуг з транспортування газу, що використовується відповідачем для власних потреб та для виробництва теплової енергії для усіх категорій споживачів, магістральними трубопроводами (далі - акти наданих послуг)».

Пунктом 3 додаткової угоди № 9 сторони погодили, що вказана додаткова угода набирає чинності з дати її укладання та розповсюджує свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.05.2016.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що на виконання умов договору позивачем були надані, а відповідачем прийняті послуги на загальну суму 339 742 385,28 грн., що підтверджується актами надання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, які підписані між сторонами та скріплені печатками юридичних осіб без зауважень та заперечень (а.с. 19-34 т. 1, а.с. 176-177 т. 3):

- № 01-16- від 31.01.2016 на суму 47 118 073,79 грн.;

- № 02-16- від 29.02.2016 на суму 42 419 911,96 грн.;

- № 03-16- від 31.03.2016 на суму 44 441 148,16 грн.;

- № 04-16- від 30.04.2016 на суму 46 541 413,45 грн.;

- № 04-16- від 30.04.2016 на суму 16 334 742,52 грн.;

- № 04-16- від 30.04.2016 на суму 28 892,64 грн.;

- № 05-16- від 31.05.2016 на суму 5 935 472,64 грн. (для власних потреб);

- № 05-16- від 31.05.2016 на суму 30 432 583,75 грн. (для виробництва теплової енергії);

- № 05-16- від 31.05.2016 на суму 13 074,92 грн. (для виробництва теплової енергії);

- № 06-16- від 30.06.2016 на суму 9 163 662,68 грн. (для власних потреб);

- № 06-16- від 30.06.2016 на суму 23 975 498,50 грн. (для виробництва теплової енергії);

- № 06-16- від 30.06.2016 на суму 17 996,21 грн. (для виробництва теплової енергії);

- № 07-16- від 31.07.2016 на суму 16 962 191,40 грн. (для власних потреб);

- № 07-16- від 31.07.2016 на суму 21 251 507,27 грн. (для виробництва теплової енергії);

- № 07-16- від 31.07.2016 на суму 18 792,77 грн. (для виробництва теплової енергії);

- № 08-16- від 31.08.2016 на суму 12 087 140,78 грн. (для власних потреб);

- № 08-16- від 31.08.2016 на суму 22 982 098,32 грн. (для виробництва теплової енергії);

- № 08-16- від 31.08.2016 на суму 18 183,52 грн. (для виробництва теплової енергії).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на порушення відповідачем строків оплати наданих у січні - лютому, квітні - серпні 2016 рокупослуг, а також не у повному обсязі оплату наданих у серпні послуг та просить стягнути основний борг за надані у серпні 2016 року послуги на суму 634 343,93 грн., а також суми пені та 3 % річних, нарахованих за вищевказані періоди.

Щодо вимог про стягнення основного боргу за надані у серпні 2016 року послуги на суму 634 343,93 грн. колегія суддів зазначає таке.

Вирішуючи спір сторін в частині стягнення основного боргу, суд першої інстанції зазначив про те, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду у відповідача існувала заборгованість перед позивачем в сумі 634 343,93 грн. за серпень 2016 року, яка була погашена відповідачем 17.11.2016 (платіжне доручення №); на новому розгляді справи ці обставини визнані сторонами, про що зазначено у відзиві на позов та відповіді на відзив, а тому такі обставини повторного доказування не потребують з огляду на положення ч. 1 ст. 75 ГПК України, та закрив провадження в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України в зв'язку з відсутністю предмета спору.

При зверненні з цією апеляційною скаргою відповідач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору сторін щодо стягнення основного боргу в сумі 643 343,93 грн.

Частина 1 ст. 269 ГПК України встановлює, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Водночас частина 4 вказаної статті встановлює, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи приписи ст. 269 ГПК України, а також те, що під час розгляду справи колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні судом першої інстанції спору сторін щодо стягнення основного боргу в сумі 643 343,93 грн., рішення суду першої інстанції в цій частині колегією суддів не переглядається.

Щодо вимог про стягнення пені у розмірі 883 824,06 грн. та 3% річних у сумі 77 217,62 грн. слід зазначити таке.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що відповідачем були порушені строки остаточної оплати за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами для власних потреб:

- за січень 2016 року в сумі 5 280 073,79 грн. за період з 11.03.2016 по 14.03.2016;

- за лютий 2016 року в сумі 27 199 985,75 грн. за період з 21.03.2016 по 30.03.2016;

- за червень 2016 року в сумі 2 685 011,75 грн. за період з 21.07.2016 по 27.07.2016;

- за липень 2016 року в сумі 13 947 203,15 грн. за період з 21.08.2016 по 26.09.2016;

- за серпень 2016 року в сумі 12 087 140,78 грн. за період з 21.09.2016 по 17.11.2016

та строки остаточної оплати за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами для виробництва теплової енергії:

- за квітень 2016 року в сумі 19 114 118,59 грн. за період з 21.05.2016 по 26.05.2016;

- за травень 2016 року в сумі 10 750 343,96 грн. за період з 21.06.2016 по 28.06.2016;

- за червень 2016 року в сумі 11 578 963,36 грн. за період з 21.07.2016 по 01.08.2016;

- за липень 2016 року в сумі 567 897,84 грн. за 21.08.2016;

- за серпень 2016 року в сумі 9 886 364,42 грн. за період з 21.09.2016 по 17.10.2016.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що у позивача відсутні підстави для стягнення 3% річних та пені (відповідачем помилково зазначено «інфляційних втрат» - примітка суду) з огляду на неврахування позивачем графіків погашення заборгованості, підписаних сторонами, якими фактично було зміно строки оплати за спірні послуги.

Щодо вказаних обставин колегія суддів зазначає таке.

Посилання відповідача на те, що до правовідносин сторін за Договором розповсюджується п. 16 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 (далі Правила), колегією суддів до уваги не приймаються, адже дія вказаних правила згідно з п. 2 поширюється, серед іншого, на постачальників та операторів газотранспортних систем, проте п. 16 регулює питання виникнення заборгованості саме у споживача за договором постачання природного газу, в той час як Договір не є договором постачання природного газу.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів визначений положеннями ст. 188 ГК України згідно з якою:

- зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором (ч. 1);

- сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором (ч. 2);

- сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду (ч. 3);

- у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (ч. 4).

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України).

Відповідачем до відзиву на позов додано 5 графіків (а.с. 55, 58, 60, 63 та 68 т. 1).

Колегія суддів зазначає про те, що графік погашення заборгованості за березень 2016 року (а.с. 58) (додаток №1 до листа позивача № 2688/4-03 від 12.04.2016) не підписаний відповідачем, а графік погашення заборгованості за серпень 2016 року (а.с. 68) (додаток до листа №42ау/52ф/89 від 18.08.2016) не підписаний позивачем, а відтак, вони жодним чином не можуть вважатися підставою для зміни умов Договору. Слід зазначити і про те, що позивачем не заявлено до стягнення пеню та 3 % пічних за прострочення оплати наданих у березні 2016 року послуг.

Щодо решти графіків слід зазначити про таке.

Разом з листом № 42АУ/52Ф/2798 від 09.03.2016 (а.с. 54 т. 1) відповідач направив позивачу графік погашення заборгованості (а.с. 55 т. 1).

У вказаному графіку зазначено, що заборгованість за січень, лютий 2016 року станом на 11.03.2016 становить 51,2 млн. грн. та зазначено прогнозовані платежі.

Водночас колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що цей графік не є ані Додатком ані Додатковою угодою до Договору, при цьому з його змісту слідує, що в ньому лише констатована наявність існуючої заборгованості відповідача перед позивачем за спірний період та посилання лише на прогнозовані платежі, а відтак, фактично не встановлює для відповідача обов'язок здійснювати перерахування певних сум у визначені графіком строки та, відповідно не може бути підставою для зміни, визначених п. 5.5 Договору строків оплати.

Вказані графіки погашення заборгованості не містять жодних посилань на договір чи на акти надання послуг.

З таких саме підстав не можуть бути прийняті як додатки до Договору графік погашення заборгованості за березень 2016 року (додаток до листа від 13.04.2016 №42ау/52ф/4333), графік погашення заборгованості за травень-червень 2016 року (додаток до листа від 13.05.2016 №4245/4-03);

Слід зазначити і про те, що позивачем не заявлено до стягнення пеню та 3 % річних за прострочення оплати наданих у березні 2016 року послуг, а відтак, графіки за вказаний період взагалі не стосуються спору сторін.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що підписання сторонами графіків погашення заборгованості не є зміною умов п. 5.5 Договору щодо оплати заборгованості, яка існувала до моменту погодження та підписання графіку.

Колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що вказані графіки не визнаються судом як підстави для зміни строків оплати саме з огляду на їх зміст, а саме те, що вони не встановлюють для відповідача обов'язку сплатити позивачу певні суми у певний строк.

Щодо посилань відповідача на те, що при вирішення спору по суті судом першої інстанції не враховані ті обставини, що у платіжних дорученнях на оплату наданих за спірним договором послуг не вказано ні період, за який здійснюється оплата, ні відповідний акт прийому передачі, проте за змістом п. 5.5 Договору такі платежі мали зараховуватись позивачем на погашення заборгованості за надані послуги з транспортування, що виникла перша за часом у попередніх періодах, а відтак, враховуючи те, що з розрахунку позивач слідує, що відповідач несвоєчасно розрахувався за січень, лютий, червень, липень та серпень 2016 року, в той же час своєчасно розрахувавшись за березень, квітень і травень 2016 року, позивач порушив визначений сторонами у договорі порядок зарахування коштів та не зарахував їх для погашення заборгованості, яка виникла першої за часом, колегія суддів зазначає таке.

З розрахунку позивача слідує, що нарахування штрафних санкцій за попередній місяць закінчується до початку нарахування штрафних санкцій за наступний місять (наприклад з розрахунку слідує, що штрафні санкції за січень 2016 року були нараховані за період по 14.03.2016, а початком нарахування штрафних санкції на заборгованість за лютий 2016 року є 21.03.2016) що свідчить про зарахування позивачем платежів за Договором саме в порядку визначеному п. 5.5, а саме для погашення заборгованості, яка виникла першої за часом

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про доведеність фактів порушення відповідачем строків остаточної оплати за надані за Договором послуги з транспортування у визначені позивачем періоди та суми, а відтак, відповідач, є таким, що прострочив, і наявні підстави для застосування встановленої Договором та законодавством відповідальності.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.7.3 Договору, у разі порушення відповідачем строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із відповідача стягується пеня розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем застосовувався наступний алгоритм нарахування пені та 3% річних відповідачу: визначення обсягу наданих послуг за відповідний період (по кожному акту окремо; п.3.4 Договору); строк остаточних розрахунків - не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним (п. 5.5 Договору); визначення обсягу простроченої заборгованості за відповідний період з урахуванням здійснених відповідачем оплат (платіжні доручення, банківські виписки); період прострочення, що повністю відповідає умовам Договору, та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами щодо оплат, здійснених відповідачем; сам розрахунок пені та 3% річних, наданий позивачем, є арифметично вірним.

За таких обставин, суд першої інстанції цілком вірно задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 883 824,06 грн. та 3% річних у сумі 77 217,62 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Київенерго» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі № 910/19845/16 в оскаржуваній частині відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Щодо посилань відповідача на невірний розподілу судом першої інстанції судових витрат, а саме витрат за подачу апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.12.2017, колегія суддів зазначає таке.

За приписами ст. 129 ГПК України, при вирішення спору сторін розподілу підлягають всі судові витрати по справі, в тому числі і витрати за подачу всіх апеляційних та касаційних скарг у справі, вказана стаття не встановлює жодних виключень щодо таких витрат.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що з огляду на задоволення позовних вимог, а також враховуючи, що сплата частини заявленої до стягнення заборгованості здійснена відповідачем після порушення провадження у справі, судові витрати, у тому числі, пов'язані із апеляційним та касаційним переглядом справи, покладаються на відповідача.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати за звернення з апеляційною скаргою покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі № 910/19845/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі № 910/19845/16 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/19845/16.

Повний текст постанови складено: 06.09.2018

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло