РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.09.2018Справа №910/8942/18

Суддя господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полімер Трейдінг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна пластикова мануфактура

про стягнення 648 229,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полімер Трейдінг" звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна пластикова мануфактура про стягнення 648 229,54 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на виконання своїх зобов'язань за Договором поставки №0405/17 від 04.05.2017 поставлено відповідачу товар, а відповідачем свого зобов'язання із своєчасної та повної оплати поставленого позивачем товару належним чином не виконано, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полімер Трейдінг" у розмірі 560 593,60 грн. Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань позивач просить суд стягнути з нього пеню у розмірі 31 576,58 грн. та штраф у розмірі 10% від суми боргу який складає 56 059,36 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.07.2018 відкрито провадження у справі №910/8942/18; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Вказана ухвала суду від 16.07.2018 була надіслана відповідачу 19.07.2018 рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 04073, м. Київ, проспект Бандери Степана, буд. 6.

Однак поштове відправлення не було вручене відповідачу та було повернуте до суду 25.07.2018 з відміткою у довідці відділення поштового зв'язку від 20.07.2018 про невручення даного поштового відправлення у зв'язку з вибуттям адресата.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 16.07.2018 є 20.07.2018.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив наступне.

04.05.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полімер Трейдінг" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Міжнародною пластиковою мануфактурою (покупець) укладено Договір поставки № 0405/17 (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати, а покупець прийняти та оплатити на умовах, передбачених цим договором, товар (партію товару) у кількості, асортименті та по цінах, вказаних у Специфікаціях, які є невід'ємними частинами даного договору.

Відповідно до п. 1.3 Договору право власності на товар (партію товару) переходить від постачальника до покупця в момент передачі товару (партії товару), що підтверджується підписом у видатковій накладній.

Сума договору складається з суми всіх специфікацій (п. 3.2 Договору).

У пункті 5.7 Договору вказано, що підписання накладної покупцем (його представником) свідчить про приймання ним товару (партії товару) за якістю і кількістю без зауважень (за винятком прихованих недоліків).

Пунктом 9.1 Договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 04.05.2018. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо за 30 днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення його дії. Сторони домовились, що під дію даного договору підпадають відносини, які витікають з поставки всіх і будь-яких партій товару (незалежно від видів, асортименту і інших характеристик товару, що поставляється), здійснених в період дії даного договору, навіть за умови відсутності у відповідному товаросупроводжувальному документі (накладної, товарно-транспортної накладної) посилання на даний договір. Дія даного договору не поширюється лише на ті поставки товару, здійснені в період дії договору, в накладних на яких міститься пряме посилання на інший договір.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов'язань з оплати поставленого за Договором товару, у зв'язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полімер Трейдінг" просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна пластикова мануфактура заборгованість у розмірі 560 593,60 грн. Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань позивач просить суд стягнути з нього пеню у розмірі 31 576,58 грн. та штраф у розмірі 10% від суми боргу який складає 56 059,36 грн.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вказано у п. 3.1 Договору ціна за одиницю товару та вартість партії товару встановлюються при поставці кожної партії товару та вказуються у специфікації та видатковій накладній, які підписуються сторонами.

Судом встановлено, що 30.03.2018 між сторонами було укладено Специфікацію №23 до Договору, пунктом 1 якої сторони погодили найменування товару, який постачається позивачем відповідачу, його кількість та загальну вартість - 192 972,00 грн.

У п. 2 Специфікації №23 від 30.03.2018 до Договору зазначено, що загальна вартість товару становить 192 972,00 грн., в тому числі ПДВ, що еквівалентно 7 281,96 доларів США.

Судом встановлено, що 02.04.2018 позивач поставив відповідачу товар на суму 65 508,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №309 від 02.04.2018, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача; у накладній міститься посилання на реквізити Договору.

Крім того, позивачем долучено до позовної заяви копію відповідної товарно-транспортної накладної про відвантаження відповідачу товару за видатковою накладною №309 від 02.04.2018, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача.

Також, судом встановлено, що 03.04.2018 позивач поставив відповідачу товар на суму 127 464,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №321 від 03.04.2018, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача; у накладній міститься посилання на реквізити Договору.

Позивачем долучено до позовної заяви копію відповідної товарно-транспортної накладної про відвантаження відповідачу товару за видатковою накладною №321 від 03.04.2018, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача.

Таким чином, загальна вартість поставленого позивачем відповідачу товару за видатковими накладними №309 від 02.04.2018 та №321 від 03.04.2018 становить 192 972,00 грн., що відповідає вартості товару, погодженої сторонами у Специфікації №23 від 30.03.2018 до Договору.

23.04.2018 між сторонами було укладено Специфікацію №26 до Договору, пунктом 1 якої сторони погодили найменування товару, який постачається позивачем відповідачу, його кількість та загальну вартість - 210 904,80 грн.

Відповідно до п. 2 Специфікації №26 від 23.04.2018 до Договору загальна вартість товару становить 210 904,80 грн., в тому числі ПДВ, що еквівалентно 8 054,41 доларів США.

Судом встановлено, що 24.04.2018 позивач поставив відповідачу товар на суму 210 904,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №432 від 24.04.2018 на суму 210 904,80 грн. (відповідає вартості товару, що вказана у Специфікації №26 від 23.04.2018), яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача; у накладній міститься посилання на реквізити Договору.

У пунктах 4.1, 4.2, 4.3 вказаних Специфікацій до Договору сторони погодили можливість коригування вартості поставленого позивачем товару та, відповідно, суми грошових коштів, що підлягає сплаті відповідачем, в бік збільшення ціни товару у випадку збільшення курсу долара США.

Втім, оскільки позивач заявляє до стягнення з відповідача вартість неоплаченого товару без застосування коригування (збільшення) вартості товару до долара США (відповідно до позовної заяви), судом не досліджуються наявність/відсутність обставин, передбачених п.п. 4.1, 4.2, 4.3 Специфікацій до Договору.

17.04.2018 між сторонами було укладено Специфікацію №25 до Договору, пунктом 1 якої сторони погодили найменування товару, який постачається позивачем відповідачу, його кількість та загальну вартість - 18 504,00 грн.

Відповідно до п. 2 Специфікації №25 від 17.04.2018 до Договору загальна вартість товару становить 18 504,00 грн., в тому числі ПДВ.

17.04.2018 позивач поставив відповідачу товар на суму 18 504,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №390 від 17.04.2018 (відповідає вартості товару, що вказана у Специфікації №25 від 17.04.2018), яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача; у накладній міститься посилання на реквізити Договору.

25.04.2018 між сторонами було укладено Специфікацію №28 до Договору, пунктом 1 якої сторони погодили найменування товару, який постачається позивачем відповідачу, його кількість та загальну вартість - 19 588,80 грн.

Згідно п. 2 Специфікації №28 від 25.04.2018 до Договору загальна вартість товару становить 19 588,80 грн., в тому числі ПДВ.

26.04.2018 позивач поставив відповідачу товар на суму 19 588,80 грн., що підтверджується видатковою накладною №450 від 26.04.2018 (відповідає вартості товару, що вказана у Специфікації №28 від 25.04.2018), яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача; у накладній міститься посилання на реквізити Договору.

13.04.2018 позивач поставив відповідачу товар на суму 146 270,40 грн., що підтверджується видатковою накладною №366 від 13.04.2018, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача; у накладній міститься посилання на реквізити Договору.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідно до умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 588 240,00 грн.

Відповідачем не було надано заперечень під час розгляду судом даної справи щодо вказаних обставин (факту отримання від позивача товару за вказаним видатковими накладними на загальну суму 588 240,00 грн.).

Приписами частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, шо якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 3.3 Договору сторонами було погоджено, що товар (партія товару) може бути оплачена покупцем на умовах внесення передоплати на банківський рахунок постачальника або на умовах відстрочення оплати. Умови оплати кожної партії товару визначаються сторонами у специфікації.

Таким чином, керуючись п. 4 Специфікації №23 від 30.03.2018, яким передбачено, що товар має бути оплачений покупцем протягом 14 календарних днів з дня отримання товару, відповідач повинен був оплати поставлений позивачем товар за видатковою накладною №309 від 02.04.2018 на суму 65 508,00 грн. у строк до 16.04.2018 включно, а поставлений товар за видатковою накладною №321 від 03.04.2018 на суму 127 464,00 грн. у строк до 17.04.2018 включно.

Відповідно до п. 4 Специфікації №26 від 23.04.2018 до Договору товар має бути оплачений покупцем протягом 30 календарних днів з дня отримання товару, а відтак відповідач повинен був оплати поставлений позивачем товар за видатковою накладною №432 від 24.04.2018 на суму 210 904,80 грн. у строк до 24.05.2018 включно.

Пунктом 3 Специфікації №25 від 17.04.2018 до Договору встановлено, що товар має бути оплачений покупцем протягом 30 календарних днів з дня відвантаження товару.

Отже, поставлений позивачем товар за видатковою накладною №390 від 17.04.2018 на суму 18 504,00 грн. відповідач повинен був оплатити у строк до 17.05.2018 включно.

Відповідно до п. 3 Специфікації №28 від 25.04.2018 до Договору товар має бути оплачений покупцем протягом 30 календарних днів з дня відвантаження товару.

Таким чином, поставлений позивачем товар за видатковою накладною №450 від 26.04.2018 на суму 19 588,80 грн. відповідач повинен був оплатити у строк 29.05.2018 (з урахуванням положень ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України).

Що стосується строку оплати відповідачем товару, поставленого позивачем за видатковою накладною №366 від 13.04.2018 на суму 146 270,40 грн., суд дійшов висновку, що у відповідності до. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України вказаний товар відповідач повинен був оплатити до 16.04.2018 (з огляду на положення статті 253 Цивільного кодексу України, згідно яких перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, а також враховуючи приписи ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, так як у даному випадку останній день строку оплати поставленого 13.04.2018 товару перепадав на 14.04.2018 - суботу), з огляду на наступне.

Як встановлено судом, умовами п. 3.3 Договору передбачено, що товар (партія товару) може бути оплачена покупцем на умовах внесення передоплати на банківський рахунок постачальника або на умовах відстрочення оплати. Умови оплати кожної партії товару визначаються сторонами у специфікації.

Сторонами не доведено укладення відповідної специфікації щодо поставки товару за видатковою накладною №366 від 13.04.2018 на суму 146 270,40 грн. та, відповідно, не погоджувались конкретні строки оплати покупцем (відповідачем) вказаного товару.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суд відзначає, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 Цивільного кодексу України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу.

Судом встановлено, що 23.04.2018 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 40 000,00 грн. (призначення платежу - оплата за поліетилен згідно з рахунком №282 від 27.03.2018 та згідно з рахунком №314 від 30.03.2018); 24.04.2018 - грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн. (призначення платежу - оплата за поліетилен згідно з рахунком №314 від 30.03.2018); 02.05.2018 - грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. (призначення платежу - оплата за поліетилен згідно з рахунком № 14 від 30.03.2018).

При цьому, Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полімер Трейдінг" долучено до позовної заяви копію рахунку№314 від 30.03.2018 на суму 192 372,00 грн., який був виставлений позивачем для здійснення відповідачем оплати товару за видатковою накладною №309 від 02.04.2018 та за видатковою накладною №321 від 03.04.2018.

З долученого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що зі сплачених відповідачем 23.04.2018 грошових коштів (40 000,00 грн.) в рахунок оплати товару за видатковою накладною №309 від 02.04.2018 на суму 65 508,00 грн. позивачем було зараховано грошові кошти у розмірі 2 646,40 грн., а інші оплати - 24.04.2018 на суму 15 000,00 грн. та 02.05.2018 на суму 10 000,00 грн. у повному обсязі зараховані в оплату вартості товару за вказаною видатковою накладною.

Враховуючи вказане відповідачем чітке призначення платежу (в тому числі посилання на рахунок №282 від 27.03.2018) та відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо порядку зарахування позивачем сплачених відповідачем грошових коштів, суд дійшов висновку в обґрунтованості здійсненого позивачем порядку зарахування сплачених відповідачем грошових коштів.

Таким чином, заборгованість з оплати товару, поставленого позивачем за видатковою накладною №309 від 02.04.2018 на суму 65 508,00 грн. становить 37 861,60 грн. (65 508,00 грн. - 27 646,40 грн.).

Доказів оплати товару, поставленого позивачем за видатковими накладними №321 від 03.04.2018, №432 від 24.04.2018, №390 від 17.04.2018, №450 від 26.04.2018 та №366 від 13.04.2018 відповідачем суду не надано.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись наведеними нормами процесуального закону, суд приходить до висновку, що відповідачем не спростовано тверджень позивача щодо наявності у нього заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полімер Трейдінг" у розмірі 560 593,60 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна пластикова мануфактура за Договором підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полімер Трейдінг" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна пластикова мануфактура суми основного боргу у розмірі 560 593,60 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 31 576,58 грн., а саме:

- 2 967,99 грн. пені за період з 17.04.2018 по 02.07.2018 за прострочення оплати товару за видатковою накладною №309 від 02.04.2018 на суму 65 508,00 грн.;

- 9 023,75 грн. пені за період з 18.04.2018 по 02.07.2018 за прострочення оплати товару за видатковою накладною №321 від 03.04.2018 на суму 127 464,00 грн.;

- 10 491,39 грн. пені за період з 17.04.2018 по 02.07.2018 за прострочення оплати товару за видатковою накладною №366 від 13.04.2018 на суму 146 270,40 грн.;

- 792,88 грн. пені за період з 18.05.2018 по 02.07.2018 за прострочення оплати товару за видатковою накладною №390 від 17.04.2018 на суму 18 504,00 грн.;

- 7 661,91 грн. пені за період з 25.05.2018 по 02.07.2018 за прострочення оплати товару за видатковою накладною №432 від 24.04.2018 на суму 210 904,80 грн.;

- 638,65 грн. пені за період з 29.05.2018 по 02.07.2018 за прострочення оплати товару за видатковою накладною №450 від 26.04.2018 на суму 19 588,80 грн.

Судом встановлено, що відповідач обов'язку по сплаті грошових коштів у визначений Договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання покупцем зобов'язань по оплаті отриманого товару за даним договором покупець несе відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла у період її нарахування, за кожен день прострочення з дня виникнення до дня фактичної оплати.

З наведеного пункту Договору вбачається, що сторонами було визначено розмір, порядок нарахування пені та строк такого нарахування, а відтак приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, якими встановлено обмеження періоду нарахування штрафних санкцій піврічним терміном, у даному випадку не підлягають застосуванню.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його необґрунтованості в частині розрахунку пені за прострочення відповідачем оплати товару за видатковою накладною №450 від 26.04.2018 на суму 19 588,80 грн., так як кінцевим строком для оплати вказаного товару є 29.05.2018, у зв'язку з чим обґрунтованим для нарахування пені є період з 30.05.2018 по 02.07.2018 (в межах заявленого позивачем періоду нарахування).

Відтак, за перерахунком суду розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача за прострочення виконання свого зобов'язання з оплати поставленого товару за видатковою накладною №450 від 26.04.2018 на суму 19 588,80 грн., складає суму 620,40 грн.

Розрахунки пені за іншими спірними видатковими накладними визнаються судом обґрунтованими.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню, а саме правомірним буде стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна пластикова мануфактура пеню у розмірі 31 558,33 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 56 059,36 грн. (10% від суми боргу).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання ( ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

У пункті 6.2 Договору сторонами було погоджено, що в разі прострочення покупцем оплати вартості товару більше 30 календарних днів покупець зобов'язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 10% від суми простроченого платежу.

Враховуючи те, що відповідач допустив прострочення оплати товару, поставленого позивачем за спірними видатковими накладними, на строк, що перевищує 30 календарних днів, нарахування відповідачу штрафу на підставі п. 6.2 Договору є обґрунтованим.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полімер Трейдінг" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна пластикова мануфактура штрафу у розмірі 56 059,36 грн. у повному обсязі.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полімер Трейдінг" підлягають задоволенню частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 129, ст.ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полімер Трейдінг" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна пластикова мануфактура (04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, буд. 6; ідентифікаційний код 41079119) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полімер Трейдінг" (01135, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 101; ідентифікаційний код 39506700) суму основного боргу у розмірі 560 593 (п'ятсот шістдесят тисяч п'ятсот дев'яносто три) грн. 60 коп., пеню у розмірі 31 558 (тридцять одна тисяча п'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 33 коп., штраф у розмірі 56 059 (п'ятдесят шість тисяч п'ятдесят дев'ять) грн. 36 коп. та судовий збір у розмірі 9 723 (дев'ять тисяч сімсот двадцять три) грн. 17 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Київського апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 06.09.2018.

Суддя Р.В.Бойко