РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2018Справа № 910/7151/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Жалоби С.Р., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Фізичної особи-підприємця Кінсел Ендрю Фредеріка

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕСС КОНСАЛТІНГ УКРАЇНА"

про стягнення 289 330, 00 грн.

Представники:

від позивача: Герасимова Т.І.; Кінсел Ендрю Фредерік;

від відповідача: Доброчинська А.С.;

перекладач: Шотікова Г.С.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Кінсел Ендрю Фредерік (далі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕСС КОНСАЛТІНГ УКРАЇНА" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 289 330, 00 грн., з яких: 272 000, 00 грн. - основного боргу, 13 175, 00 грн. - пені, 1 163, 00 грн. - 3 % річних, 2 992, 00 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання консультаційних послуг № 19/05/2017-АК-3 від 19.05.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26.06.2018.

25.06.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що п. 3.1. договору передбачено, що надання послуг щодо залучення виконавцем інвестування замовнику сплачується винагорода у розмірі 10 % від суми чистого прибутку замовника від залученого фінансування, протягом 10 календарних днів з дня отримання кожного з таких інвестиційних траншів замовником, проте інвестиційного траншу відповідач не отримував, у зв'язку з чим відсутній обов'язок виплачувати винагороду.

У судовому засіданні 26.06.2018 оголошено перерву до 19.07.2018.

26.06.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду Фізична особа-підприємець Кінсел Ендрю Фредерік подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕСС КОНСАЛТІНГ УКРАЇНА" 9000 у ПАТ «УкрСиббанк»; накладення арешту на корпоративні права - частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Малинська СЕС", яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю "ГЕСС КОНСАЛТІНГ УКРАЇНА" у розмірі 50 %.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Кінсел Ендрю Фредеріка про вжиття заходів забезпечення позову - відмовлено.

19.07.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав відповідь на відзив, в якому зазначає, що акт виконаних робіт був направлений позивачем електронною поштою на ім'я відповідача та отримавши акт виконаних робіт від 13.02.2018 відповідач підписав його без зауважень та скановану копію перенаправив на адресу позивача. Також, позивач повідомив про наявність додаткової угоди до договору про надання консультаційних послуг № 19/05/2017-АК-3 від 19.05.2017, якою сторони змінили п. 1.2 договору виклавши його в новій редакції та зазначив, що позивач не може надати суду її редакцію, оскільки обидва екземпляри додаткової угоди знаходяться у відповідача, у зв'язку з чим просить суд витребувати у відповідача копію додаткової угоди, укладеної між Фізичною особою-підприємцем Кінсел Ендрю Фредеріка та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГЕСС КОНСАЛТІНГ УКРАЇНА".

У судовому засіданні 19.07.2018 представник відповідача просив суд не приймати відповідь на відзив у зв'язку з пропуском строку на подачу.

Також, у судовому засіданні 19.07.2018 оголошено перерву до 30.08.2018.

14.08.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначає, що роздруківки електронних листів, надані позивачем не є доказом надання позивачем послуг за договором у повному обсязі та не встановлюють факту отримання інвестиції відповідачем.

У даному судовому засіданні суд дійшов висновку про поновлення позивачу строку на подання відповіді на відзив з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 було зобов'язано позивача протягом п'яти днів з моменту отриманяя відзиву на позовну заяву надати суду відповідь на відзив відповідно до ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень ч. 3-6 ст. 165 ГПК.

Частиною 1 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відзив на позовну заяву було надіслано позивачу 22.06.2018 та отриманий позивачем 06.07.2018 згідно відсеження пересилання поштових відправлень на штрихкодовим ідентифікатором: 758, тож встановлений судом 5-денний строк для подачі відповіді на відзиву на позову заяву сплинув 11.07.2018 (останній день для усунення недоліків), проте відповідь на відзив на позову заяву подано позивачем до суду 19.07.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін;

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи, що основними завданнями господарського судочинства є, зокрема верховенство права та змагальність сторін, приймаючи до уваги принцип рівності всіх юридичних осіб перед законом і судом, суд вважає за необхідне поновити позивачу процесуальний строк на подачу відповіді на відзив на позовну заяву.

Також, у даному судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 30.08.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.05.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГЕСС КОНСАЛТІНГ УКРАЇНА" (далі - замовник) та Фізичною особою-підприємцем Кінсел Ендрю Фредеріком (далі - виконавець) укладено договір про надання консультаційних послуг №19/05/2017-АК-3, умовами якого передбачено, що виконавець зобов'язується надати консультаційні послуги (далі - послуги), що полягають у супроводі діяльності замовника в залученні WBC, OPIC, Titanium Саріtal та інших інвесторів та/або банків для фінансування бізнес-проектів замовника з будівництва сонячних електростанцій, зокрема «Малинська СЕС», «А-Капитал», «Куб Енерджи» (далі - бізнес проекти), шляхом координування та проведення нагляду за роботою працівників замовника з вказаних питань та їх консультування, коригування створених документів, безпосереднього ведення переговорів з потенційними інвесторами та/або банками для узгодження умов фінансування та отримання інвестиційних коштів замовником.

Надання послуг за цим договором та їх прийняття замовником підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг, що складається виконавцем та надається замовнику в день перерахування інвестиційних коштів на рахунок замовника та підписується замовником протягом 3 (трьох) робочих днів з дати отримання такого акту (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, виконавець зобов'язується, зокрема надавати послуги, які випливають із предмету договору відповідно до вимог замовника.

Строк виконання послуг виконавця за цим договором 12 місяців з дня набуття чинності цим договором (п. 2.1.2. договору).

Згідно п. 3.1. договору, за надання послуг щодо залучення виконавцем інвестування замовнику сплачується винагорода у розмірі 10 % від суми чистого прибутку замовника від залученого фінансування, протягом 10 календарних днів з дня отримання кожного з таких інвестиційних траншів замовником.

Пунктом 7.1. договору визначено, що сторони визнають, що підтвердження передані з використання факсимільного зв'язку або електронною поштою, мають таку ж юридичну силу, що й оригінали.

Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє 12 (дванадцять) місяців з дня такого підписання (п. 7.8. договору).

Як зазначає позивач, останнім на виконання умов договору № 19/05/2017-АК-3 від 19.05.2017, були надані консультаційні послуги на загальну суму 272 000, 00 грн., а відповідачем прийняті надані послуги, що підтверджується актом виконаних робіт від 13.02.2018, який підписаний відповідачем.

Проте, відповідач за надані послуги не розрахувався.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати наданих консультаційних послуг, зокрема погашення заборгованості у розмірі 272 000, 00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 13 175, 00 грн. - пені за період з 31.03.2018 по 22.05.2018, 1 163, 00 грн. - 3 % річних за період з 31.03.2018 по 22.05.2018 та 2 992, 00 грн. - інфляційних втрат за період з 31.03.2018 по 22.05.2018.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору про надання консультаційних послуг № 19/05/2017-АК-3 від 19.05.2017, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено судом вище, сторонами було укладено договір про надання консультаційних послуг №19/05/2017-АК-3 від 19.05.2017 за яким позивач зобов'язався надати консультаційні послуги, що полягають у супроводі діяльності замовника в залученні WBC, OPIC, Titanium Саріtal та інших інвесторів та/або банків для фінансування бізнес-проектів відповідача з будівництва сонячних електростанцій, зокрема «Малинська СЕС», «А-Капитал», «Куб Енерджи», шляхом координування та проведення нагляду за роботою працівників відповідача з вказаних питань та їх консультування, коригування створених документів, безпосереднього ведення переговорів з потенційними інвесторами та/або банками для узгодження умов фінансування та отримання інвестиційних коштів відповідачем.

Так, на підтвердження виконання своїх зобов'язань за договором позивач посилається на акт виконаних робіт від 13.02.2018, який містить підпис відповідача та в якому зазначено, що роботи згідно з договором, які зазначені в п. 1.1. договору в період з 16.12.2017 по 31.01.2018 виконані повністю, вартість послуг склала 272 000, 00 грн. та оплата має бути здійснена до 31.03.2018.

В свою чергу, відповідач, заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що жоден із бізнес-проектів відповідача («Малинська СЕС», «А-Капитал», «Куб Енерджи» тощо) щодо яких позивач повинен був надавати послуги із координування роботи замовника та залучення інвестицій, не був запроваджений. Жодної інвестиції від WBC, OPIC, Titanium Саріtal та інших інвесторів та/або банків за період з 19.05.2017 відповідачем не було отримано, на підтвердження чого надано виписки по рахункам відповідача у банківських рахунках за період з 19.05.2017 по 19.05.2018.

Крім того, відповідач зазначає, що з 13.12.2017 на всі рахунки відповідача накладено арешт в рамках виконавчого провадження № 55375888.

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, акт виконаних робіт є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарських операцій та факт встановлення договірних відносин.

Судом досліджено наданий позивачем акт виконаних робіт від 13.02.2018 на підтвердження надання передбачених договором послуг, з приводу чого суд відзначає наступне.

Так, відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Вимоги, щодо оформлення первинних документів наведені також у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Проте, акт виконаних робіт в порушення вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не містить змісту та обсягу господарської операції, а лише містить посилання на п. 1.1. договору.

Так, відповідно до п.1.1. договору, виконавець зобов'язується надати консультаційні послуги (далі - послуги), що полягають у супроводі діяльності замовника в залученні WBC, OPIC, Titanium Саріtal та інших інвесторів та/або банків для фінансування бізнес-проектів замовника з будівництва сонячних електростанцій, зокрема «Малинська СЕС», «А-Капитал», «Куб Енерджи» (далі - бізнес проекти), шляхом координування та проведення нагляду за роботою працівників замовника з вказаних питань та їх консультування, коригування створених документів, безпосереднього ведення переговорів з потенційними інвесторами та/або банками для узгодження умов фінансування та отримання інвестиційних коштів замовником.

Таким чином, суд зазначає що з наданого позивачем акту виконаних робіт неможливо встановити які саме послуги та в якому об'ємі надані позивачем.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до п. 1.2. договору, надання послуг за цим договором та їх прийняття замовником підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг, що складається виконавцем та надається замовнику в день перерахування інвестиційних коштів на рахунок замовника та підписується замовником протягом з (трьох) робочих днів з дати отримання такого акту (п. 1.2. договору).

Крім того, згідно п. 3.1. договору, за надання послуг щодо залучення виконавцем інвестування замовнику сплачується винагорода у розмірі 10 % від суми чистого прибутку замовника від залученого фінансування, протягом 10 календарних днів з дня отримання кожного з таких інвестиційних траншів замовником.

Таким чином, суд зазначає, що винагорода позивача безпосередньо пов'язана із надходження інвестиційних коштів та складає 10 % від суми чистого прибутку замовника від залученого фінансування, проте суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження надходження інвестиційних коштів/траншу відповідачу, як підставу для сплати винагороди.

При цьому, як зазначає сам позивач, сума зазначена у акті виконаних робіт у розмірі 272 000, 00 грн. не є визначеним договором розміром винагороди (10 % від суми чистого прибутку замовника від залученого фінансування), посилаючись на укладену між сторонами додаткову угоду до договору, якою зміно редакцію п. 1.2. договору.

Суд зазначає, що відповідна редакція додатковою угоди не була надана позивачем із посиланням на те, що обидва екземпляри знаходяться у відповідача, а свою чергу відповідачем заперечено факт наявності будь-яких додаткових угод до договору.

Оскільки сторонами не надано суду доказів наявності укладених між сторонами додаткових угод до договору про надання консультаційних послуг №19/05/2017-АК-3 від 19.05.2017, суд не приймає до уваги посилання позивача на додаткову угоду, як підставу визначення розміру наданих послуг у сумі 272 000, 00 грн.

Крім того, суд зазначає, що позивачем долучено до позовної заяви саме копію акту виконаних робіт від 13.02.2018, який начебто містить підпис директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕСС КОНСАЛТІНГ УКРАЇНА" Шона Лі, з посилання на те, що позивачем було направлено на електронну адресу відповідача відповідний акт для підписання директором відповідача, який в свою чергу підписав його та відскановану копію направив на електронну пошту позивача, оскільки на той момент директор відповідача Шон Лі перебував закордоном в Сполучених Штатах Америки.

Проте, суд не приймає такі твердження позивача, з огляду на наступне.

Так, відповідно до наказу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕСС КОНСАЛТІНГ УКРАЇНА" № 14-ВК від 21.06.2017, на підставі протоколу Загальних Зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕСС Консалтинг Україна» №20/06/17 від 20 червня 2017 року, Лі Шон Едвард призначається на посаду директора з 22 червня 2017 року на умовах повного робочого дня з оплатою праці відповідно до штатного розпису.

Пунктом 7.1. договору визначено, що сторони визнають, що підтвердження передані з використання факсимільного зв'язку або електронною поштою, мають таку ж юридичну силу, що й оригінали.

Як вбачається з п. 8 договору про надання консультаційних послуг №19/05/2017-АК-3 від 19.05.2017 сторони визначили, що електронною скринькою відповідача є: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2.

Разом з тим, з роздруківок з електронного листування, наданих позивачем вбачається, що листи, в тому числі акт виконаних робіт від 13.02.2018 надіслано та відповідно отримано відповіді з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_3, проте, суд зазначає, що дана поштова адреса не відповідає електронній адресі, визначеній в договорі, як належної для офіційного листування.

При цьому, електронна адреса - ІНФОРМАЦІЯ_3, не зазначена в жодному із пунктів договору, а тому суд не може дійти до беззаперечного висновку, що акт виконаних робіт від 13.02.2018 надісланий з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_3 має таку ж юридичну силу, що й оригінали, як передбачено п. 7.1. договору та є належним доказом виконання позивачем своїх зобов'язань за договором в частині наданих послуг.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, директор відповідача Шон Лі на дату підписання Акту виконаних робіт - 13.02.2018, знаходився в Україні, що підтверджується наказом №82-ВД від 13.02.2018 то копією паспорта громадянина США Шона Лі з відмітками ДМС про в'їзд на територію України 06.02.2018 та виїзд 16.02.2018 з нею через м. Бориспіль Київська обл., що спростовує твердження позивача про те, що директор відповідача Шон Лі перебував за кордоном в Сполучених Штатах Америки, а тому надіслав позивачу відскановану копію акту.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за надані консультаційні послуги у розмірі 272 000, 00 грн. визнаються судом необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Кінсел Ендрю Фредеріка в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕСС КОНСАЛТІНГ УКРАЇНА" 13 175, 00 грн. - пені, 1 163, 00 грн. - 3 % річних та 2 992, 00 грн. - інфляційних втрат відповідно до ст.ст. 611, 625 ЦК України також не підлягають задоволенню, як похідні вимоги від основної вимоги, у задоволенні якої судом відмовлено.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких підстав, суд, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Кінсел Ендрю Фредеріка до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕСС КОНСАЛТІНГ УКРАЇНА" про стягнення 289 330, 00 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 04.09.2018.

Суддя Щербаков С.О.