ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27 серпня 2018 р.

Справа № 903/379/18

Суддя господарського суду Волинської області Дем'як В. М., за участю секретаря судового засідання Ведмедюка М. П., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ТИГРЕС”, Волинська область, Луцький район, с. Липини

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “КОНТИНІУМ-ТРЕЙД”, м. Луцьк

про стягнення 1000,01 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

Встановив: Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю “ТИГРЕС” звернувся до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “КОНТИНІУМ-ТРЕЙД” про стягнення 102942,47грн. з них: 102526,74 грн. основного боргу; 382,02 грн. пені; 33,71 грн. 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки за №ТЗ13-370 від 11.09.2013 року.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву подав 25.06.2018р. вх. № 01-55/6557/18, в якому зазначає, що ТОВ “Континіум-Трейд” було застосовано оперативно-господарські санкції, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 236 Господарського кодексу України, а саме: відмова від оплати за зобов’язанням, яке виконано неналежним чином. У відзиві на позов відповідач просив суд відкласти підготовче засідання для надання позивачем заперечень на відзив.

Представник позивача через відділ документального забезпечення та контролю подав відповідь на відзив до позовної заяви за вх.№01-55/7208/18 від 11.07.2018р., в якому просить суд, позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

06.08.2018р. від представник позивача надійшла заяву про зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача 1000,01грн. основного боргу.

Право на зменшення суми позову надано ст. 46 ГПК України. Оскільки заява про зменшення суми позову не суперечить приписам ГПК України, остання підлягає до задоволення. За таких обставину справі має місце нова ціна позову, виходячи з якої і вирішується спір.

06.08.2018р. представником позивача було подано через відділ документального забезпечення та контролю заяву вх.№01-55/8241/18, в якій просить суд, розгляд справи проводити без його участі та оголосити в судовому засіданні перерву для мирного врегулювання спору.

Ухвалою суду від 06.08.2018р. було закрито підготовче провадження; призначено справу до судового розгляду по суті на 27.08.2018р.

Представник позивача через відділ документального забезпечення та контролю подав заяву за вх.№01-55/9053/18 від 27.08.2018р. про розгляд справи без його участі.

В судове засідання 27.08.2018р. представник відповідач не з’явився. Факт належного повідомлення відповідача про судовий розгляд підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 813.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив наступне.

11.09.2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю “Тигрес” та товариством з обмеженою відповідальністю “Континіум-Трейд” було укладено договір поставки № ТР13-370 (далі - договір).

11.09.2013р. між сторонами було укладено протокол узгодження розбіжностей до договору.

Згідно із р. 2 договору постачальник (ТзОВ “Тигрес”) зобов’язується поставити і передати у власність покупця товар, а покупець (ТОВ “Континіум-Трейд”) зобов’язується прийняти цей товар і здійснити оплату відповідно до умов цього договору.

Покупець направляє постачальнику замовлення на підставі специфікації (яка діє на момент направлення замовлення покупцем), затвердженої сторонами, в якій вказуються асортимент, вимоги до якості й ціна товару. Замовлення оформляється на бланку замовлення, де вказується асортимент, кількість і ціна товару, який поставляється, термін і місце поставки, загальна вартість замовлення.

Відповідно до п. 3.1.1. постачальник зобов’язується своєчасно поставити товар до місця поставки відповідно до затвердженого сторонами графіку поставки, в кількості, якості, по цінах та асортименті згідно з умовами цього договору, специфікації і замовлення.

Відповідно до п. 6.1. договору поставки поставка товару здійснюється товарними партіями відповідно до замовлення покупця. Замовлення направляється покупцем постачальнику засобами факсимільного зв'язку або електронною поштою або шляхом вручення представнику постачальника. Постачальник зобов’язаний підтвердити замовлення, покупця електронною поштою та підписати, скріпити печаткою і відіслати замовлення покупцю засобами факсимільного зв’язку або вручити представнику покупця.

Відповідно до п. 6.2. договору поставка товару здійснюється автомобільним транспортом постачальника або автомобільним транспортом третьої особи та в будь-якому випадку за рахунок постачальника поставка здійснюється на умовах DDP (згідно Інкотермс-2010р.).

Відповідно до п. 8.1.1. ціна товару вказується у замовленні на підставі специфікації, яка діє на момент відправлення замовлення. Згідно із п. 8.1.3. загальна вартість замовлення вказується в замовленні.

Відповідно до видаткових накладних № 71213 від 06.12.2017р., № 61856 від 01.11.2017р., № 51224 від 14.09.2017р., № 54991 від 28.09.2017р., № 54983 від 28.09.2017р. позивач передав товару на загальну суму 102526,74грн.

Згідно з п. 8.2.1. договору поставки (в редакції протоколу узгодження розбіжностей) оплата партії товару здійснюється із розстроченням платежу частинами по мірі реалізації третім особам, кожні 14 календарних днів за товар, який реалізовано за цей період.

Відповідно до п. 8.5. договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей) з метою забезпечення постачальнику можливості контролю за вчасними розрахунками, на вимогу постачальника покупець надає достовірну інформацію (звіт) про реалізацію товару та/або його залишки. Звіт подається покупцем по факсу, електронною поштою або іншим способом, який дає можливість зафіксувати час відправлення звіту. Покупець несе відповідальність за надання неправдивої інформації постачальнику.

Судом встановлено, що звіти щодо реалізованого товару відповідачем не подавались.

Згідно з п. 6.14 протоколу узгодження розбіжностей до договору поставки № ТР13-370 від 11.09.2018р. у випадку невиконання покупцем обов’язку щодо оплати, постачальник має право застосувати оперативно - господарську санкцію - припинити поставку товару до моменту виконання покупцем зобов’язань (при цьому постачальник звільняється від відповідальності за не поставку товару); вимагати від покупця повернення товару, що не реалізовано покупцем і за який не проведено оплату. При цьому покупець зобов'язаний протягом 14 робочих днів з моменту отримання письмової вимоги постачальника на свій вибір: повернути такий товар постачальнику якщо товар має товарний вигляд або здійснити оплату за нього у повному обсязі.

03.05.2018р. на адресу відповідача позивач направив вимогу № 1058 про оплату переданого товару.

Як вбачається із копії повідомлення про вручення поштового відправлення № 086 відповідач отримав вимогу 10.05.2018р., відповіді не надав.

Відповідач частково здійснив оплату в розмірі 97334,45грн. та повернув товар на суму 3592,28 згідно накладної № 1831 від 11.04.2018р., проте станом на 06.08.2018р. борг в сумі 1000,01грн. залишився відповідачем не оплачений.

Посилаючись на те, що за відповідачем рахується заборгованість, позивач звернувся з позовом до господарського суду.

У відповідності із ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Статтею 144 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що майнові права та майнові обов’язки суб’єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України та статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов’язання. Якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Щодо заперечень відповідача у відзиві від 25.06.2018р. про те, що ТОВ “Континіум-Трейд” було застосовано оперативно-господарські санкції щодо позивача, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 236 Господарського кодексу України, а саме: відмова від оплати за зобов’язанням, яке виконано неналежним чином, то суд їх до уваги не бере, оскільки вони є безпідставними з огляду на наступне.

Частинами 1, 2 ст. 217 Господарського кодексу України визначено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст. 235 Господарського кодексу України за порушення господарських зобов'язань до суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов'язання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку. До суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором. Оперативно-господарські санкції застосовуються незалежно від вини суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання.

У господарських договорах сторони можуть передбачати використання таких видів оперативно-господарських санкцій: 1) одностороння відмова від виконання свого зобов'язання управненою стороною, із звільненням її від відповідальності за це - у разі порушення зобов'язання другою стороною; відмова від оплати за зобов'язанням, яке виконано неналежним чином або достроково виконано боржником без згоди другої сторони; відстрочення відвантаження продукції чи виконання робіт внаслідок прострочення виставлення акредитива платником, припинення видачі банківських позичок тощо; 2) відмова управненої сторони зобов'язання від прийняття подальшого виконання зобов'язання, порушеного другою стороною, або повернення в односторонньому порядку виконаного кредитором за зобов'язанням (списання з рахунку боржника в безакцептному порядку коштів, сплачених за неякісну продукцію, тощо); 3) встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов'язань стороною, яка порушила зобов'язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо; 4) відмова від встановлення на майбутнє господарських відносин із стороною, яка порушує зобов'язання.

Перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у частині першій цієї статті, не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші види оперативно - господарських санкцій.

Договором поставки № ТР13-370 від 11.09.2013р. в редакції протоколу узгодження розбіжностей не передбачено такого виду оперативно-господарських санкцій як відмова від оплати за зобов’язанням, яке не виконано належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ГК України підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов'язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред'явлення претензії порушнику зобов'язання.

Відповідач у відзиві від 25.06.2018р. зазначив, що постачальник не виконував замовлення у повному обсязі, систематично порушував умови поставки, не дотримувався термінів поставки товарів та здійснював поставку товару у невідповідній кількості; вказував, що систематичне невиконання позивачем умов договору спричинило несприятливі комерційні умови, що негативно вплинуло на фінансовий стан.

У р. 10 договору сторони узгодили, що у разі порушення умов договору, постачальник зобов’язаний відшкодувати покупцю завдані цим збитки в повному обсязі. В разі невчасної поставки товару в термін, вказаний в замовленні або недопоставки постачальник сплачує покупцю неустойку у розмірі 10% від вартості не поставленого в строк товару за кожен день прострочення.

Разом з цим, відповідно до п. 14.7. договору поставки № ТР13-370 від 11.09.2013р. в редакції протоколу узгодження розбіжностей у випадку неналежного виконання зобов’язань постачальника за іншими договорами, що були укладені між постачальником та покупцем, покупець має право застосувати відповідно до умов ч. 2 ст. 594 право притримання сплати грошових коштів за даним договором при умові, що постачальник був повідомлений належним чином про даний факт до моменту належного виконання постачальником взятих на себе зобов’язань за іншими договорами або згідно з ст. 601 Цивільного кодексу України покупець має право на підставі письмової заяви здійснити залік зустрічних однорідних вимог.

Разом з цим, відповідач не додав до відзиву жодних доказів, які б свідчили про порушення позивачем зобов’язань щодо поставки товару.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підлягає до задоволення.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України слід покласти на нього.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 527, 530, 655, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 144, 173, 193, 217, 232, 235, 237 Господарського кодексу України, ст.ст. 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “Континіум-Трейд” (Волинська область, м. Луцьк, проспект Соборності 43, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Тигрес” (Волинської області, Луцький район, с. Липини, вул. Перемоги 25, ) 1000,01грн. основного боргу, 1762,00грн. витрат, пов’язаних з оплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено:29.08.2018р.

Суддя                                                            В. М. Дем`як