КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2018 р. Справа№ 910/21846/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

секретар судового засідання Іванов О.О.

за участю представників:

позивача: не з'явився;

відповідача: Жила М.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 21.03.2018

у справі №910/21846/17 (суддя Якименко М.М.)

за позовом ОСОБА_3

до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

про стягнення 478 044,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "УКРНАФТА" (далі - відповідач) заборгованості по виплаті дивідендів у загальній сумі 478 044,03 грн. (з них: 272 533,40 грн. - борг по сплаті дивідендів, 180 557,48 грн. - інфляційні втрати, 24 953,15 грн. - 3% річних), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства не виконав належним чином зобов'язання з виплати позивачу, як акціонеру, дивідендів за 2011-2013 роки, відповідно до рішення загальних зборів акціонерів відповідача, оформленого протоколом №22 від 10.10.2014.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про безпідставність та непідтвердженість вимог позивача належними доказами, просив суд в позові відмовити. Зокрема, відповідач наголошував на наступному:

- право на отримання дивідендів повинно бути реалізоване акціонером, а зобов'язання емітента по виплаті частки прибутку (дивідендів) акціонеру виникає під час реалізації акціонером наданого права;

- виплата дивідендів повинна здійснюватись відповідно до ч.5 ст. 30 Закону України "Про акціонерні товариства";

- позивачем невірно визначено суму дивідендів за спірний період та відповідно невірно здійснено розрахунок 3% річних та інфляційної складової боргу;

- до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ст. 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2018 у справі №910/21846/17 позовні вимоги задоволено повністю, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 272 533,40 грн. заборгованості по сплаті дивідендів, 180 557,48 грн. інфляційних втрат, 24 953,15 грн. 3% річних та 7 170,66 грн. судового збору. При цьому суд у своєму рішенні зазначав наступне:

- позивач у період з 01.01.2015 по 31.12.2015 (включно) не отримував дивідендів за цінними паперами від відповідача;

- позивач не зобов'язаний звертатись до відповідача із заявою про виплату дивідендів, оскільки положеннями чинного законодавства такого обов'язку не встановлено;

- законодавство не передбачає обов'язку акціонера звертатися з вимогою про виплату дивідендів до акціонерного товариства і не встановлює строків такого звернення;

- будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України;

- в силу положень ст. ст. 2, 25, 30 Закону України "Про акціонерні товариства", ст. 41 Закону України "Про господарські товариства", ст. 167 Господарського кодексу України, ст. 152 Цивільного кодексу України та прийнятого відповідачем рішення про виплату акціонерам дивідендів у останнього виникло зобов'язання по сплаті на користь позивача грошових коштів - виплата дивідендів, а отже, зобов'язання відповідача зі сплати дивідендів є грошовим зобов'язанням.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2018 у справі №910/21846/17 в частині стягнення з відповідача на користь позивача дивідендів за 2011-2013 роки у розмірі 272 533, 40 грн., виклавши резолютивну частину рішення в цій частині в наступній редакції: "стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь ОСОБА_3 254 818,73 грн. заборгованості по сплаті дивідендів за 2011-2013 року"; також відповідач просить скасувати вказане судове рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 180 557,48 грн. інфляційних втрат та 24 953,15 грн. 3% річних та прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, відповідач зазначає наступне:

- поза увагою місцевого господарського суду залишено те, що позивач при визначенні суми дивідендів не врахував сплачених відповідачем податку на доходи фізичних осіб та військовий збір, а відтак, з урахуванням здійснених відповідачем обов'язкових платежів, підлягає стягненню 146 322,54 грн. дивідендів за 2011 рік, 95 766,16 грн. - дивідендів за 2012 рік, 12 730,03 грн. - дивідендів за 2013 рік, що разом становить 254 818,73 грн.;

- поза увагою суду залишено розрахунок позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, оскільки базою для нарахування позивач взяв суми дивідендів за 2011-2013 роки без вирахування сплачених відповідачем податків та зборів (податку на доходи фізичних осіб та військового збору);

- з огляду на природу прав учасника/акціонера товариства по відношенню до акціонерного товариства та беручи до уваги те, що ст. 625 Цивільного кодексу України не регулює зобов'язання учасників господарського товариства у майнових відносинах між ними, положення цієї норми не застосовуються до корпоративних відносин.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2018 для розгляду апеляційної скарги відповідача було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Ткаченко Б.О., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2018 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та роз'яснено позивачу право подати відзив на апеляційну скаргу протягом семи днів з дня отримання вказаної ухвали, але не пізніше 29.05.2018.

У зв'язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці з 11.06.2018 по 23.06.2018, розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 12.06.2018 №09.1-08/1476/18 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/21846/17, за результатами якого для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2018 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Алданової С.О. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 14.06.2018.

В судове засідання 14.06.2018 з'явився лише представник відповідача. Представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надійшло.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2018 в судовому засіданні оголошено перерву до 05.07.2018.

04.07.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити скаргу без задоволення як необґрунтовану та непідтверджену належними доказами.

05.07.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги.

В судовому засіданні 05.07.2018 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з урахуванням додаткових пояснень, просив суд скаргу задовольнити, змінити рішення Господарського суду міста Києва від 21.3.2018 у справі №910/21846/17 в частині стягнення з відповідача на користь позивача дивідендів за 2011-2013 роки у розмірі 272 533, 40 грн., виклавши резолютивну частину рішення в цій частині в наступній редакції: "стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь ОСОБА_3 254 818,73 грн. заборгованості по сплаті дивідендів за 2011-2013 року", а також скасувати вказане судове рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 180 557,48 грн. інфляційних втрат та 24 953,15 грн. 3% річних та прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити.

В судовому засіданні 05.07.2018 позивач та його представник заперечували проти апеляційної скарги, просили суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що ухвалено з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 05.07.2018 оголошено перерву до 12.07.2018.

09.07.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому наведено додаткові заперечення проти апеляційної скарги.

11.07.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання, в якому він просив відзив позивача залишити без розгляду, як такий, що поданий поза межами строку, встановленого судом.

Колегія суддів відмовила в задоволенні вказаного клопотання відповідача.

Судове засідання, призначене на 12.07.2018, не відбулося у зв'язку з перебуванням головуючого судді (доповідача) Зубець Л.П. на лікарняному.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.08.2018 справу було призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.08.2018.

В судовому засіданні 30.08.2018 представник відповідача підтримав раніше надані пояснення та просив суд апеляційну скаргу задовольнити.

Представник позивача в судове засідання 30.08.2018 не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін в судові засідання не була визнана обов'язковою, в матеріалах справи наявні докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи, що участь у судовому розгляді є правом, а не обов'язком сторони, яке вона використовує на власний розсуд, суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглядати дану справу у відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 30.08.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, надані у попередніх судових засіданнях, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Відкрите акціонерне товариство "Укрнафта" засновано на підставі наказу Державного комітету України по нафті і газу від 23.02.1994 №57 шляхом перетворення Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Укрнафта" у Відкрите акціонерне товариство відповідно до Указу Президента України "Про корпоратизацію підприємств" від 15.06.1993 №210/93.

Згідно з рішенням загальних зборів акціонерів від 22.03.2011 змінено тип та назву товариства з Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" на Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" (п.п.1.1, 1.3 Статуту відповідача - том справи - 1, аркуші справи - 17-34).

Позивач є акціонером товариства відповідача з кількістю акцій 3890 штук, що підтверджується випискою про стан рахунку у цінних паперах станом на 20.10.2014 (том справи - 1, аркуш справи - 16).

10.10.2014 відбулися загальні збори акціонерів відповідача, до порядку денного яких було внесено питання розподілу прибутку товариства за 2011, 2012 та 2013 роки, затвердження строку та порядку виплати дивідендів.

На вказаних загальних зборах були прийняті рішення, оформлені протоколом №22 від 10.10.2014 (том справи - 1, аркуші справи - 35-48), згідно із якими вирішено:

- затвердити такий порядок розподілу прибутку товариства за 2011 рік у сумі 2 181 892 000 грн.: 2 181 612 957,30 грн., що складає 99,99% чистого прибутку направити на виплату дивідендів акціонерам; розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 40,23 грн.; решту чистого прибутку направити на розвиток товариства;

- затвердити такий порядок розподілу прибутку товариства за 2012 рік у сумі 1 428 110 724 грн.: 1 428 110 724 грн., що складає 99,98 % чистого прибутку направити на виплату дивідендів акціонерам; розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 26,33 грн.; решту чистого прибутку направити на розвиток товариства;

- затвердити такий порядок розподілу прибутку товариства за 2013 рік у сумі 189 799 785 грн.: 189 799 785 грн., що складає 99,95 % чистого прибутку, направити на виплату дивідендів акціонерам; розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 3,50 грн.; решту чистого прибутку направити на розвиток товариства;

- встановити дату складання переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів - 20.10.2014;

- виплату дивідендів здійснити у строк з 20.10.2014 по 10.04.2015;

- перерахування дивідендів іншим акціонерам (крім Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України") здійснити відповідно до частини п'ятої статті 30 Закону України "Про акціонерні товариства".

У зв'язку з тим, що відповідачем не було сплачено позивачеві, як акціонеру товариства відповідача, дивіденди за 2011-2013 роки, розподілені відповідним рішенням загальних зборів товариства, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду і окрім суми невиплачених дивідендів у розмірі 272 533, 40 грн., просив стягнути з відповідача 180 557, 48 грн. інфляційних втрат та 24 953, 15 грн. 3% річних.

Місцевий господарський суд позов задовольнив повністю, визнавши вимоги позивача нормативно обґрунтованими та документально підтвердженими.

Колегія суддів частково погоджується з висновками місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Порядок створення, діяльності, припинення, виділу акціонерних товариств, їх правовий статус, права та обов'язки акціонерів, у тому числі і щодо отримання дивідендів визначено Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про господарські товариства" та Законом України "Про акціонерні товариства".

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 88 Господарського кодексу України, п. 2 ч. 1 ст. 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

Аналогічне положення містить ст. 10 Закону України "Про господарські товариства", якою, крім того, визначено, що право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про акціонерні товариства" дивіденд - частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів. Товариство виплачує дивіденди виключно грошовими коштами. Виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів. Рішення про виплату дивідендів та їх розмір за простими акціями приймається загальними зборами акціонерного товариства.

В п.п.6.20, 6.21 Статуту відповідача передбачено, що дивіденди виплачуються за підсумками календарного року виключно грошовими коштами. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Рішення про виплату дивідендів приймається загальними зборами, якщо інше не встановлено законом. Дивіденди сплачуються акціонерам за рахунок чистого прибутку товариства пропорційно до загальної кількості належних їм акцій. Виплата дивідендів здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку в розмірі, встановленому рішенням загальних зборів. Виплата дивідендів акціонерам-юридичним особам здійснюється шляхом перерахування коштів на їх банківські рахунки, а акціонерам-фізичним особам - готівкою, поштовим переказом, банківським переказом. Спосіб виплати дивідендів визначається органом, що прийняв рішення про виплату дивідендів.

В процесі судового розгляду було встановлено, що рішенням загальних зборів акціонерів товариства відповідача, оформленим протоколом №22 від 10.10.2014, затверджено прибуток товариства за 2011-2013 роки, визначено його розподіл та розмір, порядок і строки виплати дивідендів акціонерам.

Відповідно до п.п.5.1, 5.2 Статуту статутний фонд товариства становить 13 557 127, 50 грн., який поділено на 54 228 510 простих іменних акцій номінальною вартістю 25 копійок.

Пунктом 3.3. Статуту визначено, що кожною простою акцією товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи право на отримання дивідендів.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з того, що з прийняттям рішення загальних зборів акціонерів товариства відповідача, оформленого протоколом №22 від 10.10.2014, відповідач прийняв зобов'язання з виплати позивачеві дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2011 - 2013 роках у загальному розмірі 272 533, 40 грн. у строк з 20.10.2014 по 10.04.2015.

В ч. 5 ст. 30 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що для виплати дивідендів товариство в порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему України, перераховує дивіденди Центральному депозитарію цінних паперів на рахунок, відкритий у Розрахунковому центрі з обслуговування договорів на фінансових ринках для зарахування на рахунки депозитарних установ та депозитаріїв-кореспондентів для їх подальшого переказу депозитарними установами на рахунки депонентів або сплати депонентам іншим способом, передбаченим договором, а також для їх подальшого переказу депозитаріями-кореспондентами особам, які мають права на отримання доходів та інших виплат відповідно до законодавства іншої країни.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що під час розгляду справ у спорах про стягнення сум дивідендів господарські суди повинні виходити з того, що відповідно до пункту "д" ч.ч. 5 та 6 ст. 41, ст. 59 Закону України "Про господарські товариства", п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 33 Закону України "Про акціонерні товариства", ст. 15 Закону України "Про кооперацію" затвердження річних результатів діяльності юридичної особи, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів) належить до виключної компетенції загальних зборів. Суд має право прийняти рішення про стягнення дивідендів лише за наявності рішення загальних зборів юридичної особи про спрямування прибутку на виплату дивідендів, на підставі якого визначаються розмір належних позивачу - учаснику (акціонеру, члену) дивідендів, строки та порядок їх виплати (аналогічна правова позиція викладена в п.п.3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 25.02.2016 (із змінами та доповненнями) "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин").

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, строки, які встановлені рішенням загальних зборів, визначають період виплати дивідендів, а не період звернення акціонера з вимогою про таку виплату.

Крім того, норми Закону України "Про акціонерні товариства" не містять положень щодо обов'язку акціонера звертатись до товариства з вимогою про виплату дивідендів.

Рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин (аналогічна правова позиція викладена в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів").

Натомість ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції відповідачем не надано суду доказів на підтвердження здійснення ним виплати позивачеві дивідендів за 2011-2013 роки.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

В межах вироблених ЄСПЛ підходів тлумачення поняття "майно", а саме, в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно, так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".

Таким чином, сплата акціонеру дивідендів, щодо виплати яких було прийнято рішення загальними зборами відповідача, надає акціонерові, на користь якого таке рішення прийняте, "законне очікування", що йому будуть такі дивіденди виплачені. Невиплата товариством таких дивідендів акціонерові, прирівнюється до порушення права останнього на мирне володіння майном.

Отже, не здійснення відповідачем виплати позивачеві дивідендів, встановлених рішеннями загальних зборів від 10.10.2014, свідчить про порушення прав позивача як акціонера на отримання прибутку акціонерного товариства відповідача.

Водночас поза увагою місцевого господарського суду залишено те, що відповідно до п.167.5.2 ст. 167 та п.170.5 ст. 170 Податкового кодексу України відповідач є податковим агентом по сплаті податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5% від суми нарахованих дивідендів.

Окрім того, відповідач в апеляційній скарзі наголошує на тому, що згідно з п.16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України, відповідач є податковим агентом із нарахування і сплати військового збору у розмірі 1,5% від суми дивідендів.

Дійсно, в матеріалах справи наявні копії платіжних доручень, на виконання вищевказаних положень податкового законодавства про сплату відповідачем 5% податку з доходів фізичних осіб та 1,5% військового збору (том справи - 1, аркуші справи - 77-82).

Враховуючи вищезазначені приписи законодавства та положення Статуту товариства відповідача, здійснивши перерахунок належних до стягнення з відповідача на користь позивача дивідендів за 2011-2013 роки, з урахуванням сплачених 5% податку з доходів фізичних осіб та 1,5% військового збору, колегія суддів дійшла висновку про те, що заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті дивідендів становить 254 818, 73 грн., з них: 146 322, 54 грн. за 2011 рік, 95 766, 16 грн. за 2012 рік та 12 730, 03 грн. за 2013 рік.

Оскільки право на отримання частки прибутку (дивідендів) акціонером передбачено в ст. 116 Цивільного кодексу України, ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" і з цього питання, як встановлено судом, були прийняті рішення загальними зборами, однак відповідач виплату дивідендів позивачу не здійснив, чим порушив свої зобов'язання та права позивача як акціонера товариства відповідача, а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача дивідендів за 2011-2013 роки є законною та обґрунтованою. Водночас, враховуючи, що позивачем не було здійснено вирахування 5% податку з доходів фізичних осіб та 1,5% військового збору із суми дивідендів, колегія суддів вважає, що в даному випадку стягненню з відповідача на користь позивача підлягають дивіденди за 2011-2013 роки у загальній сумі 254 818,73 грн. В решті в цій частині вимог слід відмовити.

У зв'язку з порушенням строку виконання відповідачем обов'язку зі сплати дивідендів, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просив суд стягнути з відповідача втрати від інфляції та 3% річних.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта, який стверджує, що положення вказаної статті не поширюється на корпоративні відносини, оскільки вказана норма не регулює зобов'язання учасників господарського товариства у майнових відносинах між ними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Отже, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не лише із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і з рішення загальних зборів акціонерного товариства про виплату дивідендів.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В силу приписів ст. ст. 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

З матеріалів справи вбачається, що згідно прийнятих загальними зборами відповідача рішень в останнього виникло зобов'язання зі сплати на користь позивача грошових коштів в якості виплати дивідендів.

Будь-яке зобов'язання, що зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням (аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 у справі №6-113цс14).

Невиплата дивідендів у строки, визначені законом або установчими документами юридичної особи, є порушенням грошового зобов'язання, у зв'язку з яким настають правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (аналогічна правова позиція наведена в п.3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 25.02.2016 (із змінами та доповненнями) "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин").

З огляду на викладене, твердження відповідача про те, що зобов'язання по виплаті дивідендів не є грошовим, що виключає можливість застосування до нього положень ст. 625 Цивільного кодексу України, є помилковим та таким, що не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

При цьому, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, а тому обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України не застосовується.

Враховуючи прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання з виплати дивідендів позивачеві, стягнення з відповідача на користь позивача процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, є правомірним.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості з виплати дивідендів за 2011-2013 роки, колегія суддів дійшла висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню 3% річних у сумі 19 561, 70 грн. та інфляційні втрати у сумі 125 664, 88 грн. і в цій частині вказані вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, відсутність доказів виплати відповідачем позивачеві дивідендів за 2011-2013 роки, колегія суддів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по виплаті дивідендів за 2011-2013 роки у розмірі 254 818, 73 грн., 3% річних у розмірі 19 561, 70 грн. та інфляційних втрат у сумі 125 664, 88 грн. В іншій частині позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги відповідача частково підтвердилися, що в свою чергу свідчить про неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, які мають значення для справи.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 21.03.2018 у справі №910/21846/17 підлягає зміні в частині присуджених до стягнення з відповідача сум дивідендів, 3% річних та інфляційних втрат.

Судові витрати за подання позову та апеляційної скарги підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 76-79, 269, 272, 275, 276, 279, 281, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2018 у справі №910/21846/17 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2018 у справі №910/21846/17 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "УКРНАФТА" на користь ОСОБА_3 254 818 (двісті п'ятдесят чотири тисячі вісімсот вісімнадцять) грн. 73 коп. - заборгованості по сплаті дивідендів, 125 664 (сто двадцять п'ять тисяч шістсот шістдесят чотири) грн. 88 коп. - інфляційних втрат, 19 561 (дев'ятнадцять тисяч п'ятсот шістдесят одну) грн. 70 коп. - 3% річних, 6 000 (шість тисяч) грн. 68 коп. - судового збору.

В іншій частині позову відмовити».

3. Стягнути пропорційно розміру задоволених вимог зі ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 5 986 (п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят шість) грн. 50 коп. грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази із зазначенням необхідних реквізитів сторін.

5. Матеріали справи №910/21846/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова

Дата складання повного тексту постанови суду - 04.09.2018