ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.08.2018 Справа № 920/162/18

м. Суми

Господарський суду Сумської області у складі:

судді Коваленко О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Молодецької В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом: Сумської міської ради (майдан Незалежності, 2, м. Суми, 40000, код 23823253),

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Жукова Валерія Володимировича (АДРЕСА_1,ід.номер НОМЕР_1),

про визнання укладеною додаткової угоди від 18.10.2017 про поновлення договору оренди земельної ділянки, укладеного між сторонами 05.09.2013,

за участю представників сторін:

від позивача - Парфененко М.С., довіреність від 29.12.2017 № 2802/03.02.02-17

від відповідача - Кирилкін Р.О., довіреність від 17.04.2018 № 1411

УСТАНОВИВ:

Позивач 06.03.2018 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати укладеною додаткову угоду від 18.10.2017 про поновлення договору оренди земельної ділянки від 05.09.2013.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що з позивачем, як власником майна, яке знаходиться на спірній земельній ділянці, був укладений договір оренди землі, строк дії якого - до 31.10.2017. Однак після припинення строку дії договору оренди відповідач земельну ділянку не повернув, а додаткову угоду про поновлення строку дії договору оренди від 05.09.2013 з позивачем не укладає. Позивач звернувся до суду з даним позовом, відповідно до ч.ч. 6,8,9 Закону України «Про оренду землі», оскільки позивач направляв відповідачу пропозицією укласти додаткову угоду, надавши проект такої угоди, проте відповідач таку угоду не підписав.

Відповідач 19.04.2018 надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що проти позовних вимог заперечує, оскільки договір припинив свою дію 31.10.2017, в силу п. 1 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про оренду землі», в зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено. Приміщення було реконструйовано, а тому наявні підстави для зміни умов договору, що унеможливлює поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

24.05.2018 позивачем була надана відповідь на відзив, в якій зазначено, що договір не є припиненим в силу закону, земельна ділянка позивачу за актом приймання-передачі не повернута, відповідач продовжує користуватись земельною ділянкою. Крім того, позивач зазначає, що наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог.

21.08.2018 відповідачем було надано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: копію заяви від 20.08.2018 до ДПІ у м. Сумах, копію уточненої декларації № від 20.08.2018, копію квитанції № 2 від 20.08.2018, щодо подання уточнюючої декларації № від 20.08.2018.

Суд дійшов висновку про задоволення клопотання про долучення доказів, виходячи з наступного.

Згідно до ст.ст. 76-80 ГПК України докази повинні відповідати критерію належності, допустимості, достовірності і достатності.

Відповідно до ст. 80 ГПК України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Тобто, враховуючи положення ст. 202 ГПК України, кодексом передбачено право сторін, у разі неможливості надати докази в межах підготовчого провадження та обґрунтування такої неможливості, подати докази на стадії розгляду справи.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Конвенція не встановлює норми про докази як такі. Національний суд має оцінити представлені йому докази і вагомість будь-яких доказів, які сторона хоче долучити до справи. «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).

Отже, суд дійшов висновку, що можливість вчасного подання доказів відповідачем не залежала виключно від волевиявлення самого відповідача, тобто не мала суб'єктивний характер, а мала об'єктивний характер, оскільки інформація була ним отримана лише 20.08.2018.

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про долучення доказів підлягає задоволенню, оскільки подання таких доказів сприятиме всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, докази стосуються предмета доказування по даній справі. Суд визнає поважними причини пропуску відповідачем строків для подання доказів, встановлює додатковий строк для подання таких доказів та приймає до розгляду додаткові докази, які надані відповідачем до клопотання.

Представник позивача в судовому засіданні усно зазначив, що наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні усно зазначив, що проти позовних вимог заперечує.

Суд, дослідивши докази та заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом з матеріалів справи було встановлено наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

05.09.2013 між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0341 га, кадастровий номер :02:002:0040, за адресою: м. Суми, вул. Соборна, 27 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 2.2. Договору він укладений до 31.10.2017.

Позивач передав відповідачу, а відповідач прийняв зазначену земельну ділянку, що підтверджується актом приймання-передачі об'єкта оренди.

Як зазначає позивач, станом на день звернення з позовом до суду відповідач залишається власником приміщення площею 362,6 м.кв., що знаходиться на спірній земельній ділянці, проте додаткову угоду про поновлення строку дії Договору з позивачем не укладає.

На підтвердження своєї позиції по справі відповідач надав докази, що приміщення, яке знаходиться на спірній земельній ділянці, було реконструйовано, що підтверджується копію декларації № СФ 59 від 07.08.2014. Також, позивачем надана інформаційна довідка № 124163746 від 16.05.2018 на підтвердження того, що відповідачу належить лише частина приміщення, яке знаходиться на спірній земельній ділянці.

Позивач зазначає, що відповідач продовжує використовувати земельну ділянку та умови Договору.

17.07.2018 Головне управління ДФС у Сумській області на виконання вимог ухвали суду від 23.06.2018 надало інформацію, відповідно до якої повідомляє, що ФОП Жуков В.В. за користування спірною земельною ділянкою узгодив податкове зобов'язання по орендній платі за землю з фізичних осіб на 2017 рік. Крім того, у 2018 році ФОП Жуков В.В. за вказану земельну ділянку узгодив податкове зобов'язання по земельному податку.

Відповідач на підтвердження того, що договір припинено надає копію заяви від 20.08.2018 до ДПІ у м. Сумах (про повернення зайво перерахованих коштів), копію уточненої декларації № від 20.08.2018, копію квитанції № 2 від 20.08.2018, щодо подання уточнюючої декларації № від 20.08.2018.

Позивач зазначає, що звертався до відповідача з листом від 27.07.2017 № 06.01-16/11124, в якому пропонував відповідачу звернутись до позивача з листом-повідомленням про поновлення договору оренди земельної ділянки.

Також, 27.11.2017 позивач звернувся до відповідача з листом № 06.01-16/2439 від 24.11.2017 про поновлення договору оренди, яким направив на адресу відповідача додаткову угоду для підписання, проте конверт повернувся позивачу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про визнання укладеною додаткової угоди до Договору.

Предметом даного спору є визнання укладеною додаткової угоди від 18.10.2017 про поновлення Договору.

Підставою позову є порушення відповідачем ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме те, що відповідачем не укладено з позивачем додаткову угоду до Договору, продовження користування спірною земельною ділянкою та те, що земельна ділянка неповернута позивачу.

Матеріально-правовою підставою свого позову позивач обрав частину 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Отже, предметом доказування у даній справі, виходячи з позовної вимоги, є встановлення обов'язку відповідача укласти таку додаткову угоду, порушення такого обов'язку відповідачем та право позивача вимагати укладення такої угоди. В той же час, повернення об'єкта оренди, питання невиконання умов договору в цій частині тощо не входять в предмет доказування по даній справі.

Надаючи юридичну оцінку вищезазначеним фактичним обставинам, суд дійшов наступного висновку.

Між сторонами виникли господарські правовідносини у сфері оренди землі. Зазначені правовідносини регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі».

Як вже зазначалось, 05.09.2013 між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки.

Згідно з ст. 526, ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі, в тому числі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Частинами восьмою, дев'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Відповідно до п. 2.2 Договору по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди.

Закон України «Про оренду землі» та п. 2.2 Договору встановлює процедуру взаємодії орендаря і орендодавця перед закінченням і після закінчення строку дії договору оренди. І тільки дотримання такої процедури гарантуватиме орендарю право на поновлення договору на новий строк.

Для поновлення договору оренди землі з підстави, передбаченої частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди: орендар продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Отже, якщо орендар у встановлений законом строк (не пізніше, ніж за місяць до закінчення строку дії договору) не надіслав орендодавцю повідомлення про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий термін з проектом додаткової угоди, то в орендаря припиняється переважне право на поновлення договору на новий строк.

Судом встановлено, що сторони договору не дотримались вимог статті 33 Закону України "Про оренду землі" та п. 2.2 Договору, щодо поновлення Договору, оскільки орендар (відповідач) у встановлений законом строк не надіслав орендодавцю повідомлення про свій намір скористатися переважним правом щодо укладення договору на новий строк з відповідним проектом додаткової угоди.

Отже, у відповідача відсутнє переважне право на поновлення договору оренди землі на новий строк, оскільки не дотримано процедури такого поновлення, встановленої статтею 33 Закону України "Про оренду землі" та Договором.

Як вже зазначалось, відповідно до п. 2.2. Договору він укладений до 31.10.2017.

Оскільки відповідач не скористався переважним правом щодо укладення договору, то договір припинився в силу закону, відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі».

Крім того, суд при ухваленні рішення по справі вирішує чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Саме принцип верховенства права закладено в зміст ст. 33 Закону України «Про оренду землі», яким визначено, що непідписання додаткової угоди до договору або зволікання із цим дає право орендарю звернутися до суду.

В той же час, позивачем не доведено, які саме його права як орендодавця порушені відповідачем у даному спорі, а продовження користування орендованою земельною ділянкою орендарем не є підставою саме для визнання додаткової угоди укладеною, оскільки правом позивача на переважне поновлення договору оренди землі він не скористався, в зв'язку з чим Договір припинив свою дію.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є неправомірними, необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 1762 грн. покладаються на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову Сумської міської ради до фізичної особи-підприємця Жукова Валерія Володимировича - відмовити.

2. Судові витрати в розмірі 1762 грн. покладаються на позивача.

3. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Відповідно до п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI Перехідних положень до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційної-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено 27.08.2018.

Суддя О.В. Коваленко