ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2018 р. м. Київ Справа № 911/819/18

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропостачальна компанія «Бєлагросервіс»

до Фізичної особи-підприємця Печенюк Юрія Петровича

про стягнення 350729,21 грн.

За участю секретаря судового засідання Беркут Я.О.

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю представників сторін:

від позивача: Чакалов А.К. (ордер ЧК № 76655 від 23.05.2018 року);

від відповідача: Печенюк Ю.П. (витяг № НОМЕР_1 від 20.04.2018 року).

Обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропостачальна компанія «Бєлагросервіс» до Фізичної особи-підприємця Печенюк Юрія Петровича про стягнення заборгованості за Договором поставки № 16-Т від 31.03.2016 року у сумі 350729,21 грн., з яких 168829,28 грн. основного боргу, 54382,99 грн. інфляційних, 12911,02 грн. 3 % річних та 114605,38 грн. пені.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.04.2018 року відкрито провадження у справі № 911/819/18, справу № 911/819/18 призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.05.2018 року.

В підготовчому засіданні 23.05.2018 року позивачем подано заяву № 23 від 21.05.2018 року про збільшення позовних вимог, якою позивач просить стягнути з відповідача 375961,05 грн., з яких 158829,82 грн. основного боргу, 54601,50 грн. інфляційних, 26704,06 грн. 3% річних та 135825,67 грн. пені.

В підготовче судове засідання 23.05.2018 року представник відповідача не з'явився, вимог ухвали Господарського суду Київської області від 23.04.2018 року не виконав.

Ухвалою від 23.05.2018 року підготовче засідання у справі № 911/819/18 відкладалось на 13.06.2018 року.

11.06.2018 року від відповідача до канцелярії суду надійшло клопотання, в якому відповідач визнав суму основного боргу, проти решти позову заперечував.

У зв'язку з перебуванням судді Карпечкіна Т.П. на лікарняному, судове засідання 13.06.2018 року не відбулося, у зв'язку з чим, ухвалою від 21.06.2018 року було перенесено на 04.07.2018 року.

04.07.2018 року представником позивача подані пояснення № 04/07/18 від 04.07.2018 року, якими останній повідомив суд про часткове погашення боргу відповідачем в сумі 10000,00 грн.

В судовому засіданні 04.07.2018 року представник позивача просив зменшити основний борг на суму 10000 грн., решту вимог залишити без змін і зазначив, що позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, підтримує з врахуванням поданих 04.07.2018 року пояснень. Також зазначив і про те, що позивачем повідомлено про всі обставини справи, які йому відомі, та надані суду всі наявні в нього докази.

Відповідач в судовому засіданні 04.07.2018 року проти позову заперечував, однак письмового відзиву на позов не надав.

Ухвалою від 04.07.2018 року закрито підготовче провадження у справі № 911/819/18 та призначено справу № 911/819/18 до судового розгляду по суті на 23.07.2018 року.

В судовому засіданні 23.07.2018 року відповідачем подано відзив на позов. 23.07.2018 року представник позивача повідомив про сплату відповідачем 10000 грн.

В судовому засіданні 23.07.2018 року оголошувалась перерва до 01.08.2018 року.

30.07.2018 року до канцелярії суду від позивача надійшла заява про уточнення розміру позовних вимог, в якій позивач з врахуванням часткових проплат та фактичного періоду прострочення, уточнив позовні вимоги і просить стягнути з відповідача 138829,82 грн. основного боргу, що визнано відповідачем, також 60382,82 грн. інфляційних за період з лютого 2017 року по лютий 2018 року, 15581,35 грн. 3% річних за період з 18.01.2017 року по 30.03.2018 року, 140823,83 грн. пені період з 18.01.2017 року по 30.03.2018 року.

В судовому засіданні 01.08.2018 року представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, представник відповідача визнав позов в сумі 138829,82 грн. основного боргу, просив звільнити його від сплати штрафних санкцій, однак письмової обґрунтованої заяви не подав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв'язку з чим, в судовому засіданні 01.08.2018 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, суд

встановив:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 31.03.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропостачальна компанія «Бєлагросервіс» (позивач, Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Печенюк Ю.П. (відповідач, Покупець) був укладений Договір поставки № 16-Т від 31.03.2016 року (далі - Договір).

За умовами Договору позивач зобов'язався поставити і передати у власність відповідачу, а відповідач прийняти та оплатити мінітехніку (далі - Товар) (п. 1.1. Договору).

Позивач зазначає, що свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, поставив відповідачу Товар, що підтверджується: Видатковою накладною № УК0001146 від 22.04.2016 року на суму 813551,03 грн., Видатковою накладною № УК0001407 від 16.05.2016 року на суму 111676,69 грн., Видатковою накладною № УК0003245 від 17.11.2016 року на суму 1518424,28 грн., Видатковою накладною № УК0003617 від 26.12.2016 року на суму 117081,07 грн., Видатковою накладною № УК0003644 від 27.12.2016 року на суму 189422,09 грн., всього на загальну суму 2750155,16 грн. (з ПДВ), в яких сторони погодили номенклатуру, кількість та вартість Товару.

Згідно з п. 3 Специфікації до Договору Покупець зобов'язаний здійснити 100% оплату Товару протягом 60 календарних днів з дати отримання відповідного Товару.

Тобто, по Видатковій накладній № УК0001146 від 22.04.2016 року на суму 813551,03 грн. Товар мав бути оплачений до 22.06.2016 року включно; по Видатковій накладній № УК0001407 від 16.05.2016 року на суму 111676,69 грн. - до 16.07.2016 року включно; по Видатковій накладній № УК0003245 від 17.11.2016 року на суму 1518424,28 грн. - до 17.01.2017 року включно; по Видатковій накладній № УК0003617 від 26.12.2016 року на суму 117081,07 грн. - до 24.02.2017 року включно; по Видатковій накладній № УК0003644 від 27.12.2016 року на суму 189422,09 грн. - до 25.02.2017 року включно.

Однак, відповідач своєчасно та в повному обсязі зобов'язання за Договором не виконав, Товар оплати в частково на суму 2411325,34 грн.

В жовтні 2017 року позивач звертався до відповідача з Вимогою про сплату заборгованості, якою просив відповідача оплатити суму заборгованості в розмірі 338829,82 грн., зазначену вимогу відповідач виконав лише частково, сплативши 170000,00 грн.

31.01.2018 року між позивачем та відповідачем було проведено звірку взаємних розрахунків по Договору та встановлено, що заборгованість відповідачем перед позивачем складає 168829,82 грн., що підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.01.2018 року, який підписаний відповідачем). Тобто відповідач визнав заборгованість в сумі 168829,82 грн., однак не сплатив її.

У зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом, в якому заявив до стягнення з відповідача 168829,82 грн. основного боргу.

Також, у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання на підставі. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивач в позові заявив до стягнення інфляційні за період з березня 2017 року по лютий 2018 року в сумі 54382,99 грн. та 3% річних за період з 26.02.2017 року по 30.03.2018 рокув сумі 12911,02 грн.

Крім того, п. 7.4. Договору встановлено, що за недотримання термінів оплати товарів та/або за необгрунтовану відмову від розрахунку за товар Замовник виплачує Учаснику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожен день прострочення, до моменту повного виконання Замовником своїх зобов'язань по оплаті.

У зв'язку з чим, позивач в позові також просив стягнути з відповідача пеню в сумі 114605,38 грн.

Відповідач в ході розгляду спору надав пояснення, в яких зазначив, що станом на 08.06.2018 року борг погашений на суму 2601326,16 грн., визнав заборгованість в сумі 158 829,00 грн. та пояснив, що заборгованість виникла у зв'язку з неможливістю продати придбаний у позивача Товар (7 картоплекопалок на загальну суму 136 115,00 грн.) через високу покупну ціну (19 445,00 грн. за одиницю, при відпускній заводу 13 520,00 грн.). У зв'язку з чим, відповідач зазначив, що Товар знаходиться у нього на складі і може бути повернутий позивачу. Також, посилаючись на скрутний фінансовий стан відповідач просив зменшити націнку на картоплекопалки, або надати відстрочку на продажу товару на строк до 8 місяців та відмінити всі штрафні санкції.

В ході розгляду спору позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача 375961,05 грн., з яких 158829,82 грн. основного боргу, 54601,50 грн. інфляційних, 26704,06 грн. 3% річних та 135825,67 грн. пені.

Після чого, у зв'язку з частковим погашенням відповідачем основного боргу, позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить станом на момент ухвалення рішення у справі стягнути з відповідача 138829,82 грн. основного боргу, 60382,82 грн. інфляційних за період з лютого 2017 року по лютий 2018 року, 15581,35 грн. 3% річних за період з 18.01.2017 року по 30.03.2018 року, 140823,83 грн. пені період з 18.01.2017 року по 30.03.2018 року.

Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, за наслідками розгляду спору судом встановлено заборгованість відповідача в сумі 138829,82 грн. основного боргу, як заявлено в уточненому позові, що відповідачем визнано.

Щодо клопотання відповідача про зменшення ціни товару та про повернення непроданого Товару позивачу, суд зазначає, що ст.628 Цивільного кодексу України визначено свободк договору. У зв'язку з чим, оскільки відповідач підписав Договір з позивачем на визначених в ньому умовах і прийняв поставлений Товар за наведеними в Специфікаціях та Видаткових накладних цінами, питання про зміну ціни чи про повернення Товару може бути вирішено виключно за взаємною згодою сторін.

З підстав непогодження позивачем та необґрунтованості причин прострочення оплати, клопотання відповідача про відстрочення оплати не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Одним із видів неустойки є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.4. Договору встановлено, що за недотримання термінів оплати товарів та/або за необгрунтовану відмову від розрахунку за товар Замовник виплачує Учаснику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожен день прострочення, до моменту повного виконання Замовником своїх зобов'язань по оплаті.

Як передбачено ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок уточненого позову, позивачем заявлено до стягнення 60382,82 грн. інфляційних за період з лютого 2017 року по лютий 2018 року, 15581,35 грн. 3% річних за період з 18.01.2017 року по 30.03.2018 року, 140823,83 грн. пені період з 18.01.2017 року по 30.03.2018 року.

Як вбачається з детального розрахунку, нарахування проведено за періоди допущених відповідачем прострочень на фактичні суми прострочення за накладними № УК0003245 від 17.11.2016 року, № УК0003617 від 26.12.2016 року та № УК0003644 від 27.12.2016 року, що відповідає фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства.

Таким чином, нарахування 60382,82 грн. інфляційних за період з лютого 2017 року по лютий 2018 року та 15581,35 грн. 3% річних за період з 18.01.2017 року по 30.03.2018 року є правомірним і відповідні вимоги підлягають задоволенню. Зменшення інфляційних та 3% річних, які не відносяться до неустойки, не передбачено.

Щодо вимоги про стягнення 140823,83 грн. пені період з 18.01.2017 року по 30.03.2018 року, судом встановлено, що нарахування проведені за періоди допущених відповідачем прострочень на фактичні суми прострочення за накладними № УК0003245 від 17.11.2016 року, № УК0003617 від 26.12.2016 року та № УК0003644 від 27.12.2016 року, що відповідає фактичним обставинам справи.

Однак, пеню нараховано з порушенням ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, у зв'язку з чим, судом здійснено правильний розрахунок пені, зща яким з відповідача правомірним є стягнення всього 90908,12 грн. пені в межах визначеного ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України шестимісячного строку.

Таким чином, вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню. При цьому, враховуючи відсутність обґрунтованого клопотання про зменшення пені, відповідне питання не підлягає розгляду судом.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в сумі 138829,82 грн. основного боргу, 90908,12 грн. пені, 15581,35 грн. 3% річних та 60382,82 грн. інфляційних. В решті позовних вимог (частково щодо стягнення пені) позов задоволенню не підлягає.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 4585,64 грн. судового збору. Питання щодо повернення позивачу переплаченої суми судового збору може бути розглянуто окремо за відповідною заявою позивача.

Керуючись ст.ст. 73,74,129, 233,236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропостачальна компанія "Бєлагросервіс" до Фізичної особи-підприємця Печенюк Юрія Петровича про стягнення 350729,21 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Печенюк Юрія Петровича (08200, АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропостачальна компанія "Бєлагросервіс" (19401, Черкаська обл., м. Корсунь-Шевченківський, вул. Костомарова, буд. 53А, код 33003857) 138829 (сто тридцять вісім тисяч вісімсот двадцять дев'ять) грн. 82 коп. основного боргу, 90908 (дев'яносто тисяч дев'ятсот вісім) грн. 12 коп. пені, 15581 (п'ятнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят один) грн. 35 коп. 3% річних, 60382 (шістдесят тисяч триста вісімдесят два) грн. 82 коп. інфляційних та 4585 (чотири тисячі п'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 64 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В задоволенні решти позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропостачальна компанія "Бєлагросервіс" до Фізичної особи-підприємця Печенюк Юрія Петровича про стягнення 350729,21 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256-257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу XI Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 15.08.2018 р.

Суддя Т.П. Карпечкін