ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"29" серпня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2776/17

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Карагяур В.М.

за участю представників:

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна": Гриценко В.Є. (за посвідченням НОМЕР_1 від 21.02.2018р.);

від Акціонерного товариства "Одесаобленерго": Ченкова Н.Я. (на підставі довіреності);

від Фонду державного майна України: не з'явились;

від Кабінету Міністрів України: Давидова К.І. (на підставі довіреності);

від Державного підприємства "Укртранснафтопродукт": не з'явились;

від Міністерства енергетики та вугільної промисловості України: не з'явились;

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Енергія і газ Україна" (65041, м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1/1);

до відповідача: Акціонерного товариства „Одесаобленерго" (65031, м. Одеса, вул. Миколи Боровського, буд. 28-Б);

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1 - Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9); 2 - Державного підприємства „Укртранснафтопродукт" (02095, м. Київ, вул. А.Ахматової, 47, офіс 108-А); 3 - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 30); 4 - Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2)

про розірвання договору

та за зустрічним позовом: Акціонерного товариства „Одесаобленерго" (65031, м. Одеса, вул. Миколи Боровського, буд. 28-Б);

до відповідачів: 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю „Енергія і газ Україна" (65041, м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1/1); 2 - Державного підприємства „Укртранснафтопродукт" (02095, м. Київ, вул. А.Ахматової, 47, офіс 108-А);

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: 1- Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9); 2 - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 30); 3 - Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2)

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

СУТЬ СПОРУ: позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю „Енергія і газ Україна" (надалі - ТОВ „Енергія і газ Україна") звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №2975/17) до відповідача - Публічного акціонерного товариства „Одесаобленерго" (надалі - ПАТ „Одесаобленерго"), в якій просив суд розірвати з 13.10.2017 року договір про постачання електричної енергії №10 від 16.03.2011 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством „Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство „Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю „Лукойл Енергія і Газ Україна", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю „Енергія і газ Україна".

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 16.03.2011 року між сторонами у справі укладено договір про постачання електричної енергії №10. В подальшому, 14.09.2017 року, позивачем було подано до ПАТ „ЕК „Одесаобленерго" заяву про розірвання договору про постачання електричної енергії (вих. №5-165). Однак, у задоволенні зазначеної заяви відповідачем відмовлено у зв'язку з тим, що на думку відповідача, за ТОВ „Енергія і Газ Україна" станом на 01.09.2017 року існує заборгованість за електроенергію в сумі 820497,26 грн. (починаючи з березня 2017 року), що унеможливлює розірвання договору згідно п. 6.18 ПКЕЕ. Водночас, ТОВ „Енергія і Газ Україна" наполягає на відсутності у нього заборгованості за договором №10 від 16.03.2011р., оскільки рішеннями Господарського суду Одеської області у справах №916/222/17 та №916/1083/17 встановлено, що починаючи з жовтня 2016 року об'єкти електроспоживання ТОВ „Енергія і Газ Україна" знаходяться у користуванні та володінні ДП „Укртранснафтопродукт". Отже, позивач наполягає на відсутності у нього заборгованості перед відповідачем за договором про постачання електричної енергії №10 від 16.03.2011 року, в зв'язку з чим стверджує про відсутність будь-яких перешкод для розірвання зазначеного договору.

При цьому, позивач також зазначає, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2016 р. нерухоме та рухоме майно загальною площею - 3307,6 кв.м., основною площею - 2793,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1/1 що належить ТОВ „Енергія і Газ Україна" було передано на відповідальне зберігання та оперативне управління ДП „Укртранснафтопродукт". Крім того, позивач зазначає, що вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 19.06.2017р. (набрав законної сили 21.07.2017р.) застосовано спеціальну конфіскацію шляхом звернення всього рухомого та нерухомого майна, належного ТОВ „Енергія і Газ України" та ПАТ „Одеський нафтоперобний завод" у дохід держави в особі Кабінету Міністрів України та 13.09.2017р. Кабінетом Міністрів України було прийнято розпорядження щодо віднесення майнових комплексів ПАТ „Одеський нафтоперобний завод" і ТОВ „Енергія і Газ України" до сфери управління Фонду державного майна. Отже, позивач вказує та те, що необхідність розірвання відповідного договору викликана вищевказаними обставинами та за наявності відмови ПАТ «ЕК „Одесаобленерго" щодо розірвання договору за згодою сторін, позивач вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Ухвалою суду від 15.11.2017 року суддею Господарського суду Одеської області Гуляк Г.І. за даним позовом було порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду із призначенням розгляду справи в засіданні суду на 04.12.2017 року. Крім того, даною ухвалою суду до участі у справі було залучено Фонд державного майна України, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

04.12.2017 року від ПАТ „ЕК „Одесаобленерго" до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. ГСОО №25756/17), відповідно до якого останній просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви ТОВ „Енергія і газ Україна" про розірвання з 13.10.2017 року договору про постачання електричної енергії №10 від 16.03.2011 року.

Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач посилається на те, що згідно інформаційної довідки від 27.11.2017 року №105143308 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про те, що нежитлові будівлі енергоблоку - конгераційної установки, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1, являються власністю ТОВ „Енергія і газ Україна", в зв'язку з чим вважає, що позивач є власником об'єкта енергоспоживання в силу положень ст. 182 ЦК України, ч.2 ст. 3 Закону України „про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". При цьому, наполягає, що встановлений рішеннями суддів факт споживання електроенергії саме ДП „Укртранснафтопродукт" на об'єкті, що належить позивачу, не є підставою для розірвання договору, тоді як продовження користування електричною енергією на даному об'єкті свідчить про безпідставність позовних вимог ТОВ „Енергія і газ Україна", оскільки п. 6.18 ПКЕЕ, передбачає припинення користування енергією. Разом з тим, ПАТ „ЕК „Одесаобленерго" звертає увагу суду на те, що не має перед позивачем обов'язку так і фактичної можливості здійснити припинення постачання електричної енергії з причин технічної неможливості, оскільки електромережі ТОВ „Енергія і газ Україна" приєднані не до мереж енергопостачальної компанії (ПАТ „ЕК „Одесаобленерго"), а безпосередньо до електромереж ПАТ „ОНПЗ" на умовах укладеного між ними договору про технічне забезпечення електропостачання споживача №09/715 від 31.12.2009 року. При цьому відповідач зазначає, що згідно положень п. 7.8 ПКЕЕ електроустановка може бути відключена електропередавальною організацією (основним споживачем) за заявою власника цієї електроустановки у зазначений заявником термін. Водночас, відповідач стверджує про фіктивний характер позовних вимог, адже фактично об'єкт перебуває у власності позивача, споживання електричної енергії не припиняється та за таких обставин вважає розірвання відповідного договору порушенням п. 5.1 ПКЕЕ.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.12.2017 року судом, за клопотанням ПАТ „ЕК „Одесаобленерго" (вх. ГСОО №2-6346/17 від 04.12.2017р.) , в порядку ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, до участі у справі залучено Державне підприємство „Укртранснафтопродукт", Міністерство енергетики та вугільної промисловості та Кабінет Міністрів України у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 16.01.2018р., з урахуванням набрання чинності 15.12.2017 року Законом України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", відповідно до ст.ст.12, 247 Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147VІІІ, справу № 916/2776/17 прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі та призначено проведення підготовчого засідання на 05.02.2018 року.

29.01.2018 року до суду від ТОВ „Енергія і Газ України" в порядку ст. 166 Господарського процесуального кодексу України надійшла відповідь на відзив (вх. ГСОО №1820/18), згідно якої частково визнає обставини зазначені ПАТ „ЕК „Одесаобленерго"), зокрема, що станом на 28.11.2017 року позивач є власником нежитлової будівлі енергоблоку - конгераційної установки, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1 та вважає, що сам факт чинної державної реєстрації права власності на зазначене майно за позивачем є підставою для відмови в позові (том. 1, а.с. 188, абз. 1), однак вказує, що підставою звернення з відповідним позовом є встановлення факту споживання електричної енергії на даному об'єкті ДП „Укртранснафтопродукт" та наполягає, на тому, що позивач не споживає електричну енергію з 29.09.2016р., що свідчить про фактичне припинення правовідносин з зазначеного приводу. Водночас позивач стверджує, що належні йому електромережі приєднані до електромереж ПАТ „ОНПЗ", який є основним споживачем та мережами якого електрична енергія передається субспоживачу - ТОВ „Енергія і Газ України", між тим, наразі нерухоме майно ПАТ „ОНПЗ" також знаходиться в оперативному управлінні ДП „Укртранснафтопродукт", який за думкою позивача, являється єдиним споживачем електричної енергії відповідача та зазначає про наявність судової справи між відповідачем та ПАТ „ОНПЗ" щодо розірвання укладеного між ними договору про постачання електричної енергії. Разом з тим, наполягає на тому, що приєднання об'єктів енергоспоживання за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1 до мереж відповідача через мережі ПАТ „ОНПЗ" не може бути підставою для продовження дії договору №10 від 16.03.2011 року.

29.01.2018 року від Фонду державного майна України до суду надійшли пояснення (вх. ГСОО №1835/18), згідно яких останній просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано доказів оплати спожитої електроенергії та зазначає, що за приписами ст. 3 Закону України „Про управління об'єктами державної власності" у разі спеціальної конфіскації право власності за рішенням суду автоматично переходить до держави та у даному випадку правовстановлюючим документом є рішення суду - вирок Суворовського районного суду м. Одеси у справі №523/8045/17 від 19.06.2017 року. Водночас, фонд звертає увагу суду на те, що наразі триває інвентаризація конфіскованого майна, яке передано на відповідальне зберігання та в оперативне управління ДП „Укртранснафтопродукт" та яке в подальшому, за результатами проведеної інвентаризації, доручено прийняти Фонду державного майна України за актом приймання-передачі від ДП „Укртранснафтопродукт", згідно розпорядження Кабінету Міністрів України №632-р від 13.09.2017 року.

05.02.2018 року від ТОВ „Енергія і Газ України" до суду надійшла відповідь на письмові пояснення Фонду державного майна України (вх. ГСОО №2408/18), згідно якої позивач заперечує щодо доводів викладених у даних поясненнях фонду та зазначає, що Фондом державного майна України порушено загальнообов'язковий публічний порядок щодо проведення реєстрації права власності за державою та на теперішній час зазначена особа вчиняє дії щодо майна позивача не набувши відповідного права власності. При цьому, наполягає на відсутності заборгованості за договором №10 від 16.03.2011 року перед ПАТ „ЕК „Одесаобленерго", що вбачається із судових рішень по справі №916/222/17 та №916/1083/17.

Ухвалою господарського суду від 05.02.2018 року, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання відкладено на 05.03.2018 року.

08.02.2018 року від ДП „Укртранснафтопродукт" до суду надійшли пояснення (вх. ГСОО №2744/18), згідно яких посилаючись на розпорядження Кабінету Міністрів України №632-р від 13.09.2017 року зазначає, що рішення у даній справі не вплине, зокрема, на права та обов'язки ДП „Укртранснафтопродукт".

05.03.2018 року від ПАТ „ЕК „Одесаобленерго" до суду надійшло клопотання (вх. ГСОО 2-1396/18) про залучення у справі ДП „Укртранснафтопродукт" як співвідповідача, з огляду на лист Фонду державного майна України від 19.12.2017р. № 10-57-24181 та лист міністерства енергетики та вугільної промисловості, якими повідомлено, що виконання функцій споживача на відповідному об'єкті здійснює ДП „Укртранснафтопродукт", як утримувач зазначеного майна.

Ухвалою суду від 12.03.2018 року розгляд справи №916/2776/17 призначено на 20.03.2018 року.

19.03.2018 року від Кабінету Міністрів України до суду надійшли пояснення (вх. ГСОО №6241/18), відповідно до яких останній просив суд позов залишити без задоволення, посилаючись на не погашення ТОВ „Енергія і Газ Україна" заборгованості за користування електричною енергією перед ПАТ „ЕК „Одесаобленерго". При цьому, зазначає про автоматичний перехід права власності на майно у разі конфіскації.

20.03.2018 року ТОВ „Енергія і Газ Україна" до суду надано відповідь (вх. ГСОО №6429/18) на вищезазначені пояснення у відповідності до якої позивач заперечує щодо доводів викладених у даних поясненнях Кабінету міністрів України та зазначає, щодо порушення порядку реєстрації права власності на майно. При цьому, наполягає на відсутності заборгованості за договором №10 від 16.03.2011 року перед ПАТ „ЕК „Одесаобленерго".

20.03.2018 року ПАТ „ЕК „Одесаобленерго" звернулось до Господарського суду Одеської області з зустрічною позовною заявою (вх. ГСОО №531/18) до відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю „Енергія і Газ Україна" та Державного підприємства „Укртранснафтопродукт", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги - Кабінет Міністрів України, Фонд державного майна України, Міністерство енергетики та вугільної промисловості, відповідно до якої просить суд зобов'язати відповідачів повністю припинити власне електроспоживання по договору про постачання електричної енергії №10 від 16.03.2011 року шляхом проведення відключення електроустановок „Енергоблок-1" та „Енергоблок-2" за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1 та стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог ПАТ „ЕК „Одесаобленерго" посилається на існування неоплаченої заборгованості за поставлену електричну енергію на об'єкт „Енергоблок-1" та „Енергоблок 2" за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1, які перебувають у фактичному володінні та користуванні ДП „Укртранснафтопродукт", яке відмовляється добровільно сплачувати вартість поставленої електричної енергії та на відсутність у останнього наміру укладати договір з ПАТ „ЕК „Одесаобленерго" по споживанню енергії та зазначає, що згідно положень п.п. 3 п. 10.2 ПКЕЕ дана особа має обмежити власне електроспоживання до рівня екологічної броні або повністю його припинити у разі відсутності такої. Водночас, позивач за зустрічним позовом наполягає на тому, що бажання ТОВ „Енергія і Газ Україна" розірвати договір №10 від 16.03.2011р. та постійний приріст заборгованості за електроенергію за вказаним договором, а також одночасне не укладення нового договору з жодним із суб'єктів господарювання є підставою для зобов'язання відповідачів за зустрічним позовом виконати їх обов'язок з припинення електроспоживання шляхом проведення відключення електроустановок „Енергоблок-1" та „Енергоблок-2" за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1 на підставі пп. 3 п. 10.2, п. 6.18, п. 7.7, п.п. 5 п.8.1 ПКЕЕ. Крім того, ПАТ „ЕК „Одесаобленерго" зазначає. Що відповідачами не забезпечено безперешкодний доступ для обмеження споживання енергії споживачу, про що свідчить акт про не допуск №68/16 від 13.10.2016р, №90/16 від 10.11.2016р. та акт встановлення факту перешкоджання споживачу електроенергії та представників постачальника до електроустановок споживача від 10.11.2016 року. За таких обставин, позивач за зустрічним позовом вважає, з огляду на предмет первісного позову та вищевказаних обставин наявних в матеріалах справи доказів, одночасне вирішення спірних питань за первісним і зустрічним позовом встановить порядок вирішення взаємних прав і обов'язків сторін, як постачальника так і споживача пов'язаних з припиненням договірних відносин.

Ухвалою суду від 20.03.2018 року (суддя Гуляк Г.І.), в порядку ст. 180 Господарського процесуального кодексу України вищевказану зустрічну позовну заяву ПАТ „ЕК „Одесаобленерго" судом прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у справі №916/2776/17 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду від 20.03.2018 року строк підготовчого провадження у справі №916/2776/17 було продовжено до 20.04.2018 року та відкладено підготовче засідання на 11.04.2018 року.

Розпорядженням керівника апарату суду від 24.04.2018р., у зв'язку з перебуванням судді Гуляк Г.І. на тривалому лікарняному з 05.04.2018 року, призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/2776/17, за результатами якого справу №916/2776/17 розподілено судді Невінгловській Ю.М.

Ухвалою суду від 02.05.2018 року суддею Господарського суду Одеської області Невінгловською Ю.М. справу №916/2776/17 було прийнято до свого провадження та почато справу спочатку із призначення підготовчого засідання на 21.05.2018 року.

21.05.2018 року до суду від ТОВ „Енергія і газ Україна" надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (вх. ГСОО №10028/18), у відповідності до якого останній просить суд у задоволенні зустрічного позову ПАТ „ЕК „Одесаобленерго" до ТОВ „Енергія і газ Україна" про зобов'язання вчинити певні дії відмовити, у зв'язку з відсутністю заборгованості та з підстав того, що ТОВ „Енергія і газ Україна" з 23.09.2016 року не користується своїм майном за адресою м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1 та не є споживачем енергії з жовтня 2016 року та про зазначені обставини листом №5-587 від 17.10.2016 року було повідомлено позивача за зустрічним позовом, тоді як споживання здійснюється ДП „Укртранснафтопродукт". Разом з тим, ТОВ „Енергія і газ Україна" зазначає, що зустрічний позов ПАТ „ЕК „Одесаобленерго" подано з порушенням норм ст. 180 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні від 21.05.2018 року представником ПАТ „ЕК „Одесаобленерго" подано клопотання вх. ГСОО №10031/18 від 21.05.2018 року, згідно якого зазначає, що 05.05.2018 року були проведені зміни щодо назви Публічного акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго", в підтвердження чого надано до суду виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.05.2018 року та витяг із статуту Акціонерного товариства „Одесаобленерго", затвердженого загальними зборами товариства від 18.04.2018р., враховуючи, що зазначені обставини не викликали дій пов'язаних з правонаступництвом, а лише пов'язані із зміною назви, суд приймає клопотання ПАТ „ЕК „Одесаобленерго" із подальшим зазначенням найменування ПАТ „ЕК „Одесаобленерго", як - Акціонерне товариство „Одесаобленерго".

Ухвалою суду від 21.05.2018 року підготовче засідання, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України було відкладено на 11.06.2018 року.

Ухвалою суду від 22.05.2018 року судом, в порядку ст. 234 Господарського процесуального кодексу України виправлено описки, які допущено у вступних частинах ухвал суду від 20.03.2018р., 02.05.2018р. та від 21.05.2018р., зазначивши склад відповідачів за зустрічним позовом у справі № 916/2776/17 у такій редакції: „... до відповідачів: 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю „Енергія і газ Україна" (65041, м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1/1); 2 - Державного підприємства „Укртранснафтопродукт" (02095, м. Київ, вул. А.Ахматової, 47, офіс 108-А)..." та у резолютивній частині ухвали суду від 20.03.2018 року, зазначивши: „ до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА" та Державного підприємства „Укртранснафтопродукт".

У зв'язку з перебуванням судді Господарського суду Одеської області Невінгловської Ю.М. у відрядженні з 11.06.2018 р. по 13.06.2018 р. включно, згідно наказу голови суду №27-а від 30.05.2018р., ухвалою суду від 31.05.2018 року підготовче засідання було призначене на 20.06.2018 року.

19.06.2018 року до суду від ДП „Укртранснафтопродукт" надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (вх. ГСОО №12188/18), відповідно до якого останній просив суд в задоволенні зустрічного позову відмовити в частині зобов'язання вчинити певні дії ДП „Укртранснафтопродукт", оскільки як зазначає, ДП „Укртранснафтопродукт" з 21.07.2018 року не має відповідних прав та повноважень на вчинення дій, що є предметом зустрічного позову, оскільки законне право користування майном ТОВ „Енергія і газ Україна" у нього було в період з 09.12.2016 року по 01.02.2017 року, тобто з моменту державної реєстрації права оперативного управління відповідним майном та до моменту припинення такої реєстрації, тоді як вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2017 р. по справі №523/8045/17 застосовано спеціальну конфіскації майна ТОВ „Енергія і газ Україна", в зв'язку з чим ДП „Укртранснафтопродукт" вважає, що з моменту набрання даним рішенням законної сили відповідне майно перейшло у власність Держави, в особі Кабінету Міністрів України. При цьому, ДП „Укртранснафтопродукт" стверджує, що Кабінет Міністрів України, як власник конфіскованого майна розпорядився ним та відніс його до сфери управління Фонду державного майна України, якого зобов'язав прийняти таке майно від ДП „Укртранснафтопродукт" за актом приймання-передачі та відповідний акт приймання-передачі 11.06.2018 року підписано між ДП „Укртранснафтопродукт" Фондом державного майна України. Водночас, ДП „Укртранснафтопродукт" вважає, що з огляду на викладене вимоги за зустрічним позовом мають бути направлені до інших осіб.

Ухвалою господарського суду від 20.06.2018 року строк підготовчого провадження у справі № 916/2776/17 було продовжено до 31.07.2018 року та підготовче засідання було відкладено на 18.07.2018 року.

18.07.2018 року до суду від Кабінету Міністрів України надійшли пояснення (вх. ГСОО №14474/18), відповідно до яких останній вважає зустрічний позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки ТОВ „Енергія і газ Україна" не вжито заходів щодо припинення електроспоживання, в порушення п. 6.18 ПКЕЕ.

У судовому засіданні від 18.07.2018 року учасниками справи зазначено, що ними надано усі докази та повідомлено про всі відомі обставини щодо справи.

Судом в рамках підготовчого провадження було з'ясовано відсутність будь-яких заяв чи клопотань, передбачених положеннями ст.182 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 18.07.2018 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті в засіданні суду на 31.07.2018 року.

24.07.2018 року від АТ „Одесаобленерго" надійшли до канцелярії суду пояснення (вх. ГСОО №14926) щодо обставин припинення електроспоживання на об'єктах ТОВ „Енергія і газ Україна", які знаходились в оперативному управлінні ДП „Укртранснафтопродукт", згідно яких зазначає : 1) ДП „Укртранснафтопродукт" за відсутності письмового договору, є фактичним споживачем електричної енергії, оскільки у позовний період, майно знаходилось у нього в оперативному управлінні; 2) ДП „Укртранснафтопродукт" не звільняється від обов'язків оплати електричної енергії із начебто припиненням оперативного управління та саме зазначене підприємство на дату подачі позову мало виконати обов'язок щодо обмеження та припинення електроспоживання з причини несплати вартості спожитої енергії. При цьому, АТ „Одесаобленерго" стверджує, що ДП „Укртранснафтопродукт" припинило право оперативного управління 21.06.2018 р. - в момент набрання законної сили вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2017 року, яким майно було конфісковано на користь Держави, але припинив право відповідального зберігання та здійснив передачу майна Державі в особі Фонду державного майна України лише 18.06.2018 року після здійснення інвентаризації майна за актом приймання передачі від 11.06.2018 року; 3) господарський обов'язок ТОВ „Енергія і газ Україна" щодо припинення електроспоживання зберігся, як у особи - сторони за спірним договором та одночасно власником майна, право власності якого зареєстровано в держреєстрі, водночас ДП „Укртранснафтопродукт" не доведено факту неможливості припинення електроспоживання при передачі майна Фонду державного майна України та вказані обставини існували на момент звернення з зустрічними позовними вимогами.

У судовому засіданні від 31.07.2018р. та від 20.08.2018р. судом було оголошено перерву до 20.08.2018 року та 29.08.2018р. відповідно.

У судовому засіданні від 29.08.2018 представник позивача за первісним позовом заявлені позовні вимоги підтримав, проти задоволення судом зустрічного позову заперечував.

Представник АТ "Одесаобленерго" в повному обсязі підтримав заявлені зустрічні позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, заперечував проти задоволення первісного позову.

Представник Кабінету Міністрів України проти задоволення первісного позову заперечував, зустрічні позовні вимоги підтримав.

Представники Фонду державного майна України, ДП "Укртранснафтопродукт" та Міністерства енергетики та вугільної промисловості України у судове засідання, призначене на 29.08.2018 року не з'явились, про поважність причини неявки суд не повідомили, між тим, свою позицію по суті спору виклали у відповідних заявах по суті спору, в зв'язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності відповідних представників учасників справи.

В судовому засіданні 29.08.2018р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено учасникам справи, що повне рішення буде складено 03.09.2018р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, забезпечення гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів кожного.

Частиною 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Як встановлено матеріалами справи, 16.03.2011 між Відкритим акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго", яке було змінено на Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго", а в подальшому на Акціонерне товариство "Одесаобленерго" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Лукойл енергія і газ Україна", яке в подальшому було змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю „Енергія і газ Україна" (споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії №10 (надалі - договір), за умовами якого постачальник електричної енергії продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, величини якої по площадках вимірювання на точках продажу визначені додатком „Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії" - 1240 кВт, а споживач оплачує постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до розділу 1 договору, точка продажу електричної енергії - межа балансової належності, на якій відбувається перехід права власності на електричну енергію визначена додатком „Акт розмежування балансової належності електричних мереж та експлуатаційної відповідальності сторін" між постачальником електричної енергії та споживачем або інша межа обумовлена окремим додатком до договору.

Під час виконання умов договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричної енергії (п. 2.1 договору).

Підпунктами 2.2.2, 2.3.1- 2.3.4 договору встановлено обов'язки постачальника постачати споживачу електроенергію, як різновид товару обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору, забезпечити отримання споживачем електричної енергії на рівні дозволеної потужності для кожної з площадок вимірювання, погодженої сторонами в додатку „Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач зобов'язується виконувати умови цього договору, дотримуватись режиму споживання електричної енергії, згідно з умовами розділу 5 цього договору та режиму роботи електроустановки, оплачувати постачальнику електричної енергії вартість спожитої електричної енергії, згідно з умовами додатків „Порядок розрахунків" та „Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників постачальника електричної енергії за пред'явленням службового посвідчення до засобів (систем) обліку електроенергії, вимірювання потужності та контролю показників якості електроенергії.

За умовами п. 2.5 договору, у разі звільнення споживачем займаного приміщення, реорганізації, ліквідації (у т.ч. банкрутства), відчуження в будь-який спосіб займаного приміщення, споживач зобов'язаний повідомити постачальника електричної енергії за 20 діб до дня зміни власника приміщення і в цей самий термін здійснити сплату усіх видів платежів, передбачених цим договором до дня зміни власника приміщення включно, а постачальник електричної енергії зобов'язаний припинити постачання електричної енергії з дня звільнення споживачем приміщення.

У відповідності до п.п. 3.1.2 договору, постачальник електричної енергії має право обмежувати або припиняти постачання електричної енергії споживачу згідно умовами розділу 6 цього договору у відповідності до порядку, передбаченого ПКЕЕ.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2011р. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України (п. 9.4 договору).

Сторонами договору узгоджено також обсяги постачання електричної енергії, графік зняття показів засобів обліку, порядок розрахунків, перелік об'єктів електропостачання, порядок визначення фактичного суміщного навантаження споживача (додатки №1-2, 2а, 5,10, 13 до договору).

Додатковими угодами до вказаного договору від 23.07.2013р., 01.01.2014р. та від 03.08.2015р. сторонами змінювались реквізити щодо сплати вартості спожитої енергії, змінювався порядок розрахунків, а також найменування сторін.

Відповідно до додатку №10 до договору №10 від 16.03.2011р. визначено перелік об'єктів споживача: Енергоблок-1 та Енергоблок-2, що розміщені за адресою: м. Одеса, Шкодова гора, 1.

Із матеріалів справи також вбачається, що ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2016р. у справі №522/23126/15-к арештоване нерухоме та рухоме майно, а саме вузлу контейнерного типу комерційного обліку природного газу, ВРП-110кВ, нежитлових будівель енергоблоку - когенераційної установки по комбінованому виробництву теплової та електричної енергії з утилізацією атмосферного залишку вісбрекінгу загальною площею - 3307,6 кв. м., основною площею - 2793,7 кв. м., що належить ТОВ „Енергія і газУкраїна", фактичним власником якої є компанія «ЕМПСОН ЛІМІТЕД» («EMPSON LIMITED»), а також всього рухомого майна, належного ПАТ «Одеський нафтопереробний завод», яке знаходиться на земельних ділянках, розташованих за адресою м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1 та 1/1, передано на відповідальне зберігання та оперативне управління у відповідності до вимог чинного законодавства України - Державі, в особі ДП „Укртранснафтопродукт", що належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

В подальшому вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2017 по справі №523/8045/17 застосовано спеціальну конфіскацію шляхом звернення всього рухомого та нерухомого майна, земельної ділянки, належних ПАТ „Одеський нафтоперобний завод" та ТОВ „Енергія і Газ України" у дохід держави в особі Кабінету Міністрів України.

13.09.2017 Кабінетом Міністрів України було прийнято розпорядження №632-р про віднесення конфіскованих майнових комплексів ПАТ „Одеський нафтоперобний завод" і ТОВ „Енергія і газ України" до сфери управління Фонду державного майна.

Відповідно до п. 2 та п. 3 вказаного розпорядження Міністерству енергетики та вугільної промисловості доручено разом з Фондом державного майна забезпечити проведення інвентаризації конфіскованого майна, яке передано на відповідальне зберігання та в оперативне управління ДП "Укртранснафтопродукт". Фонду державного майна за результатами проведеної інвентаризації прийняти конфісковане майно за актом приймання-передачі від ДП "Укртранснафтопродукт".

14.09.2017 ТОВ „Енергія і газ України" було подано до АТ „Одесаобленерго" заяву №5-165 про розірвання договору про постачання електричної енергії №10, в порядку п. 6.18 ПКЕЕ, мотивовану тим, що воно не користується своїм майном, тобто не є фактичним споживачем електричної енергії.

Листом №101/19/03-6053 від 05.10.2017 АТ „Одесаобленерго" було відмовлено у розірванні договору з підстав існування за ТОВ „Енергія і газ України" заборгованості за електроенергію в сумі 820 497,26 грн. та необхідності надання доступу до об'єкту працівникам АТ "Одесаобленерго" для зняття показань лічильників та опломбування їх у відключеному стані.

Так, предметом розгляду спору за первісним позовом у даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для розірвання договору №10 від 16.03.2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Згідно з ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

У пункті 1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики від 31.07.1996 №28 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 02 серпня 1996 р. за №417/1442 у редакції, що була чинною на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин (надалі - ПКЕЕ) під договором про постачання електричної енергії розуміють домовленість двох сторін (постачальник електричної енергії за регульованим тарифом і споживач), що є документом певної форми, який встановлює зміст та регулює правовідносини між сторонами під час продажу постачальником за регульованим тарифом електричної енергії споживачу за тарифами, які регулюються відповідно до законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з вимогами ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору; договір набирає чинності з моменту його укладення; сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення; закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Сторонами у пункті 9.4 договору №10 від 16.03.2011р. визначено строк, на якій його укладено - до 31.12.2011 року. При цьому сторонами договору у зазначеному пункті договору узгоджено, що вказаний договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Протягом 2011-2016 років жодна із сторін не повідомляла про намір припинити договірні відносини, а тому договір №10 від 16.03.2011р. продовжувався щорічно і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Однак, як встановлено судом, 14.09.2017 року ТОВ „Енергія і газ України" звернулося до АТ „Одесаобленерго" з заявою, у якій повідомило про те, що ТОВ „Енергія і газ України" не користується майном, на яке здійснюється постачання електричної енергії за договором №10 від 16.03.2011р. та про те, що відповідно до вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2017 застосовано спеціальну конфіскацію шляхом звернення всього рухомого та нерухомого майна, належних позивачеві за первісним позовом у дохід держави в особі Кабінету Міністрів України, а тому просив розірвати договір №10 від 16.03.2011 року.

Не отримавши позитивної відповіді, скаржником у листопаді місяці 2017 року, тобто за місяць до закінчення строку дії договору, було подано до суду позовну заяву, яка також була направлена на адресу відповідача та в якій ТОВ „Енергія і газ України" знову повідомляв про обставини, що унеможливлюють подальшу дію укладеного між ним та АТ "Одесаобленерго" договору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вищезазначені дії позивача за первісним позовом свідчать про його небажання пролонгувати укладений між сторонами договір на 2018 рік, про що відповідач був письмово повідомлений, а також про фактичне припинення споживання ТОВ „Енергія і газ України" електричної енергії внаслідок запровадження до всього належного йому рухомого та нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Одеса, Шкодова гора, 1, 1/1 режиму спеціальної конфіскації.

Відтак строк дії договору №10 від 16.03.2011 року закінчився 31.12.2017, що є підставою для відмови у задоволенні первісних позовних вимог про його дострокове розірвання, оскільки розірвати можна лише договір, який діє (строк/термін дії якого не закінчився).

Про фактичне припинення між сторонами правовідносин за договором №10 від 16.03.2011 року свідчать також наступні факти. Зокрема, із змісту розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 №632-р вбачається, що все майно ТОВ „Енергія і газ України" передано спочатку на відповідальне зберігання та в оперативне управління ДП „Укртранснафтопродукт", а в подальшому за актом приймання-передачі, складеним за результатами інвентаризації, від останнього безпосередньо до Фонду державного майна України.

Стосовно вимог АТ „Одесаобленерго" за зустрічним позовом про зобов'язання ТОВ „Енергія і Газ Україна" та ДП „Укртранснафтопродукт" повністю припинити власне електроспоживання по договору про постачання електричної енергії №10 від 16.03.2011 року шляхом проведення відключення електроустановок „Енергоблок-1" та „Енергоблок-2" за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1, суд зазначає таке:

Як встановлено матеріалами справи 31.12.2009 року між ПАТ „Лукойл-Одеський НПЗ" (власник мереж) та ТОВ „Лукойл енергія і газ Україна"(споживач) укладено договір про технічне забезпечення електропостачання споживача №09/715 (надалі договір №09/715), згідно умов якого власник мереж забезпечує технічну можливість передачі електричної енергії споживачу в обсягах згідно з договором про постачання або про купівлю-продаж електричної енергії, який укладений між споживачем та ВАТ „Енергопостачальна Компанія Одесаобленерго" (постачальник електричної енергії).

Згідно п. 1.2 договору №09/715 передача електричної енергії забезпечується відповідно до однолінійної схеми, наведеної в додатку №1 „Однолінійна схема". Межа балансової належності встановлюється у ЗРП 6кВ ГПП 110/6кВ „ОНПЗ" на болтових з'єднаннях секцій шин 6кВ в комірках №6 і №30 з продовженнями секцій шин 6кВ до комірок №4 і №32, та на затискачах з'єднання КЛ ВВГ-0,66 (4*50) та виводів 0,23кВ трансформаторів власних потреб ТМ-63 кВА, розташованих в комірках №9, і №31 ЗРП 6кВ ГПП 110/6кВ „ОНПЗ".

За умовами п.п. 4.1.3 договір №09/715, у разі припинення споживання електричної енергії внаслідок звільнення споживачем займаного об'єкта останній зобов'язаний повідомити про це власника мереж за 20 днів і здійснює повний розрахунок згідно з умовами цього договору до дня виїзду включно, після чого власник мереж припиняє передачу електричної енергії.

Цей договір укладається на строк до 31.12.2010 року, набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд (п. 10.6 договору №09/715).

При цьому, суд зазначає, що чинність вищевказаного договору не заперечується АТ „Одесаобленерго" та ТОВ „Енергія і газ Україна".

Згідно положень п.6.18 ПКЕЕ, у разі звільнення займаного приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов'язаний повідомити постачальника електричної енергії та (у разі наявності відповідного договору) електропередавальну організацію або основного споживача не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договору, і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.

Постачальник електричної енергії зобов'язаний припинити постачання електричної енергії за договором, а електропередавальна організація (основний споживач) - передачу електричної енергії (спільне використання технологічних електричних мереж) з заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією. За умови одночасного розірвання договору про постачання електричної енергії з попереднім споживачем, виплати всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, та звернення нового споживача щодо укладення договору про постачання електричної енергії в межах одного розрахункового періоду припинення електропостачання об'єкта не здійснюється.

За умовами п. 7.1 ПКЕЕ, електрична енергія постачається споживачу безперервно, крім випадків, передбачених договором та нормативно-правовими актами, у тому числі цими Правилами. Обмеження в споживанні електричної енергії, а також вживання заходів щодо регулювання постачання електричної енергії споживачам здійснюється в порядку, встановленому законодавством України.

У разі, якщо споживач має погоджену технологічну, аварійну та екологічну броню, обмеження постачання електричної енергії має бути виконано не нижче зарезервованого рівня аварійної броні, а за відсутності оплати за обсяг електричної енергії, що необхідний для забезпечення аварійної броні, не нижче рівня екологічної броні (п. 7.2 ПКЕЕ).

За умовами п. 7.3 ПКЕЕ, обмеження в споживанні електричної енергії внаслідок відключення споживача має проводитися за умови одночасного забезпечення збереження необхідних рівнів надійності та якості електропостачання інших споживачів та субспоживачів. У разі відсутності технічної можливості виконання умови одночасного забезпечення збереження необхідних рівнів надійності і якості електропостачання інших споживачів та субспоживачів (унаслідок застосування відповідної схеми електропостачання) споживач, електропостачання якого має бути обмежене або припинене, зобов'язаний надати доступ до власних електроустановок уповноваженим представникам електропередавальної організації або постачальника електричної енергії для вибіркового відключення струмоприймачів з наступним пломбуванням пристроїв їх підключення.

Відповідно до 7.7 ПКЕЕ Відключення електроустановок споживача здійснюється персоналом власника електричних мереж, до яких приєднані ці електроустановки, у разі виявлення порушень, зазначених у пунктах 7.5 та 7.6 цих Правил, та/або на виконання вимоги постачальника електричної енергії чи на виконання припису відповідного центрального органу виконавчої влади, на який покладено відповідні обов'язки згідно із законодавством України. Відключення здійснюється в зазначений у вимозі або приписі термін із дотриманням процедури, передбаченої цими Правилами.

Згідно п. 7.8 ПКЕЕ електроустановка може бути відключена електропередавальною організацією (основним споживачем) за заявою власника цієї електроустановки у зазначений заявником термін.

Так, предметом розгляду спору за зустрічним позовом у даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для зобов'язання ТОВ „Енергія і Газ Україна" та ДП „Укртранснафтопродукт" повністю припинити власне електроспоживання шляхом проведення відключення електроустановок „Енергоблок-1" та „Енергоблок-2" за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1.

Із матеріалів справи вбачається, що постачання електричної енергії до електроустановок „Енергоблок-1" та „Енергоблок-2" за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1 здійснюється по однолінійній схемі через мережі ПАТ „Лукойл-Одеський НПЗ", що ніяким чином не заперечується сторонами у справі.

Водночас матеріалами справи підтверджується неможливість відключення вищезазначених установок власними силами ТОВ „Енергія і Газ Україна" та АТ „Одесаобленерго" про що свідчить акт про не допуск відповідних представників зазначених осіб, що також не заперечується сторонами у справі.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне зазначити, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Як зазначалось судом, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

За змістом ч. 3 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України, відповідачами є особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Крім того, слід мати на увазі, що відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої в принципі можливо було б задовольнити позовні вимоги.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем у справі є особа, яка наділена законом певними процесуальними правами та на яку покладено певні процесуальні обов'язки, у тому числі щодо сприяння у своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи та з виконання процесуальних дій у встановлені законом або судом строки.

Так, за приписами ч. 2 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

При цьому суд зазначає, що залучення певного кола відповідачів сприяє з'ясуванню усього кола обставин, що входять до предмета доказування у справі, встановленню наявності або відсутності правопорушення, прийняттю законного та обґрунтованого рішення. Між тим, чинним Господарським процесуальним кодексом України, суд не наділений повноваженнями з власної ініціативи вчиняти процесуальні дії щодо заміни первісного відповідача належним, таке право у суду виникає за клопотанням позивача у справі.

Як встановлено матеріалами справи, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 №632-р все майно ТОВ „Енергія і газ України" передано спочатку на відповідальне зберігання та в оперативне управління ДП „Укртранснафтопродукт", а в подальшому за актом приймання-передачі №84 від 11.06.2018 року, складеним за результатами інвентаризації, від останнього безпосередньо до Фонду державного майна України.

Так, обставини щодо існування акту приймання-передачі №84 від 11.06.2018 року були відомі під час підготовчого провадження та в судовому засіданні від 20.06.2018 року судом у представника АТ „Одесаобленерго" з'ясовувалась позиція щодо заявлених зустрічних вимог з урахуванням існування вищезазначеного акту, вказане зафіксовано засобами технічної фіксації звукозапису. Водночас, у даному судовому засіданні від 20.06.2018 року представником АТ „Одесаобленерго" було подано клопотання про відкладення розгляду справи (вх. ГСОО №12400/18) з підстав наявності нових фактів, які суттєво впливають на спірні права та обов'язки, а також свідчать про вступ у спірні правовідношення іншої юридичної особи (ГП „ОНПЗ"). Вищевказане клопотання було задоволено судом, шляхом постановлення відповідної ухвали суду від 20.06.2018 року.

Між тим, в подальшому АТ „Одесаобленерго" лише подало письмові пояснення (вх. ГСОО №14926) у відповідності до яких позовні вимоги за зустрічним позовом до зазначеного кола відповідачів підтримало, при цьому, посилаючись, що обставини необхідності вчинення вказаних дій існували на момент подачі зустрічного позову, отже заявлення таких вимог до вказаних осіб, за думкою АТ „Одесаобленерго", є правомірним.

При цьому, із змісту п 2 та п. 3 акту приймання-передачі №84 від 11.06.2018 року Фонд державного майна України передає на відповідальне зберігання, а Державне підприємство „Одеський нафтопереробний завод" приймає на відповідальне зберігання майно зазначене в інвентаризаційному описі необоротних активів від 30.03.2018р., що був складений станом на 30.03.2018, тоді як ДП „Укртранснафтопродукт" з дати підписання акту приймання-передачі до 18.06.2018 включно забезпечує збереження та охорону майна.

Водночас, суд зазначає, що у преамбулі вищезазначеного акту йде мова саме щодо передачі майна, конфіскованого на підставі вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2017 року у справі №523/8045/17, тобто належних ТОВ „Енергія і газ України".

Отже, в контексті специфіки електропостачання об'єктів, у тому числі і технічної можливості припинення об'єктів енергопостачання „Енергоблок-1" та „Енергоблок-2" розташованих у м. Одесі, Шкодова гора, 1 на які також посилається позивач за зустрічним позовом, зокрема передбачених положеннями п.п. 7.3, 7.7, 7.8 ПКЕЕ, станом на день прийняття судом рішення у даній справі, у суду відсутні підстави для зобов'язання ТОВ „Енергія і газ України" та ДП „Укртранснафтопродукт", з урахуванням знаходження вказаного майна у останнього до 18.06.2018 року (згідно акту №84 від 11.06.2018р.) припинити власне електроспоживання по договору про постачання електричної енергії №10 від 16.03.2011 року шляхом проведення відключення відповідних електроустановок, оскільки з матеріалів справи вбачається, що вказане майно не знаходиться в користуванні зазначених осіб на момент прийняття рішення.

При цьому, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З урахуванням встановлених обставин, дослідивши доводи та заперечення сторін, які мають вирішальне значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ „Одесаобленерго" не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на відмову у задоволені судом позовних вимог як за первісним позовом, так і зустрічним позовом, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивачів за відповідними заявами.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволені первісного позову - відмовити.

2. В задоволені зустрічного позову - відмовити.

3. Судові витрати покласти на позивачів.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03 вересня 2018 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська