УХВАЛА

27 серпня 2018 року м. Харків Справа №913/368/18

Провадження №14/913/368/18

Господарський суд Луганської області у складі судді Лісовицького Є.А.,

секретар судового засідання Бережна Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Заступника керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у відповідних правовідносинах:

позивача: Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, м.Сєвєродонецьк Луганської області,

до відповідача-1: Рубіжанської міської ради Луганської області, м.Рубіжне Луганської області,

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанська інженерно - будівельна компанія», м. Лисичанськ Луганської області

про визнання незаконним пункту 1 рішення Рубіжанської міської ради від 08.06.2018 №53/4, визнання недійсним договору на встановлення особистого строкового сервітуту та повернення земельної ділянки

У засіданні брали участь:

від органу прокуратури: Алекаєв Ю.В., прокурор відділу прокуратури Харківської області, службове посвідчення №042342 від 29.03.2016;

від позивача: представник не прибув;

від відповідача-1: Лисянська Т.М., представник за довіреністю б/н від 03.01.2018;

від відповідача-2: представник не прибув.

в с т а н о в и в:

Заступник керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області звернувся до Господарського суду Луганської області з позовною заявою в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у відповідних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Луганській області до відповідачів Рубіжанської міської ради Луганської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанська інженерно - будівельна компанія», в якій просить суд:

1. Визнати незаконним пункт 1 рішення Рубіжанської міської ради від 08.06.2018 №53/4 «Про встановлення земельного сервітуту та укладання договору про встановлення особистого строкового сервітуту з ТОВ «Лисичанська інженерно-будівельна компанія».

2. Визнати недійсним договір особистого строкового сервітуту укладений 11.06.2018 між Рубіжанською міською радою і Товариством з обмеженою відповідальністю «Лисичанська інженерно-будівельна компанія», зареєстрований за №125 від 15.06.2018.

3. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Лисичанська інженерно-будівельна компанія» повернути Рубіжанській міській раді земельну ділянку загальною площею 1,4171 га, вартістю 1489015,42 грн., розташовану у м. Рубіжне, вул. Набережна, 172.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 01.08.2018 підтверджено підстави представництва заступника керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних відносинах Головного управління Держгеокадастру у Луганській області з заявленими позовними вимогами. Також, вказаною ухвалою відкрито провадження у справі №913/368/18. Суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання на 27.08.2018 о 10 год. 15 хв.

У судове засідання 27.08.2018 прибули представники відповідача-1 та прокуратури.

Позивач і відповідач-2 правом на участь в судовому засіданні 27.08.2018 не скористались.

Проте, від Головного управління Держгеокадастру у Луганській області надійшли письмові пояснення по справі б/н від 15.08.2018, в яких позивач просить суд позов задовольнити повністю та розглянути справу без участі його представника.

В обґрунтування своєї правової позицій позивач зазначив, що згідно наданої Відділом у м. Сєвєродонецьку Головного управління Держгеокадастру у Луганській області інформації відповідно до даних державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форма 6-зем «Звіт про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами. Угіддями та видами економічної діяльності») по м. Рубіжне станом на 01.01.2016 року враховувалась земельна ділянка за адресою: м. Рубіжне, вул. Набережна, 172 з кадастровим номером :15:002:0022, загальною площею 1,4171 га.

Рішенням 21 сесії шостого скликання Рубіжанської міської ради №21/50 від 24.05.2012 земельна ділянка з кадастровим номером :15:002:0022 надана в постійне користування Комунальному підприємству «Єдиний розрахунковий центр Рубіжанської міської ради» (податковий номер 34641501) для розташування та обслуговування водної станції (державний акт на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №174760 зареєстровано у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі за №00008 від 02.07.2012 року). Поземельна книга відкрита - 02.07.2012.

Рішенням 33 сесії сьомого скликання Рубіжанської міської ради від 27.09.2017 №33/27 припинено право постійного користування земельної ділянки за адресою: м. Рубіжне, вул. Набережна, 172, площею 1,4171 га, яка враховувалась за Комунальним підприємством «Єдиний розрахунковий центр Рубіжанської міської ради» (податковий номер 34641501) для розташування та обслуговування водної станції з кадастровим номером :15:002:0022. Інформація щодо припинення права постійного користування у порядку інформаційної взаємодії між кадастрами та інформаційними системами від 03.11.2017.

На теперішній час станом на 08.08.2018 згідно з даними Державного земельного кадастру вищезазначена земельна ділянка враховується у комунальній власності за Територіальною громадою міста Рубіжне, в особі Рубіжанської міської ради Луганської області ().

Право комунальної власності на вищезазначену земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі прав Виконавчим комітетом Рубіжанської міської ради за № 25580177 від 04.04.2018.

Інформація про реєстрацію похідного права на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Рубіжне, вул. Набережна, 172 в даних Державного земельного кадастру станом на 08.08.2018 відсутня.

Щодо позовних вимог прокурора стосовно визнання незаконним пункту 1 рішення Рубіжанської міської ради від 08.06.2018 №53/4 та визнання недійсним договору особистого строкового сервітуту від 11.06.2018 позивач зазначив наступне.

Рубіжанською міською радою 08.06.2018 винесено рішення №53/4 «Про встановлення земельного сервітуту та укладання договору про встановлення особистого строкового сервітуту з ТОВ «Лисичанська інженерно-будівельна компанія» (далі - Рішення).

Пунктом 1 Рішення встановлено земельний сервітут строком до 31.12.2023 включно, шляхом укладання договору про встановлення особистого строкового сервітуту на земельну ділянку кадастровий номер :15:002:0022 із земель комунальної власності площею 1,4171 га, розташованої за адресою: м. Рубіжне, вул. Набережна, 172, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування.

Другим пунктом Рішення встановлено, що плата за сервітут буде розраховуватися на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, Порядку розрахунку орендної плати за землю на території м. Рубіжне.

Відповідно до пункту 3 Рішення, ТОВ «Лисичанська інженерно-будівельна компанія» має укласти та зареєструвати договір особистого строкового сервітуту.

На виконання вищезазначеного Рішення, 11.06.2018 між Рубіжанською міською радою і ТОВ «Лисичанська інженерно-будівельна компанія» укладено договір на встановлення особистого строкового сервітуту на право розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) та для проходу, проїзду і благоустрою земельної ділянки, зареєстрований Рубіжанською міською радою 15.06.2018 за №125.

Даним Договором встановлено земельний сервітут терміном до 31.12.2023 з можливістю пролонгації (п. 2.1, 2.2).

Пунктами «а», «в» статті 12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

За положенням частини 1 статті 116 ЗК України право користування земельною ділянкою набувається за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України речовим правом на чуже майно є, зокрема, право користування (сервітут).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

У силу положень частин 1, 2 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном (частини 1-5 ст. 403 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Частинами 1-3 статті 98 ЗК України встановлено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Пунктом «в» статті 99 ЗК України визначено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення такого земельного сервітуту як право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм).

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно (ст. 100 ЗК України).

Отже, обов'язковою умовою для встановлення сервітуту є неможливість задоволення потреб осіб у інший (ніж встановлення сервітуту) спосіб.

Проте при зверненні до власника земельної ділянки - Рубіжанської міської ради, ТОВ «Лисичанська інженерно-будівельна компанія» у листі з вимогою встановлення земельного сервітуту для розміщення та обслуговування водної станції від 04.04.2018 вих. 0404-5, не обґрунтувало неможливість задоволення своїх потреб будь - яким іншим шляхом. При розгляді заяви така неможливість, також не обґрунтована, відповідно до службової записки начальника відділу земельних відносин управління землеустрою, архітектури та містобудування.

Також, беручи до уваги укладений між ТОВ «Лисичанська інженерно - будівельна компанія» та Рубіжанською міською радою, на підставі рішення Рубіжанської міської ради від 06.06.2018 №52/1, інвестиційний договір у додатку до якого міститься план виконання робіт, у тому числі на розміщення літнього кафе та барної стійки, що фактично є об'єктом підприємницької діяльності. Використання зазначеної ділянки для зайняття підприємницькою діяльністю безпосередньо впливає на обсяг речових прав власника цієї ділянки, що суперечить природі правовідносин за договором сервітуту.

Тобто ТОВ «Лисичанська інженерно-будівельна компанія» не надала Рубіжанській міській раді доказів не можливості задовольнити свої інтереси іншим способом, ніж розмістити літнє кафе та барну стійку саме на спірній земельній ділянці.

Також, як зазначив позивач, зазначені вище норми дають підстави вважати, що встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Сервітут за своєю правовою природою лише обмежує власника речі у вчиненні перешкод для її використання іншою особою, без зміни речових прав власника щодо самої речі.

Разом з тим, метою, з якою в даному випадку надавалась земельна ділянка, є розміщення тимчасової споруди (літнє кафе та барна стійка). Реалізація такої мети ТОВ «Лисичанська інженерно-будівельна компанія» безпосередньо впливає на обсяг речових прав власника цієї земельної ділянки, що суперечить природі правовідносин за договором сервітуту.

Таким чином, суть правовідносин між сторонами по оспорюваному договору, їх зміст та мета отримання земельної ділянки не відповідає такому правовому інституту, як земельний сервітут.

На думку позивача спірний договір сервітуту фактично є договором оренди і укладений з порушенням норм чинного земельного законодавства. Позивач вважає, що передача земельної ділянки повинна була проводитись на умовах оренди в порядку, визначеному статтями 124, 134 Земельного кодексу України та згідно положень Закону України «Про оренду землі», натомість земельну ділянку було надано ТОВ «Лисичанська інженерно-будівельна компанія» в користування поза процедурою торгів та за відсутності відповідного рішення власника земельної ділянки.

Таким чином, позивач вважає, що договір про встановлення особистого строкового сервітуту від 11.06.2018 суперечить вимогам законодавства, внаслідок чого підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З вищенаведених підстав є незаконним і спірне рішення Рубіжанської міської ради від 08.06.2018 № 53/4, яке передувало укладенню оспорюваного договору.

На думку позивача позовна заява прокуратури є обґрунтованою, зазначене рішення Рубіжанської міської ради від 08.06.2018 № 53/4 було прийнято із порушенням положень ЦК України, ЗК України та за відсутності відповідних правових підстав.

Крім того, позивач, посилаючись на приписи статті 216 ЦК України, зазначив, що передана земельна ділянка, яка перебуває у фактичному користуванні ТОВ «Лисичанська інженерно-будівельна компанія» на підставі оспорюваного договору про встановлення особистого строкового сервітуту, підлягає поверненню територіальній громаді в особі Рубіжанської міської ради.

Суд письмові пояснення позивача розглянув, прийняв до уваги та долучив до матеріалів справи.

Від відповідача-1 надійшов відзив №024-0111/2975 від 10.08.2018, в якому Рубіжанська міська рада Луганської області просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з огляду на наступне.

08.06.2018 Рубіжанською міською радою прийнято рішення №53/4 «Про встановлення земельного сервітуту та укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту з ТОВ «Лисичанська інженерно-будівельна компанія» (далі-Рішення). На виконання зазначеного вище рішення 11.06.2018 між Рубіжанською міською радою та ТОВ «Лисичанська інженерно-будівельна компанія» укладено договір на встановлення особистого строкового сервітуту на право розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) та для проходу, проїзду та благоустрою земельної ділянки, який був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.06.2018 за №125. Рішення прийнято на підставі заяви ТОВ «Лисичанська інженерно-будівельна компанія» про встановлення земельного сервітуту та укладення договору особистого строкового сервітуту, керуючись ст. ст. 98-100 Земельного кодексу України.

Види права земельного сервітуту зазначені у ст. 99 Земельного кодексу України.

Між Рубіжанською міською радою та ТОВ «Лисичанська інженерно-будівельна компанія» на підставі рішення Рубіжанської міської ради від 06.06.2018 №52/1 укладено інвестиційний договір, предметом якого є діяльність Сторін, спрямована на виконання робіт з благоустрою території за адресою: м. Рубіжне, вул. Набережна, 172, для організації масового відпочинку, згідно з Додатком-1, що є невід'ємною частиною цього договору.

Договором особистого строкового сервітуту Сервітуарію надано право розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) та право проходу, проїзду і благоустрою земельної ділянки.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

У відповідності до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про благоустрій» до малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством. Встановлення тимчасової споруди та малих архітектурних форм передбачено Додатком-1 до інвестиційного договору.

Тобто Рубіжанською міською радою вид земельного сервітуту, зазначений у договорі про встановлення особистого строкового сервітуту, визначений у відповідності до чинного законодавства, а саме до п. а, в ч. 1 ст. 99 Земельного кодексу України в редакції Закону №191-VІІІ від 12.02.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)», а не Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення деяких аспектів нафтогазової галузі».

Також, вид земельного сервітуту обґрунтовує укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту саме на земельну ділянку загальною площею 1,4171 га, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідач-1 також зазначив, що на земельній ділянці (кадастровий номер :15:002:0022), розташованій за адресою: м. Рубіжне, вул. Набережна, 172, знаходиться частка об'єкту нерухомого майна, яка у відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, належить Територіальній громаді м. Рубіжне в особі Рубіжанської міської ради, та частка об'єкту нерухомого майна, що належить Територіальній громаді сіл, селищ, міст Луганської області в особі Луганської обласної ради. Тобто, частки об'єкту нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці за адресою: м. Рубіжне, вул. Набережна, 172 належать на праві власності різним територіальним громадам.

Таким чином, територіальна громада в особі Рубіжанської міської ради не може застосовувати норми ч. 1 ст. 134 Земельного кодексу України, якою визначено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 2.27 Постанови Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» зазначено: «Як передбачено частиною другою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а тому якщо судами буде встановлено факт передачі в оренду земельної ділянки, на якій знаходиться майно (нерухомість), що належить іншій особі на праві власності, то відповідний факт є правовою підставою для визначення спірного договору недійсним, оскільки відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства».

Таким чином, територіальна громада в особі Рубіжанської міської ради, як власник земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Рубіжне, вул. Набережна правомірно застосувала норми ст. 401 Цивільного кодексу України, ст. 98 Земельного кодексу України а саме задовольнила потреби ТОВ «Лисичанська інженерно-будівельна компанія» у реалізації інвестиційного договору, укладеного на підставі рішення Рубіжанської міської ради від 06.06.2018 №52/1 єдиним можливим способом, а саме, шляхом прийняття рішення від 08.06.2018 №53/4 та укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту.

Крім того, відповідач-1 зазначив, що земельна ділянка по вул. Набережній, 172 використовується для масового відпочинку населення, тому при прийнятті рішення саме щодо встановлення особистого строкового сервітуту, а не надання в оренду земельної ділянки Рубіжанська міська рада, як власник земельної ділянки, керувалась, між іншим, інтересами населення щодо вільного доступу до зони відпочинку, у зв'язку з тим, що орендні відносини надають більше прав орендарю при користуванні земельною ділянкою ніж сервітутні, які носять обмежений характер. Після передачі майна в оренду власник позбавляється права користування таким майном (ч. 1 ст. 93 ЗК України). Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею (ч. 3 ст. 98 ЗК України). Оренда передбачає для орендаря усі права щодо володіння та користування об'єктом оренди, права орендаря не можуть бути обмежені власником (ст. ст. 24, 25 Закону України «Про оренду землі»). Сервітут передбачає користування в межах прав, що надаються власником, тому за своєю юридичною природою такі права є обмеженими речовими правами (ч. 1 ст. 401 ЦК України). При оренді землі земельна ділянка вибуває (тимчасово) із володіння власника (ч. 1 ст. 93 ЗК України). При встановленні сервітуту земельна ділянка не вибуває із володіння власника. (ч. 5 ст. 401 ЦК України, ч. 3 ст. 98 ЗК України).

Договір сервітуту буде стимулювати сервітуарія у найкоротший термін виконати умови зазначеного договору та інвестиційного договору стосовно розміщення малих архітектурних форм та благоустрою території масового відпочинку населення, у зв'язку з тим, що у відповідності до п. г ст. 102 ЗК України підставою для припинення сервітуту є його невикористання протягом трьох років, тоді як такої підстави для припинення права оренди земельної ділянки не існує.

Щодо вимоги прокурора визнати незаконним пункт 1 рішення Рубіжанської міської ради №53/4 від 08.06.2018 «Про встановлення земельного сервітуту та укладання договору про встановленню особистого строкового сервітуту з ТОВ «Лисичанська інженерно-будівельна компанія» відповідач-1 зазначив наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 20 Господарського - процесуального кодексу України, спори щодо оскарження рішень суб'єкта владних повноважень, не відносяться до юрисдикції господарських судів. Таким чином, на думку відповідача-1, позовна вимога, викладена пункті 2 позовної заяви, не може бути розглянута у господарському суді.

Суд відзив відповідача-1 розглянув, прийняв до уваги та долучив до матеріалів справи.

З метою повного з'ясування обставин справи та для надання можливості сторонам подати по справі необхідні докази і клопотання, суд дійшов висновку про необхідність відкласти підготовче засідання.

Суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках визначених частиною другою статті 202 цього Кодексу (п. 1 ч. 2 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України).

Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду (ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України).

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Керуючись ст. ст. 120, 183, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

1. Відкласти підготовче засідання на 17.09.2018 о 10 год. 15 хв.

Судове засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Луганської області за адресою: м. Харків, проспект Науки, буд. 5, зал судових засідань №205.

2. Встановити відповідачу-2 строк для подачі відзиву на позовну заяву, з урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, до 12.09.2018.

3. Встановити позивачу та прокурору строк для надання відповіді на відзиви відповідачей, з урахуванням вимог ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, до 14.09.2018.

4. Встановити відповідачам строк для надання заперечень, з урахуванням вимог ст. 167 Господарського процесуального кодексу України, до 17.09.2018.

5. При направленні у судове засідання уповноважених представників сторін, останнім мати при собі відповідно до ст. 60 Господарського процесуального кодексу України документи, що підтверджують повноваження представників.

Звертаємо увагу учасників судового процесу, що всі копії документів, що додаються до матеріалів справи та довіреності представників сторін повинні бути належним чином засвідчені. Крім того, п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (ДСТУ 4163-2003) передбачено, що відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії; засвідчуватись повинна кожна сторінка документу з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: (https://court.gov.ua/FAIR).

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Є.А. Лісовицький