РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.08.2018Справа № 910/2599/18

За позовом до третя особа,Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан-Оптіма" Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс-2" яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1
провизнання недійсними угод.
Суддя Підченко Ю.О. Секретар судового засідання Ярмоленко С.М.
Представники сторін:
від позивача:не з'явився;
від відповідача: від третьої особи:не з'явився; не з'явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05 березня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Каштан-Оптіма" (надалі - ТОВ "Каштан-Оптіма", позивач) подало до Господарського суду міста Києва позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс-2" (надалі - ТОВ "Комплекс-2", відповідач) про визнання недійсною угоди купівлі-продажу меблів, укладеної 10.07.2003 та про визнання недійсною третейської угоди, укладеної 01.03.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що предметом третейської угоди є угода купівлі-продажу меблів від 10.07.2003, а вказана угода є недійсною на підставі ч. 1 ст. 215 та ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України, у зв'язку із тим, що генеральний директор ТОВ "Каштан-Оптіма" не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, а тому відповідно і третейська угода не могла укладатися враховуючи вказані обставини, а відтак підлягає визнанню недійсною.

Окрім того, разом із позовною заявою позивачем було заявлено клопотання про залучення ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, а також клопотання про витребування у відповідача доказів, а саме копій наступних документів: угоди купівлі-продажу меблів, укладеної 10.07.2003 р. між ТОВ "Комплекс-2" та ТОВ "Каштан-Оптіма"; акту приймання-передачі меблів від 16.03.2003 р., додаткової угоди до угоди купівлі-продажу меблів від 23.10.2003 р. укладеної між ТОВ "Комплекс-2" та ТОВ "Каштан-Оптіма" та простого векселю №, виданого 23.10.2003 р. ТОВ "Каштан-Оптіма".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2018 відкрито провадження у справі № 910/2599/18 та призначено підготовче судове засідання (суддя Лиськов М.О.).

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва № 05-23/719 від 23.05.2018 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв'язку із закінченням терміну повноважень у судді Лиськова М.О.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.05.2018, матеріали справи № 910/2599/18 передані на розгляд судді Підченку Ю.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2018, суд прийняв справу № 910/2599/18 до свого провадження та призначив підготовче судове засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 задоволено клопотання позивача про залучення ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та відкладено підготовче судове засідання на 13.07.2018.

Також, суд задовольнив клопотання позивача про витребування доказів, яке відображене в ухвалі Господарського суду міста Києва від 15.06.2018.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 13.07.2018 відклав підготовче засідання на 10.08.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.08.2018.

У судове засідання 29.08.2018 представники позивача, відповідача та третьої особи не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду не виконали.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, оскільки відповідача та третю особу було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання та останніми, у свою чергу, не повідомлено про причини неявки, суд вважає, що неявка представників відповідача та третьої особи в судове засідання 29.08.2018 не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

У судовому засіданні 29.08.2018 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Судом також враховано, що згідно з приписами п. 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач вказує на те, що 10.07.2003 між ТОВ "Каштан-Оптіма" та ТОВ "Комплекс-2" було укладено угоду купівлі-продажу меблів, відповідно до умов якої (п. п. 1, 2 Угоди) TOB "Комплекс-2" (Продавець) зобов'язується виготовити та передати у власність TOB "Каштан-Оптіма" (Покупця) протягом трьох місяців меблі (товар) згідно додатку до даної угоди. Поставка товару здійснюється за рахунок Продавця.

Окрім того позивач вказує на те, що 23.10.2003 між Сторонами укладено додаткову угоду до угоди купівлі-продажу меблів від 10.07.2003, відповідно до умов якої Сторони домовились про оплату Покупцем товару за угодою шляхом видачі Покупцем на користь Продавця простого векселя на суму 1 253 286 грн. строком платежу «за пред'явленням, але не раніше 01.01.2017 р.»

Також позивач зазначає, що ним було передано відповідачеві простий вексель № на суму 253 186,00 грн з датою складання 23.10.2003 та зі строком платежу за пред'явленням але не раніше 01.01.2017.

Мотивуючи вимогу про визнання недійсною угоди купівлі-продажу меблів, укладеної 10.07.2003, позивач вказує на те, що оспорювана угода укладена від імені генерального директора ТОВ "Каштан-Оптіма" - ОСОБА_1, який діяв на підставі Статуту, при цьому рішення про укладення такої угоди не приймались Зборами Учасників, відповідно до положень Статуту ТОВ "Каштан-Оптіма", а отже - в момент вчинення правочину у генерального директора TOB "Каштан-Оптіма" був відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності, тобто при укладенні спірної Угоди не було додержано вимоги ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з п. 1.1. ст. 1 Статуту, що затверджений установчими зборами ТОВ "Каштан-Оптіма" (протокол №1 від 06 березня 2003 року) (надалі - Статут) Товариство з обмеженою відповідальністю "Каштан-Оптіма" створено на підставі Законів України «Про власність», «Про підприємництво», «Про господарські товариства», «Про підприємства в Україні», здійснює свою діяльність згідно чинного законодавства України, цим Статутом та Установчим договором.

Статтями 6.1 та 6.2 Статуту визначено, що Вищим керівним органом Підприємства є збори Власників або їх представників. Збори Учасників мають право вирішувати будь-які питання, пов'язані з діяльністю підприємства. Однак до виключної компетенції Зборів часників належить затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує 300 000 (триста тисяч) гривень.

Відповідно до п. 6.8 Статуту передбачено повноваження Генерального директора підприємств, зокрема - право здійснювати дії від імені Підприємства які не «наносяться до виключної компетенції Зборів Учасників та Голови Зборів Учасників Підприємства.

В силу ч. 1. ст. 215 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так відповідно до частини другої статті 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Водночас, положеннями ст. 241 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Схвалення правочину можливе, зокрема, шляхом конклюдентних дій, які свідчать про прийняття до виконання правочину (виплата контрагенту грошової суми, прийняття або передання майна тощо). Схвалення правочину особою, яку представляють, свідчить про чинність правочину з моменту його укладення і, відповідно, про поширення на неї усіх прав та обов'язків як сторони за правочином з цього моменту.

Так, Сторонами не надано простий вексель № на суму 253 186,00 грн. з датою складання 23.10.2003, а також докази передачі товару за спірною угодою купівлі-продажу меблів, які свідчили б про прийняття Сторонами даної угоди до виконання.

Натомість, частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При цьому, Сторонами не надано суду спірну угоду купівлі-продажу меблів, тобто в суду відсутні докази на підтвердження факту укладання угоди купівлі-продажу меблів від 10.07.2003.

Судом враховано ту обставину, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Товарній біржі "Київський кліринговий дім" від 29.03.2017 у третейській справі № 01/03-17 позовні вимоги ТОВ "Комплекс-2" до ТОВ "Каштан-Оптіма" про стягнення заборгованості за простим векселем в розмірі 1 253 286,00 грн. задоволено повністю; стягнуто з ТОВ "Каштан-Оптіма" на користь ТОВ "Комплекс-2" заборгованості за простим векселем в розмірі 1 253 286,00 грн., третейський збір у розмірі 10 633,22 грн. та 425,00 грн. коштів на покриття інших витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом; надано відстрочку ТОВ "Каштан-Оптіма" зі сплати третейського збору в розмірі 10 633,22 грн. та 425,00 грн. коштів на покриття інших витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом строком на 1 (один) рік до 29.03.2018 року.

Разом з тим, згідно ч. 8 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи господарським судом.

Між тим, судом встановлено, що відповідно до ухвали Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2018 у справі № 973/20/18 за розглядом заяви ТОВ "Комплекс-2" про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Товарній біржі "Київський кліринговий дім" від 29.03.2017 у третейській справі № 01/03-17 за позовом ТОВ "Комплекс-2" до ТОВ "Каштан-Оптіма" про стягнення заборгованості за простим векселем в сумі 1 253 286,00 грн. у задоволенні заяви ТОВ "Комплекс-2" про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Товарній біржі "Київський кліринговий дім" у складі третейського судді Похиленка А.В. від 29.03.2017 року в третейській справі № 01/03-17 відмовлено.

При розгляді справи № 973/20/18 судом встановлено, що відповідач (ТОВ "Каштан-Оптіма") проти задоволення заяви ТОВ "Комплекс-2" про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Товарній біржі "Київський кліринговий дім" від 29.03.2017 року у справі № 01/03-17 заперечував з тих підстав, що угода купівлі-продажу меблів від 10.07.2003 між ТОВ "Каштан-Оптіма" та ТОВ "Комплекс-2", а також додаткова угода до неї від 23.10.2003 не укладалась та вексель від 23.10.2003 № на суму 1 253 286,00 грн. на оплату відповідачем (ТОВ "Каштан-Оптіма") товару позивачу (ТОВ "Комплекс-2") не підписувався.

За приписами ч. ч. 4, 5 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані пособою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

За приписами ст. ст. 73, 74, 76, 77 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Так, суду не надано доказів на підтвердження того, що спірна угода купівлі-продажу меблів від 10.07.2003 була укладена, а також схвалена та прийнята Сторонами до виконання, а відтак - підстави для визнання її недійсною відсутні, у зв'язку із чим вимоги позивача про визнання недійсною угоди купівлі-продажу меблів, укладеної 10.07.2003 є безпідставними та позов у зазначеній частині вимог не підлягає задоволенню.

Мотивуючи вимогу про визнання недійсною третейської угоди, укладеної 01.03.2017, позивач вказує на те, що предметом третейської угоди являється угода купівлі-продажу меблів від 10.07.2003 та оскільки вказана угода являється недійсною, то відповідно і третейська угода не могла укладатись, а відтак підлягає визнанню недійсною.

Так, судом встановлено, що 01.03.2017 між Сторонами було укладено третейську угоду, за умовами якої (п. 1 Третейської угоди) Сторони добровільно та за взаємною домовленістю відповідно до вимог Закону України «Про третейські суди», Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Товарній біржі "Київський кліринговий дім", звичаїв торгового обороту, вимог чинного законодавства та умов даної третейської угоди погодилися про передачу до Постійно діючого Третейського суду при Товарній біржі "Київський кліринговий дім" (м. Київ. Бульвар Івана Лепсе, 4, корп. 21) зареєстрованого Головним управлінням юстиції у м. Києві 26 червня 2007 р. за № 008-2007 (далі за текстом угоди - Третейський суд) на розгляд і остаточне вирішення між Сторонами спорів та винесення Третейським судом рішення (додаткових рішень, ухвал, рішень, ухвал, тощо) визначених у пункті 2 визначених у пункті 2 даної Угоди.

Відповідно до п. 2 Третейської угоди, до Третейського суду передаються усі (будь-які) спори, розбіжності (суперечки), вимоги або претензії, які виникли до укладання даної Угоди, або після її укладання і можуть виникнути на майбутнє між Стороною 1 (ТОВ "Комплекс-2") та Стороною 2 (ТОВ "Каштан-Оптіма") даної третейської угоди, у тому числі, але не виключно, що стосується виконання, порушення, припинення (розірвання) або недійсності, стягнення заборгованості, відшкодування шкоди, тощо:

2.1. угоди купівлі-продажу меблів (за індивідуальним замовленням) від 10 липня 2003 р. та всіх додатків та додаткових угод до неї укладених між Стороною 1 та Стороною 2, встановлення розміру та стягнення заборгованості, штрафів та санкцій за цим договором;

2.2. видачі Стороною 2 Стороні 1 простого векселя № від 23 жовтня 2003 р. за пред'явленням, але не раніше 01 січня 2017 р. на суму 1 253 286,00 грн.

2.3. інших без договірних відносин (інших правочинів), які випливають (пов'язані) з договором зазначеним в п. 2.1. цієї Угоди та відповідають термінології зазначеного договору.

Між тим, за приписом ч. 1. ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто Сторони не позбавлені наданого їм Законом права вільного волевиявлення шляхом укладення Третейської угоди без огляду на доведення факту укладання або неукладання угоди купівлі-продажу меблів від 10.07.2003.

Разом з тим, враховуючи той факт, що судом встановлено відсутність підстав для визнання недійсною угоди купівлі-продажу меблів від 10.07.2003 та оскільки вимоги позивача про визнання недійсною третейської угоди, укладеної 01.03.2017 мотивовані позивачем в якості похідних від вимоги про визнання недійсною угоди купівлі-продажу меблів від 10.07.2003, суд приходить до висновку, що позов у зазначеній частині вимог є безпідставний та не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 75, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2. ч. 5. ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1. ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан-Оптіма" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс-2" про визнання недійсною угоди купівлі-продажу меблів, укладеної 10.07.2003 та визнання недійсною третейської угоди, укладеної 01.03.2017 відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з п. п. 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу..

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 03.09.2018 року.

Суддя Ю.О. Підченко