ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"22" серпня 2018 р. Справа № 903/333/16

Суддя господарського суду Волинської області Костюк С. В., розглянувши матеріали за скаргою Державного комунального підприємства Луцьктепло

на дії старшого державного виконавця Першого відділу ДВС м.Луцьк Головного ТУЮ у Волинській області

у справі № 903/333/16

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз"

до Державного комунального підприємства "Луцьктепло"

про стягнення 19332271,51 грн.

за участю представників сторін:

від скаржника: ОСОБА_1, довіреність №1364/08 від 02.04.2018 року;

від стягувача: н/з;

від ВДВС: ОСОБА_2, довіреність №31662 від 24.05.2018 року.

Права та обов'язки учасникам судового процесу роз'яснені відповідно до ст. ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Діловодство суду.

Суть скарги: 14.08.2018 року Державне комунальне підприємство "Луцьктепло" звернулося до Господарського суду Волинської області із скаргою № 2880/08 від 08.08.2018 року на дії старшого державного виконавця Першого відділу ДВС м.Луцьк Головного ТУЮ у Волинській області по справі № 903/333/16, в якій просить: визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Першого відділу ДВС м.Луцьк Головного ТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 щодо відмови винести постанову про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 26.10.2017 року ВП № 54359472 та невжиття заходів щодо повернення ДКП Луцьктепло з державного бюджету виконавчого збору у розмірі 324770,98 грн.; визнати недійсною постанову старшого державного виконавця Першого відділу ДВС м.Луцьк Головного ТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 про стягнення виконавчого збору від 26.10.2017 року ВП № 54359472 у розмірі 324770,98 грн.; зобов'язати Перший відділ ДВС м.Луцьк Головного ТУЮ у Волинській області повернути ДКП Луцьктепло з державного бюджету виконавчий збір у розмірі 324770,98 грн. на р/р № 1 в банку АБ Укргазбанк, МФО 320478, .

В обґрунтування скарги посилається на добровільне виконання боржником рішення суду від 29.07.2016р. та зазначає, що правових підстави для стягнення органом державної виконавчої служби з ДКП "Луцьктепло" виконавчого збору в розмірі 324 770,98 грн. не було, оскільки ВДВС не застосував заходи примусового виконання рішення.

22.08.2018р. на адресу суду від Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинської області посупили заперечення №03-3-30/11567 від 22.08.2018р. в яких просить суд відмовити в задоволенні скарги, оскільки постанова старшого державного виконавця Першого відділу ДВС м.Луцьк Головного ТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 винесена з дотриманням строків та вимог законодавства, а тому правових підстав для задоволення скарги немає.

22.08.2018р. на адресу суду від скаржника поступила заява про долучення до матеріалів справи доказів, яка задоволена, документи долучено до справи.

У судовому засіданні 22.08.2018р. в 11:50 год. було оголошено перерву до 22.08.2018р. до 16:00 год. для подання сторонами додаткових пояснень та доказів.

Представник скаржника у судовому засіданні 22.08.2018р. скаргу №2880/08 від 08.08.2018р. на дії старшого державного виконавця Першого відділу ДВС м.Луцьк Головного ТУЮ у Волинській області підтримав та просив її задовільнити.

Представник ВДВС заперечення №03-3-30/11567 від 22.08.2018р. Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинської області підтримав, просить суд відмовити в задоволенні скарги.

Представник стягувача в судове засідання після перерви 22.08.2018р. не зявився, про причини неявки не повідомив.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Волинської області від 29.07.2016р. у справі №903/333/16 позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" задоволено повністю: постановлено стягнути з Державного комунального підприємства "Луцьктепло" 16249404 грн. 95 коп. заборгованості, 2139571 грн. 77 коп. пені, 150905 грн. 26 коп. процентів річних, 792389 грн. 53 коп. збитків, завданих інфляцією, 164 843 грн. 25 коп. витрат, повязаних з оплатою судового збору.

15.08.2016 року на виконання рішення господарського суду Волинської області від 29.07.2016р. було видано наказ №903/333/16-1 на залишок боргу 3247709,81 грн..

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.09.2016р. рішення господарського суду Волинської області від 29.07.2016р. залишено без змін.

21.07.2017 року старшим державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області відкрито виконавче провадження №ВП 54359472 щодо виконання наказу господарського суду № 903/333/16-1 від 15.08.2016 року.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 27.09.2017р. у справі № 903/333/16 було затверджено мирову угоду, укладену між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" та Державним комунальним підприємством "Луцьктепло" по виконанню судового наказу №903/333/16-1.

Постановою старшого державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 26.10.2017р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 54359472 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Також 26.10.2017р. старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття провадження по стягненню з ДКП «Луцьктепло» на користь Першого відділу ДВС м.Луцьк ГТУЮ у Волинській області виконавчого збору в сумі 324770,98 грн. 10% від суми боргу.

26.10.2017р. старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 було винесено постанову № 54359472 про стягнення виконавчого збору з ДКП "Луцьктепло" в сумі 324 770,98 грн. на користь Першого відділу ДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області (ВП №55008754).

26.10.2017р. старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №55008754 до зведеного виконавчого провадження №54355312.

02.11.2017р. старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 було винесено постанову про арешт коштів боржника (ДКП "Луцьктепло").

В ході дії арешту з рахунку ДКП "Луцьктепло" було списано кошти в сумі 324 770,98 грн. на користь Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області, що не заперечується учасниками справи.

Суд, розглянувши вимоги ДКП «Луцьктепло» викладені в скарзі №2880/08 від 08.08.2018р., в частині визнання недійсною постанови старшого державного виконавця Першого відділу ДВС м.Луцьк Головного ТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 про стягнення виконавчого збору від 26.10.2017 року ВП № 54359472 у розмірі 3247770,98 грн.; зобов'язання Першого відділу ДВС м.Луцьк Головного ТУЮ у Волинській області повернути ДКП Луцьктепло з державного бюджету виконавчий збір у розмірі 324770,98 грн., зазначає наступне.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ч.1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

В силу статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець повинен вчиняти виконавчі дії не лише з дотриманням Закону України "Про виконавче провадження", а й відповідно до інших законів, які є обов'язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов'язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно п.2 ч.1 ст.39 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.

Судом встановлено, що старшим державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 26.10.2017р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 54359472 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у звязку з затвердженням судом мирової угоди між боржником і стягувачем та повернуто наказ стягувачу.

Ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (частина друга статті 27 Закону України "Про виконавче провадження").

Аналіз вищенаведених норм Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми; розмір виконавчого збору вираховується від фактично стягнутої суми.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до пункту 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до вказаного пункту у постанові про закінчення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

При стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Як слідує з матеріалів виконавчого провадження №54359472, постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.10.2017р. старшим державним виконавцем не здійснювались дії, щодо фактичного, примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присудженої суми по наказу №903/333/16-1 від 15.08.2016 року, відповідна сума з боржника стягнута не була, між стягувачем та боржником погоджено умови щодо погашення заборгованості у мировій угоді, яка була затверджена ухвалою суду від 27.09.2017р., тому враховуючи викладене, у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у постанові від 26 жовтня 2017 року про стягнення виконавчого збору, тому така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.2 ст. 343 ГПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право).

У відповідності до п.9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012 р. за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Враховуючи наведене, скарга №2880/08 від 08.08.2018р. в частині визнання недійсною постанови старшого державного виконавця Першого відділу ДВС м.Луцьк Головного ТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 про стягнення виконавчого збору від 26.10.2017 року ВП № 54359472 у розмірі 324770,98 грн. підлягає задоволенню.

Беручи до уваги визнання судом недійсною постанови старшого державного виконавця Першого відділу ДВС м.Луцьк Головного ТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 про стягнення виконавчого збору від 26.10.2017 року ВП № 54359472 у розмірі 324770,98 грн., суд приходить до висновку про задоволення вимоги скаржника ДКП «Луцьктепло» про зобов'язання Першого відділу ДВС м.Луцьк Головного ТУЮ у Волинській області повернути ДКП Луцьктепло з державного бюджету виконавчий збір у розмірі 324770,98 грн..

У рішенні від 10.11.2005 ОСОБА_4 Європейського Суду з прав людини у справі "ОСОБА_5 проти Туреччини» зазначається, що згідно з практикою, закон є чинним положенням, яке застосовується з урахуванням тлумачення, яке дають йому компетентні суди.

Практика країн усталеної демократії свідчить про те, що конкретний варіант тлумачення права, використаний судом, має шанс набути певної стабільності, обов'язковості. Вважається, що це випливає із принципів однакового поводження і правопевності (правової визначеності), які є проявами принципу верховенства права. Ці принципи зобов'язують державну владу дотримуватись обраної правової позиції і не відхилятися від неї доти, доки не з'являться вагомі підстави змінити її і звернутись до іншого розуміння тієї чи іншої норми. Названі принципи певною мірою знаходять підтвердження в національному законодавстві, практиці здійснення правосуддя та роз'яснювальній діяльності вищих спеціалізованих судів. Зокрема, відповідно до ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що аналогічні правові висновки щодо застосування у подібних правовідносинах норм Закону України "Про виконавче провадження" викладені у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №761/11524/15-ц, від 15.11.2016 року у справі № 2а-2171/11/1370.

Щодо вимоги ДКП «Луцьктепло» про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Першого відділу ДВС м.Луцьк Головного ТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 про відмову винести постанову про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 26.10.2017 року ВП № 54359472 та невжиття заходів щодо повернення ДКП Луцьктепло з державного бюджету виконавчого збору у розмірі 324770,98 грн., відмовляє в її задоволенні через безпідставність та необґрунтованість, оскільки ДКП «Луцьктепло» адресувало звернення про таке скасування та вжиття відповідних заходів згідно листа №2187/08 від 12.06.2018р. начальнику Першого відділу ДВС м.Луцьк Головного ТУЮ у Волинській області, а не старшому державному виконавцю, з врахуванням положень ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець не наділений повноваженнями щодо скасування прийнятих ним постанов.

Суд критично оцінює доводи Першого відділу ДВС м.Луцьк Головного ТУЮ у Волинській області, що викладенні в запереченні №03-3-30/11567 від 22.08.2018р., оскільки матеріалами справи встановлено протилежне.

Також суд зазначає, що надана Першим відділом ДВС м.Луцьк Головного ТУЮ у Волинській області Постанова Верховного Суду від 30.05.2018р. у справі №808/3791/16 не висвітлює правову позицію застосування ЗУ "Про виконавче провадження" до даних правовідносин та обставин скарги, судом було наведено Постанови Верховного Суду, щодо застосування ЗУ "Про виконавче провадження" саме до правовідносин та обставин скарги.

Керуючись Конституцією України, Законом України Про виконавче провадження, статтями 234-236, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Державного комунального підприємства Луцьктепло задоволити частково.

2. Визнати недійсною постанову старшого державного виконавця Першого відділу ДВС м.Луцьк Головного ТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 про стягнення виконавчого збору від 26.10.2017 року ВП № 54359472 у розмірі 324770,98 грн..

3. Зобов'язати Перший відділ ДВС м.Луцьк Головного ТУЮ у Волинській області повернути ДКП Луцьктепло з державного бюджету виконавчий збір у розмірі 324770,98 грн. на р/р № 1 в банку АБ Укргазбанк, МФО 320478, .

4. В частині визнання неправомірними дій відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня її проголошення (ст.256 ГПК України).

Ухвала підписана 29.08.2018р.

Суддя С. В. Костюк