КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2018 р. Справа№ 910/23277/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання - Головатенко А.І.

за участю представників сторін:

від стягувача: не з'явились;

від боржника: адвокат ОСОБА_4 довіреність № ордер 746858 від 04.09.18;

від ВДВС: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.06.2018, повний текст ухвали складено 22.06.2018

у справі № 910/23277/15 (суддя Морозов С.М.)

винесену за результатом розгляду скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

на рішення та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Укравління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві

у справі № 910/23277/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Професійного фінансування"

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

про стягнення 3 622 453,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Банк Професійного фінансування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 3 622 453,66 грн. за кредитним договором № 44/кл/2013 від 06.09.2013, з яких заборгованість по поверненню кредитних коштів - 2 800 000,00 грн., заборгованість за поточними відсотками - 31 298,70 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 558 838,33 грн., сума пені за неповернення відсотків - 121 975,23 грн., сума 3% річних за неповернення відсотків - 6 648,16 грн. та сума інфляційних втрат за неповернення відсотків - 103 693,24 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2015, повне рішення складено 17.12.2015 у справі № 910/23277/15 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк Професійного фінансування" задоволено в повному обсязі та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості по поверненню кредитних коштів в розмірі 2 800 000,00 грн., суму заборгованості за нарахованими поточним відсотками в розмірі 31 298,70 грн., суму заборгованості по нарахованим простроченим відсоткам в розмірі 558 838,33 грн., суму пені за неповернення відсотків в розмірі 121 975,23 грн., суму 3% річних за неповернення відсотків в розмірі 6 648,16 грн., суму інфляційних втрат за неповернення відсотків в розмірі 103 693,24 грн. Здійснено розподіл судових витрат.

18.01.2016 Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ на виконання вказаного судового рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 у справі № 910/23277/15 в задоволенні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві у справі № 910/23277/15 відмовлено.

Не погоджуючись із винесеною ухвалою, Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 у справі № 910/23277/15 та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2018 апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 залишено без руху. Запропоновано Фізичній особі - підприємцю усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху надати до Київського апеляційного господарського суду докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у справі № 910/23277/15 у розмірі 1 762,00 грн. та надати письмове обґрунтування апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 258 ГПК України.

24.07.2018 від скаржника через відділ канцелярії суду надійшла заява до якої долучено платіжне доручення про сплату судового збору від 27.06.2018 № 16947716, що свідчить про усунення недоліків апеляційної скарги зазначених в ухвалі Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2018.

Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 № 09.1-08/2127/18, у зв'язку із відпусткою судді Отрюха Б.В., який не є суддею-доповідачем у даній справі, призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2018, справу № 910/23277/15 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Шаптала Є.Ю.

Враховуючи викладене вище, відповідно до вимог статті 262 Господарського процесуального кодексу України судова колегія визначилась про можливість відкриття апеляційного провадження у справі № 910/23277/15. Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час винесення ухвали до суду не надійшло.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 прийнято матеріали справи № 910/23277/15 до свого провадження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 у справі № 910/23277/15. Завершено підготовчі дії у справі № 910/23277/15. Призначено справу до розгляду на 04.09.2018.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2018 № 09.1-08/2674/18, у зв'язку із відпусткою судді Шаптали Є.Ю., який не є суддею-доповідачем у даній справі, призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2018, справу № 910/23277/15 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2018 прийнято матеріали справи № 910/23277/15 до свого провадження.

Повноважні представники стягувача та ВДВС у судове засідання 04.09.2018 не з'явились, про місце та час судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, враховуючи те, що в ухвалі Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 доведено до відома учасників судового процесу, що нез'явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, а також положення ч. 12 ст. 270 ГПК, судова колегія ухвалила розглядати апеляційну скаргу за відсутності повноважних представників стягувача та ВДВС.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (стаття 116 ГПК України в редакції станом на дату видачі наказу суду та відкриття виконавчого провадження).

15.12.2017 набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, відповідно до ч. 1 ст. 327 якого виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату винесення постанови державним виконавцем про відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно із ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця. У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом першої інстанції, державний виконавець 15.02.2016 прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження № 50145457.

Згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 28 закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

23.02.2016 державним виконавцем винесено постанову від 23.02.2016 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 50145457.

В подальшому, 23.06.2016 органом виконання судових рішень винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку із тим, що державним виконавцем вчинено всі дії щодо виявлення належного боржнику майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості та встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що із вказаної вище постанови органу державної виконавчої служби вбачається вчинення передбачених законом заходів щодо примусового виконання судового рішення у даній справі, а скаржником, в свою чергу, не надано суду доказів протилежного, крім того не надано доказів виконання рішення суду передбачений ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

З 05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі по тексту - Закон від 02.06.2016 № 1404-VІІІ).

Відповідно до пункту 7 Розділу XIII Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Враховуючи Прикінцеві та Перехідні положення Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, положення попереднього Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV застосовується не щодо всього виконавчого провадження, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV. Кожна виконавча дія, яка оформлюється в тому числі шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена згідно того закону, в період дії якого вона розпочата.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі № 910/1587/13.

Як вбачається із матеріалів справи, державним виконавцем були вчинені правомірні дії щодо винесення ним постанови про стягнення виконавчого збору від 23.02.2016 у виконавчому провадженні № 50145457.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" (у чинній редакції) арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Згідно ст. 57 закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату відкриття виконавчого провадження) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

При винесенні постанови від 15.02.2016 про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем на підставі заяви стягувача винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 50145457 у межах суми стягнення 3 622 453,66 грн., отже, дії державного виконавця узгоджуються з положеннями закону України "Про виконавче провадження" у редакції станом на час винесення названих вище постанов.

У зв'язку із винесенням постанови від 06.04.2018 про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу № 50145457 від 23.06.2016, до вказаних відносин мають застосовуватись положення Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за № 1404-VІІІ.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" (у чинній редакції) у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, 22.05.2018 органом виконання судових рішень, на підставі п. 13 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (у чинній редакції), закінчено виконавче провадження з примусового виконання рішення суду у даній справі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що посилання боржника на ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" (у чинній редакції) щодо неможливості винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору є безпідставними, оскільки винесення постанови про стягнення виконавчого збору відбулося раніше ніж закінчення виконавчого провадження 23.02.2016, а згідно із ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" (у чинній редакції) арешт не може бути знято у випадку нестягнення виконавчого збору.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що оскільки згідно зі статтею 28 Закону України Закону України "Про виконавче провадження" № 606 і статтею 40 Закону України Закону України "Про виконавче провадження" № 1404 стягнення виконавчого збору проводиться в межах "основного" виконавчого провадження, то відповідно постанову про стягнення виконавчого збору необхідно вважати пред'явленими до виконання. Строки визначені для пред'явлення виконавчих документів до виконання, які були передбачені статтею 22 Закону № 606 та які передбачені статтею 12 Закону № 1404, не пропущені.

Посилання відповідача у своїй скарзі на постанову суду касаційної інстанції у справі № 910/1587/13 є безпідставним, оскільки обставини у справі № 910/23277/15 є відмінними від обставин справи № 910/1587/13.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що дії державного виконавця вчинені без порушень вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, та вважає, що правові підстави для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 у справі 910/23277/15, зазначені скаржником у апеляційній скарзі та для задоволення апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, відсутні.

Твердження апеляційної скарги, які є ідентичними доводам скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 поданої до господарського суду першої інстанції, не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 у справі № 910/23277/15.

Скаржником на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення скарги на рішення та бездіяльність державного виконавця, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування ухвали місцевого суду не вбачається.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 у справі № 910/23277/15 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 у справі № 910/23277/15 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на Фізичну особу - підприємця ОСОБА_3.

4. Матеріали справи № 910/23277/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено та підписано 06.09.2018.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень, викладених у ст.ст. 286- 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич