КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"10" вересня 2018 р. Справа№ 910/16406/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

розглянувши заяву Комунального підприємства "Київпастранс" про відвід колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Разіної Т.І., Чорної Л.В., Яковлєва М.Л. від розгляду справи № 910/16406/17 за апеляційною скаргою Обслуговуючого кооперативу автостоянки "Дружба" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2018р. (повний текст складено 25.07.2018р.) у справі № 910/16406/17 (суддя - Паламар П.І.) за позовом Обслуговуючого кооперативу автостоянки "Дружба" до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, Комунального підприємства "Київпастранс", треті особи - Київська міська рада та Головне управління Держгеокадастру у м. Києві, про визнання недійсними державними актів, скасування державної реєстрації.

ВСТАНОВИВ наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2018р. у задоволенні клопотання експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз щодо надання необхідних матеріалів та погодження умов для проведення судово-технічної експертизи документів №11246/18-34, призначеної у справі №910/16406/17, відмовлено; для проведення експертизи, призначеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2018р., провадження у справі № 910/16406/17 зупинено до отримання висновку експерта.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, Обслуговуючий кооператив автостоянки "Дружба" звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2018р. у справі №910/16406/17 та винести рішення, яким витребувати від Комунального підприємства "Київпастранс" оригінал державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №385027 від 15.10.2012р. та оригінал державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №385028 від 15.10.2012р.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями року апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу автостоянки "Дружба" у справі № 910/16406/17 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорна Л.В., судді - Разіна Т.І., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.08.2018р. відкрито апеляційне провадження; розгляд справи № 910/16406/17 призначено на 04.09.2018.

Комунальним підприємством "Київпастранс" подано заяву про відвід колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Разіної Т.І., Чорної Л.В., Яковлєва М.Л. від розгляду справи № 910/16406/17.

Обґрунтовуючи відвід колегії суддів заявник посилається на те, що вказаний склад колегії вже переглядав іншу ухвалу Господарського суду міста Києва по даній справі та відмовив у задоволенні апеляційної скарги Комунального підприємства "Київпастранс".

Наведені обставини, на думку заявника, можуть впливати на об'єктивність та неупередженість суддів при розгляді даної апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2018 у справі № 910/16406/17 з огляду на те, що колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявленого їй відводу, судом було зупинено провадження у справі № 910/16406/17 в порядку частини 3 статті 39 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 3 статті 39 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

На розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Пономаренко Є.Ю. (головуючий суддя), судді - Дідиченко М.А., Руденко М.А. передано заяву Комунального підприємства "Київпастранс" про відвід колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Разіної Т.І., Чорної Л.В., Яковлєва М.Л. від розгляду справи № 910/16406/17.

Розглянувши вказану заяву, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

По перше, слід зазначити, що суддя Яковлєв М.Л., якому наразі заявлено відвід, не приймає участі у розгляді даної апеляційної скарги Обслуговуючого кооперативу автостоянки "Дружба" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2018р.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об'єктивності та неупередженості розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Бочан проти України" (Заява №7577/02) від 03.05.2007 суд нагадує, що "безсторонність", в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб'єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об'єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об'єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв'язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

В рішенні у справі "Олександр Волков проти України" від 09.01.2013 зазначено наступне. (104) Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ'єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (І) суб'єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об'єктивним у цій справі, та (ІІ) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах "Фей проти Австрії", від 24.02.1993, Series A N 255, пп. 28 та 30, та "Веттштайн проти Швейцарії", заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). (105) Проте між суб'єктивною та об'єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об'єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об'єктивний критерій), а й може бути пов'язана з питанням його або її особистих переконань (суб'єктивний критерій) (див. рішення у справі "Кіпріану проти Кіпру", заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-XIII). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб'єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об'єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства", п. 32, Reports 1996-III). (106) У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26.10.1984 у справі "Де Куббер проти Бельгії", Series A, №86). (107) Насамкінець, концепції незалежності та об'єктивної безсторонності тісно пов'язані між собою та залежно від обставин можуть вимагати спільного розгляду (див. рішення у справі "Сасілор-Лормін проти Франції", заява №65411/01, п. 62, ECHR 2006-XIII).

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участі у конкретній справі. Відвід судді в господарському процесі як правова категорія - це висловлена в письмовій формі недовіра колегії господарського суду на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі внаслідок виявлення будь-якої особистої прихильності чи упередженості, заявлена учасником розгляду конкретної справи.

Згідно ст. 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження в справі.

Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанцій, а також у новому розгляді справи після скасування постанови суду апеляційної інстанції.

Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови суду касаційної інстанції.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасоване судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з виключними обставинами у цій справі.

В рішенні у справі "Білуха проти України" (Заява №33949/02) від 09.11.2006 сказано: "стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного".

Як вже вказувалося, право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об'єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Водночас, згідно із п. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Так, заява Комунального підприємства "Київпастранс" про відвід колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Разіної Т.І., Чорної Л.В., Яковлєва М.Л. від розгляду справи № 910/16406/17 не містить обставин, які підтверджують сумнів у її неупередженості або об'єктивності.

Сама по собі незгода Комунального підприємства "Київпастранс" із процесуальними рішеннями вказаних суддів в межах розгляду іншої апеляційної скарги у даній справі не є підставою для відводу згідно з вищезазначеними нормами Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, розглянувши заяву Комунального підприємства "Київпастранс" про відвід колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Разіної Т.І., Чорної Л.В., Яковлєва М.Л. від розгляду справи №910/16406/17, суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки наведені заявником доводи в її обґрунтування, у розумінні ст. ст. 35, 36 Господарського процесуального кодексу України, не можуть бути підставою для відводу судді.

На підставі викладеного та керуючись статтями 35, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Комунального підприємства "Київпастранс" про відвід колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Разіної Т.І., Чорної Л.В., Яковлєва М.Л. від розгляду справи № 910/16406/17 відмовити.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко