ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" серпня 2018 р. Справа № 924/569/18

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Мухи М.Є., при секретарі судового засідання Попик О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" м. Київ

до сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу "Перший національний аграрний кооператив" м. Хмельницький

про стягнення 63061,07 грн. платежів за фактичний час користування, 978,53 грн. - 3% річних, 3395,59грн. - інфляційних нарахувань, 125644,50грн. компенсаційних витрат

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1А, довіреність № б/н від 17.04.18р., в режимі відеоконференції;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 12.07.18р.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі.

03.07.18р. до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" про стягнення із Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу "Перший національний аграрний кооператив" 193079,69грн. заборгованості згідно договору про фінансовий лізинг №00011679 від 04.12.2015р.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями, вказану позовну заяву передано для розгляду судді Мусі М.Є.

04.07.2018р. ухвалою господарського суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження. Підготовче засідання призначено на 23 липня 2018 р.

В підготовчому засіданні 23.07.18р. постановлено ухвалу про оголошення перерви до 7 серпня 2018 року.

Ухвалою від 07.08.18р. закрито підготовче провадження у справі № 924/569/18 та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.08.18р.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" звернулось до господарського суду з позовом до сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу "Перший національний аграрний кооператив" м. Хмельницький про стягнення 63061,07 грн. платежів за фактичний час користування, 978,53 грн. - 3% річних, 2653,52грн. - інфляційних нарахувань, 125644,50грн. компенсаційних витрат у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором фінансового лізингу від 04.12.2015 №00011679. В обґрунтування позову зазначає, що за договором фінансового лізингу від 04.12.2015 №00011679 об'єктом (предметом) лізингу, згідно з п.3.1. Загальних умов, є транспортний засіб - автомобіль марки VW LNF CrafterGP 50 Kasten LR UH HD , 2015 року виробництва, Шасі N WV1ZZZ2EZF6017316, Двигун № НОМЕР_1. У відповідності з п.п.3.2. та 3.1. загальних умов, Лізингодавець прийняв на себе зобов'язання придбати у власність об'єкт лізингу, який був обраний відповідно до специфікації Лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає вимогам Лізингоодержувача. Лізингоодержувач на власний розсуд здійснив вибір Дилера-продавця, у якого ТОВ Порше Лізинг Україна придбало об'єкт лізингу. Наголошує на тому, що у розділі Умови лізингу договору лізингу зазначається: вартість об'єкту лізингу: 1012807 грн, 303837,78 грн. авансовий платіж; 708969,22 грн. - обсяг фінансування, кількість лізингових платежів: 60, строк лізингу (місяців): 60, лізинговий платіж 22859,52 грн. Окрім цього, в розділі Умови лізингу зазначається, що усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях відповідно до пунктів 6.3 та 6.4.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

Наголошує на тому, що згідно з Акту прийому-передачі від 24.12.2015 року Позивач передав, а Відповідач отримав у користування під виплату лізингових платежів Об'єкт лізингу, яким є транспортний засіб - автомобіль марки VW LNF CrafterGP 50 Kasten LR UH HD , 2015 року виробництва, Шасі N WV1ZZZ2EZF6017316, Двигун № НОМЕР_1.

Відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), перший лізинговий платіж, підлягав сплаті 04.12.2015 року, а останній - 15.12.2020 року. Чергові лізингові платежі сплачуються щомісячно на відповідну дату поточного місяця, що погоджена Сторонами у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування).

Стверджує, що невиконання Відповідачем зобов'язань з оплати лізингових платежів у період часу з грудня 2016 року по серпень 2017 року призвело до виникнення заборгованості та стало підставою для відмови Позивачем від договору. У зв'язку з чим, 16.08.2017 року, Відповідачу було направлено вимогу та повідомлення про відмову від договору, яке було отримано 28.08.2017р.

Зазначає, що враховуючи неодноразові прострочення з оплати Лізингових платежів з боку Лізингоодержувача та у зв'язку з тим, що такі прострочення тривають більше 30 днів, Позивач, з метою захисту своїх інтересів шляхом припинення зобов'язання 28.08.2017 року на адресу Відповідача здійснено доставку Вимоги про сплату заборгованості за договором, повернення Об'єкту лізингу та повідомлення про відмову від договору за №00011679 від 04.12.2015. Вимога Позивача щодо повернення Об'єкту лізингу була проігнорована Відповідачем, внаслідок чого ТОВ Порше Лізинг Україна вимушене було керуватися відповідними положеннями Договору лізингу.

21.12.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинено виконавчий напис стосовно повернення Лізингоодержувачем - Відповідачем на користь Лізингодавця - ТОВ Порше Лізинг Україна Об'єкта фінансового лізингу - транспортний засіб - автомобіль марки VW LNF CrafterGP 50 Kasten LR UH HD , 2015 року виробництва, Шасі № WV1ZZZ2EZF6017316, Двигун № НОМЕР_1.

08.02.2018. На підставі зазначеного виконавчого напису постановою державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження № 55457962. 09.02.2018 державним виконавцем було повернуто - автомобіль марки VW LNF CrafterGP 50 Kasten LR UH HD, 2015 року виробництва, Шасі № WV1ZZZ2EZF6017316, Двигун № НОМЕР_1 стягувачу, а саме TOB Порше Лізинг Україна про що складено відповідний акт. 12.02.2018 державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

28.08.2017 р. на адресу Відповідача здійснено доставку Вимоги про сплату заборгованості за договором, повернення Об'єкту лізингу та повідомлення про відмову від договору за № №00011679 від 04.12.2015, тому на підставі п. 12.6 Договору Позивач відмовився від Договору про фінансовий лізинг № 00011679 від 04.12.2015 р. та з цього часу Відповідачу почала нараховуватись плата за користування Об'єктом лізингу. У зв'язку із невиконанням Відповідачем умов Договору та неповерненням Об'єкту лізингу до 09.02.2018 p., керуючись п. 6.18 Договору, Позивачем, нараховано плату за фактичне користування Об'єктом лізингу в період з вересня 2017 року по лютий 2018 року на загальну суму 63061,07грн.

Наголошує на тому, що ТОВ Порше Лізинг Україна уклало договір про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012 року з Товариством з обмеженою відповідальністю Юридична компанія Тріпл Сі, договір про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012 року з Товариством з обмеженою відповідальністю КРЕДИТЕКСПРЕС ЮКРЕЙН ЕЛ.ЕЛ.СІ., договір відповідального зберігання від 01.09.2014 року з Товариством з обмеженою відповідальністю АВТОСОЮЗ. За умовами вказаних договорів ТОВ Порше Лізинг Україна отримуються послуги із зберігання та юридичного супроводу досудового врегулювання спорів із боржниками. Враховуючи факт невиконання Відповідачем умов Договору лізингу, Позивачем були здійснені витрати за отримані послуги від вищевказаних компаній спрямованих на погашення Відповідачем заборгованості та виконання умов договору на суму 120929,26 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача проти позову заперечує. У відзиві на позов від 23.07.2018р. зазначає, що позивачем не надано доказів, які підтверджують заборгованість Відповідача за фактичне користування об'єктом лізингу, тому підстави для стягнення боргу з урахуванням трьох процентів річних та інфляційних втрат відсутні.

Зазначає, що відсутні підстави для стягнення з Відповідача витрат Позивача, понесені внаслідок залучення юристів для надання послуг із зберігання та юридичного супроводу досудового врегулювання спорів із боржниками, оскільки така сума витрат на оплату юридичних послуг не є збитками, такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків, а їх наявність не знаходиться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про фінансовий лізинг № 00011679 від 04.12.2015 року, укладеним між сторонами у справі.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

04.12.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю Порше Лізинг Україна (лізингодавець) та кооперативом "Перший національний аграрний кооператив", надалі - сільськогосподарським обслуговуючим кооперативом "Перший національний аграрний кооператив" (лізингоодержувач) був укладений договір про фінансовий лізинг №00011679, згідно якого лізингодавець зобов'язався передати лізингоодержувачу об'єкт лізингу (автомобіль марки автомобіль марки VW LNF CrafterGP 50 Kasten LR UH HD, 2015 року виробництва, Шасі № WV1ZZZ2EZF6017316, Двигун № НОМЕР_1), а лізингоодержувач прийняти обєкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно з Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму 1012807 грн., строк лізингу 60 місяців, лізинговий 22859,52 грн., авансовий платіж 303837,78 грн.

Відповідно до п. 6.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, що є додатком до договору про фінансовий лізинг та є невідємною його частиною (далі умови) для експлуатації об'єкта лізингу лізингоодержувач зобовязався здійснювати щомісячні лізингові платежі відповідно до плану відшкодування.

Відповідно до п. 6.5 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (Умови лізингу) щомісячні лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений Порше Лізинг Україна у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування).

Судом встановлено, що відповідно до графіку покриття витрат відповідач має здійснювати лізингові платежі до 15 числа кожного місяця, останній платіж має бути здійснено 15.12.2020р.

Пунктом 8.3.1 умов передбачено, якщо лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш ніж 10 робочих днів, лізингодавець має право надіслати лізингоодержувачу першу вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо лізингоодержувач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту відправлення першої вимоги щодо сплати, лізингодавець надсилає в такий же спосіб другу вимогу щодо сплати, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 робочих днів. У випадку, якщо лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, лізингодавець має право направити лізингоодержувачу третю вимогу щодо сплати та відмовитися від контракту в односторонньому порядку, за п. 12.6.1 договору. Сторони погодились, що невиконання зобов'язань після надіслання другої вимоги означає, що лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за договором.

Згідно п. 8.3.2. умов лізингу якщо лізингоодержувач повністю або частково здійснить оплату (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів (у відповідності до Закону України "Про фінансовий лізинг") Порше Лізинг Україна має право розірвати контракт/відмовитися від контракту і витребувати об'єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно до п. 12.1. умов лізингу строк лізингу за контрактом визначається у договорі про фінансовий лізинг та Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування).

Відповідно до п. 12.6.1 умов, Порше Лізинг Україна має право в односторонньому порядку розірвати контракт / відмовитися від контракту, та також право на повернення об'єкту лізингу, зокрема, якщо лізингоодержувач не сплатив один наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобовязання зі сплати перевищує 30 календарних днів.

Відповідно до п. 12.9 Умов у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту відповідно до пункту 12 контракту, відмови лізингоодержувача придбати об'єкт лізингу, як передбачено пунктом 4.2., а також якщо Порше Лізинг Україна вимагає повернення обєкта лізингу відповідно до інших положень контракту. Лізингоодержувач зобов'язаний повернути обєкт лізингу за свій власний рахунок у відповідному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна, якщо інша адреса не вказана Порше Лізинг Україна, впродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту. В цей же строк лізингоодержувач сплачує Порше Лізинг будь-яку різницю між вартістю обєкту лізингу та лізинговими платежами, що залишились несплаченими відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, а також іншими платежами, що залишились несплаченими відповідно лізингоодержувачем відповідно до контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Порше Лізинг та має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобов'язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту виконання лізингоодержвачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання контракту.

Пунктом 12.13 умов сторони погодили, що у випадках, передбачених зокрема, п. 12.6 договір вважається розірваним на 10 (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Пунктом 13.1. умов лізингу передбачено, що лізингоодержувач зобовязаний у строки, встановлені Порше Лізинг Україна, повернути обєкт лізингу Порше Лізинг Україна у всіх випадках дострокового закінчення строку лізингу, розірвання контракту, крім випадку, коли лізингоодержувач набуває право власності на обєкт лізингу відповідно до умов контракту.

24.12.2015 на виконання договору про фінансовий лізинг № 00011753 від 04.12.2015 позивач передав, а відповідач прийняв у користування предмет лізингу: автомобіль марки VW LNF CrafterGP 50 Kasten LR UH HD, 2015 року виробництва, Шасі № WV1ZZZ2EZF6017316, Двигун № НОМЕР_1, що підтверджується актом прийому-передачі об'єкта лізингу, підписаним та скріпленим печатками сторін договору.

Як стверджує позивач та вбачається з первинних документів, доданих до матеріалів справи, відповідач свого обов'язку із сплати лізингових платежів в повному обсязі не виконав, у звязку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по лізинговим платежам, які складалися з відшкодування частини вартості об'єкта лізингу, процентів та комісії, починаючи з грудня 2016 року по серпень 2017р.

Відповідно до частини 1 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Позивачем, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором, було надіслано нагадування про несплату від 06.07.2017р.; друге нагадування про несплату від 17.07.2017р.; третє нагадування про несплату від 07.08.2017р.

Судом встановлено, що відповідачу було направлено вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору від 04.12.2015р. №00011679, яка була отримана відповідачем 28.08.2017року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №710.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Отже, суд робить висновок про те, що договір фінансового лизінгу від 04.12.2015 №00011679 розірвано в односторонньому порядку лізингодавцем з 28.08.2017р., з настанням для сторін відповідних наслідків, зокрема щодо повернення предмету лізингу (відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 10 Закону України "Про фінансовий лізинг").

Згідно з п. 13.6. Умов лізингу, якщо позивач не зможе здійснити своє право на вилучення (повернення), як передбачено у пункті 13, він матиме право на вилучення Обєкта лізингу у відповідача в примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса.

Керуючись даним пунктом договору, позивач скористався своїм правом та звернувся до нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису.

21.12.2017 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис нотаріуса зареєстрованого в реєстрі за реєстровим № 865 про повернення об'єкта лізингу.

08.02.2018 головним державним виконавцем Подільського райвідділу ДВС м. Києва відкрито виконавче провадження №55457962 та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового повернення об'єкта лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса № 865 від 21.12.2017р.

09.02.2018 державним виконавцем було повернуто - автомобіль марки VW LNF CrafterGP 50 Kasten LR UH HD, 2015 року виробництва, Шасі № WV1ZZZ2EZF6017316, Двигун № НОМЕР_1 стягувану, а саме TOB Порше Лізинг Україна про що складено відповідний акт.

12.02.2018 державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Також у матеріалах справи позивачем надано договір про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012 року з Товариством з обмеженою відповідальністю Юридична компанія Тріпл Сі, Договір про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012 року з Товариством з обмеженою відповідальністю КРЕДИТЕКСПРЕС ЮКРЕЙН ЕЛ.ЕЛ.СІ., договір відповідального зберігання від 01.09.2014 року з Товариством з обмеженою відповідальністю АВТОСОЮЗ. За умовами вказаних договорів ТОВ Порше Лізинг Україна отримуються послуги із зберігання та юридичного супроводу досудового врегулювання спорів із боржниками.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором фінансового лізингу від 04.12.2015 р. №00011679 позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 63061,07 грн. платежів за фактичний час користування, 978,53 грн. - 3% річних, 3395,59грн. - інфляційних нарахувань, 125644,50грн. компенсаційних витрат.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши доводи представників сторін, суд дійшов до наступних висновків.

Частиною 1 ст.1 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов'язки виникають зокрема, з Договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.ст.626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи 04.12.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю Порше Лізинг Україна (лізингодавець) та кооперативом "Перший національний аграрний кооператив", надалі - сільськогосподарським обслуговуючим кооперативом "Перший національний аграрний кооператив" (лізингоодержувач) був укладений договір про фінансовий лізинг №00011679, згідно якого лізингодавець зобов'язався передати лізингоодержувачу об'єкт лізингу (63061,07 грн. платежів за фактичний час користування, 978,53 грн. - 3% річних, 3395,59грн. - інфляційних нарахувань, 125644,50грн. компенсаційних витрат), а лізингоодержувач прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно з Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму 1012807 грн., строк лізингу-60 місяців, лізинговий 22859,52 грн. , авансовий платіж 303837,78 грн.

Договір № 0011679 від 04.12.2015 за правовою природою є договором лізингу.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічні положення містяться в статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно з частинами 1, 2 статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється у порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати суму, яка відшкодовує вартість предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом, інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

В пункті 6.1. розділу 6 "Лізингові платежі" Умов лізингу визначено, що для експлуатації об'єкта лізингу лізингоодержувач щомісяця виплачуватиме Порше Лізинг Україна лізингові платежі у відповідності до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування). Кожний лізинговий платіж включає в себе: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування; частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості об'єкта лізингу); комісії; покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим Контрактом та інші витрати, передбачені або прямо пов'язані з Контрактом.

Таким чином, договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. На правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем, як лізингодавцем, лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Умовами пункту 4.2. розділу 4 "Власність" Умов лізингу визначено, що право власності на об'єкт лізингу перейде до лізингоодержувача (відповідача) після завершення строку дії цього Контракту, після сплати останнього лізингового платежу, інших платежів за цим Контрактом та виконання всіх зобов'язань лізингоодержувачем.

Згідно з п. 6.5 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений Порше Лізинг Україна у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування).

Лізингоодержувач здійснює лізингові платежі відповідно до термінів, визначених у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування) (п.6.10 Умов).

Відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування) датою сплати лізингових платежів, які включають відшкодування вартості обєкта лізингу та проценти і комісії, є 15 число поточного місяця.

Суд встановив, що відповідач належним чином не виконував зобов'язань з оплати лізингових платежів, що призвело до виникнення заборгованості за договором лізингу.

Відповідно до п. 8.3.1 Умов якщо лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш, ніж на 10 робочих днів, Порше Лізинг Україна має право: надіслати лізингоодержувачу першу вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо лізингоодержувач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту відправлення першої вимоги щодо сплати, Порше Лізинг Україна надсилає в такий же спосіб другу вимогу щодо сплати, яка подовжує строк здійснення оплати ще на 8 (вісім) робочих днів. У випадку якщо Лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, Порше Лізинг Україна має право направити Лізингоодержувачу третю вимогу щодо сплати та відмовитися від контракту в односторонньому порядку, за пунктом 12.6.1. контракту. Сторони погоджуються, що невиконання зобов'язань після надіслання другої вимоги щодо сплати означає, що лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим контрактом.

Якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів (у відповідності до Закону України "Про фінансовий лізинг"), Порше Лізинг Україна має право розірвати контракт/відмовитися від контракту і витребувати об'єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса (п. 8.3.2 Умов).

Пунктом 12.6. Умов передбачено, що Порше Лізинг Україна має право в односторонньому порядку розірвати цей контракт/відмовитися від контракту, а також серед іншого, право на повернення обєкта лізингу у випадку, зокрема, якщо лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобовязання сплати перевищує 30 календарних днів (п.12.6.).

Згідно з п. 12.7 Умов день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від контракту, визначається Порше Лізинг Україна у відповідному повідомленні/вимозі. Порше Лізинг Україна надсилає лізингоодержувачу письмове повідомлення/вимогу про розірвання/відмову від контракту та, за можливості, звязується з ним доступними телефонними засобами звязку для повідомлення про розірвання/відмову від контракту. Таке повідомлення надсилається Порше Лізинг Україна на адресу за зареєстрованим місцезнаходженням лізингоодержувача (для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців). У випадку неотримання лізингоодержувачем повідомлення/вимоги з будь-яких причин, лізингоодержувач вважається належним чином повідомлений на 10 (десятий) календарний день з дня відправлення такого повідомлення, що підтверджується документами з відміткою ДП "Укрпошта" про прийняття повідомлення для відправки.

У випадках, передбачених пунктами 12.6. та 12.12 контракт вважається розірваним на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони (п. 12.13 Умов).

Відповідно до п. 12.9 Умов у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту відповідно до п. 12 контракту, відмови лізингоодержувача придбати обєкт лізингу, як передбачено п. 4.2, а також якщо Порше Лізинг Україна вимагає повернення обєкта лізингу відповідно до інших положень контракту, лізингоодержувач зобовязаний повернути обєкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна, якщо інша адреса не вказана Порше Лізинг Україна, протягом 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту.

Як вбачається з матеріалів справи, у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором щодо сплати лізингових платежів, позивач надсилав на адресу відповідача нагадування про несплату, а саме: перше нагадування від 06.07.2017р. про сплату 21972,78 грн.; друге нагадування від 17.07.2017р. про сплату 21963,47 грн., третє нагадування від 07.08.2017р. про сплату 43313,66 грн.

В подальшому у відповідності до ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", розділів 8, 12 договору, відповідачу було направлено вимогу за вих. №00011679 від 16.08.2017р. про сплату заборгованості за договором, повернення обєкту лізингу та повідомлення про відмову від договору, у якій позивач вимагав сплати боргу протягом 3 днів з дня отримання даної вимоги, повідомив про відмову від договору про фінансовий лізинг №00011679 від 04.12.2015р. та вимагав від відповідача повернути об'єкт лізингу впродовж 10 робочих днів. Вказана вимога отримана відповідачем 28.08.2017р., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та поштовим повідомленням про вручення кореспонденції.

Таким чином, враховуючи положення п.п. 12.9, 12.13, Умов та вимоги, викладені позивачем у вимозі №00011679 від 16.08.2017р., договір про фінансовий лізинг №000111679 від 04.12.2015р. був розірваний 28.08.2017р., і відповідач зобовязаний був повернути позивачу обєкт лізингу.

Однак, відповідач своїх зобовязань не виконав, обєкт лізингу у визначені строки не повернув.

Згідно з п.п. 13.1., 13.2. Умов лізингоодержувач зобовязаний у строки, встановлені Порше Лізинг Україна, повернути обєкт лізингу Порше Лізинг Україна у всіх випадках дострокового закінчення строку лізингу, розірвання контракту, крім випадку, коли лізингоодержувач набуває право власності на обєкт лізингу відповідно до умов контракту. Якщо лізингоодержувач відмовляється від повернення або затримує повернення обєкта лізингу, Порше Лізинг Україна має право вилучити (повернути) обєкт без попередньої згоди лізингоодержувача у визначеному законодавством України порядку. У разі вилучення (повернення) обєкта лізингу, лізингоодержувач зобовязаий забезпечити Порше Лізинг Україна або уповноваженій нею особі вільний доступ до місця розташування обєкта лізингу, а також не перешкоджати процесу повернення обєкта лізингу.

Пунктом 13.6 Умов передбачено, що якщо Порше Лізинг Україна не зможе здійснити свої права на вилучення (повернення), як передбачено у цьому пункті 13, Порше Лізинг Україна матиме право на вилучення обєкта лізингу у лізингоодержувача в примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса.

21.12.2017 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис нотаріуса зареєстрованого в реєстрі за реєстровим № 865 про повернення об'єкта лізингу.

08.02.2018 головним державним виконавцем Подільського райвідділу ДВС м. Києва відкрито виконавче провадження №55457962 та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового повернення об'єкта лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса № 865 від 21.12.2017р.

09.02.2018 державним виконавцем було повернуто автомобіль марки VW LNF CrafterGP 50 Kasten LR UH HD, 2015 року виробництва, Шасі № WV1ZZZ2EZF6017316, Двигун № НОМЕР_1 стягувану, а саме TOB Порше Лізинг Україна про що складено відповідний акт.

12.02.2018 державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно п. 6.18 Умов у випадку розірвання контракту/ відмови від контракту за ініціативою Порше Лізинг Україна відповідно до п. 12 контракту, лізинговий платіж буде вважатись платою за користування об'єктом лізингу.

На підставі вказаних положень договору позивач заявив до стягнення 63061,07 грн. плати за фактичний час користування об'єктом лізингу за період з вересня 2017 по лютий 2018 року.

Пунктом 4 ст. 179 ГК України визначено основний принцип, який визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Аналогічні положення містять і норми ЦК України, які визначають, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов (ст. 627 ЦК України); зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст. 628 ЦК України), сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 ЦК України).

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонам.

Зважаючи на викладене, дані зведеної облікової виписки з рахунку клієнта, п. 6.18 Умов, реалізацією вільного волевиявлення сторін під час визначення умов договору, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлені вимоги в частині стягнення з відповідача 63061,07 грн. платежів за фактичний час користування, які підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 978,54 грн. 3% річних згідно з поданим розрахунком.

Суд, враховуючи умови договору та перевіривши розмір заявлених позивачем 3% річних, зазначає, що останні заявлені в межах можливих нарахувань, а тому позовні вимоги про стягнення 978,54 грн. 3% річних підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3395,59 грн. інфляційних втрат згідно з поданим розрахунком (15.09.2017р. 22.06.2018р.).

Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних улисті Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997р., визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов'язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов'язання, за період з моменту виникнення обов'язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов'язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Аналогічна правова позиція щодо порядку розрахунку інфляційних втрат наведена у постанові Верховного Суду від 26.07.2018р. по справі №910/23359/15. Здійснивши перевірку правильності розрахунку інфляційних втрат, суд прийшов до висновку, що сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача за період грудень 2017р травень 2018р. в сумі 1142,37 грн., за період січень 2017р травень 2018р. в сумі 922,07 грн., за період лютий 2018р. травень 2018р. в сумі 589,08 грн.

Таким чином, у частині позовних вимог про стягнення з відповідача 742,07 грн. інфляційних втрат належить відмовити.

Щодо стягнення з відповідача відповідно до положень ст. 22 ЦК України, ст.ст. 224, 225 ГК України збитків у розмірі 125644,50 грн. (із врахуванням 3% річних та інфляційних), які виникли, у зв'язку з порушенням відповідачем своїх зобов'язань за договором, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з положеннями ст. 224 ГК України, які узгоджуються з положеннями ст. 623 ЦК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками згідно з частиною 2 ст. 224 ГК України розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з вимогами ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Відповідно до ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин (зокрема, відшкодування заподіяних збитків) є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Також положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування збитків, а за частинами 1, 2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Для настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків необхідна наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність збитків; 2) протиправна поведінка заподіювача збитків; 3) причинний зв'язок між збитками та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина.

При цьому, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до п. 8.2.3 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу у випадку прострочення сплати платежу до відповідача застосовуються такі санкції, зокрема, компенсація будь-яких витрат, понесених Порше Лізинг Україна та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених відповідачем у відповідності до контракту.

В п. 12.10 Умов визначено, що у будь-якому випадку дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту, Порше Лізинг Україна прямо зберігає за собою право вимагати додаткових компенсацій, особливо щодо таких фактичних витрат, як страхові франшизи, витрати на збут (передпродажна підготовка, оцінка обєкта лізингу, доставка обєкта лізингу з метою подальшого продажу, передачі у користування, тощо), штрафи, витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача 125644,50 грн. (із врахуванням 3% річних та інфляційних) збитків позивач вказує, що вказані збитки були понесені внаслідок залучення третіх осіб для стягнення заборгованості за договором, вилучення транспортного засобу у відповідача та звернення до спеціалізованої організації ТОВ Юридична компанія Тріпл Сі, КРЕДИТЕКСПРЕС ЮКРЕЙН ЕЛ.ЕЛ.СІ., АВТОСОЮЗ, для отримання послуг з юридичного консультування, підготовці позовної заяви, представництва інтересів позивача в суді, послуг зберігання.

Суд відзначає, що виходячи із змісту ст. 623 ЦК України та ст. 224 ГК України витрати на оплату юридичних та інших послуг не є збитками, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про фінансовий лізинг.

Отримання позивачем послуг з вчинення виконавчого напису нотаріуса, підготовки процесуальних документів для відкриття виконавчого провадження, супроводження повернення об'єкту лізингу, послуг по доставці обєкта лізингу, його відповідальному зберіганню, юридичному консультуванню, підготовці процесуальних документів, представництва інтересів позивача в суді, тощо не є обов'язковими витратами, які особа має зробити для відновлення свого порушеного права, а вибір представників, які будуть вчиняти вказані дії та представляти її інтереси, є її правом.

Аналогічна позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України у справі № 927/683/16 від 06.06.2017р., у справі № 913/1047/16 від 12.06.2017р., у справі №913/1051/16 від 26.04.2017р. та оглядовому листі Вищого господарського суду України №01-06/20/2014 від 14.01.2014р.

Також суд приймає до уваги, що долучені до матеріалів справи акти наданих послуг не містять інформації з приводу переліку дій, які проводились спеціалізованими організаціями, спрямованих на стягнення заборгованості, вилучення об'єкта лізингу, тощо. Матеріали справи не містять і інших доказів, які б підтверджували проведення третіми особами будь-яких дій, як пов'язаних з безпосереднім вилученням об'єкта лізингу, так і реалізацією послуг з вчинення виконавчого напису нотаріуса, подання заяви та супроводження виконавчого провадження, супроводження процесу вилучення об'єкта лізингу, що унеможливлює відшкодування виплачених їм сум гонорару в порядку пункту 13.5 Умов.

Отже, враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку, що витрати, які включені позивачем до складу збитків, завданих у зв'язку із порушенням відповідачем своїх зобов'язань за договором, не відповідають вимогам ст. 22 ЦК України та ст. 225 ГК України, а тому вимога позивача про їх стягнення є безпідставною, необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З приводу витрат позивача на оплату правничої допомоги в сумі 12 000,00 грн., зазначених в попередньому орієнтовному розрахунку судових витрат, суд зауважує, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Відповідно ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, у матеріалах справи знаходиться договір про надання юридичних послуг із ТОВ „Юридична компанія „Праймлекс від 27.03.2018р на надання правової допомоги позивачу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для відшкодування стороні витрат по оплаті послуг адвоката за договором про надання правової допомоги необхідним є як факт їх надання позивачу, так і те, що зміст наданих послуг є необхідним для розгляду справи у господарському суді.

Відповідно до ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Згідно з приписами ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як зазначено у ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

При цьому, позивачем у прохальній частині позовної заяви не заявлялись до стягнення витрати на правову допомогу, не надано доказів у їх підтвердження (саме в розумінні ст. 126 ГПК України, п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а також не подано відповідної заяви в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України, а тому питання їх розподілу між сторонами судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" м. Київ до сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу "Перший національний аграрний кооператив" м. Хмельницький про стягнення 63061,07 грн. платежів за фактичний час користування, 978,53 грн. - 3% річних, 3395,59грн. - інфляційних нарахувань, 125644,50грн. компенсаційних витрат задовольнити частково.

Стягнути сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу "Перший національний аграрний кооператив" (м. Хмельницький, вул.. Зарічанська, 3/2, блок 5/2-1,код 39847648) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (м. Київ, проспект Павла Тичини, 1В, офіс В, код 35571472) 63061,07 грн. платежів за фактичний час користування, 978,53 грн. - 3% річних, 2653,52грн. - інфляційних нарахувань , 1000,40 грн. витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

В решті позову в частині стягнення 742,07 грн. - інфляційних нарахувань, 125644,50 грн. плати за фактично понесені витрати відмовити.

Згідно з ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст.257 та пп.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України.

Повний текст рішення складено 05.09.18р.

Суддя М.Є. Муха

Віддруковано 4 примірники: 1 - до справи, 2, 3 позивачу (02152, м. Київ, вул. Павла Тичини, 1-В; представнику ОСОБА_5 01001, м. Київ, вул. Еспланадна, 34/2, офіс 3), 4 - відповідачу (29017 м. Хмельницький, вул. Зарічанська, буд.3/2, блок 5/2-1).