РІШЕННЯ

Іменем України

27 серпня 2018 року м. Чернігів

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т. Г.

за участю секретаря судового засідання Хіловської І. Д.

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу №927/46/18

за позовом: Селянського (фермерського) господарства «Світанок», вул. Шкільна, 8, с. Стадниця, Тетіївський район, Київська область, 09834

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Фідленс», АДРЕСА_1, 17600; поштова адреса: А/С №5, м. Монастирище, Монастирищенський район, Черкаська область 19100

про стягнення 546470грн.60коп.,

у присутності представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 адвоката (довіреність №1 від 12.02.2018, ордер серії ЧН №037094 від 10.08.2018)

від відповідача: не зявився

В судовому засіданні 27.08.2018 на підставі ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 541060грн. боргу та 5410грн.60коп. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору поставки №09/11-17 від 09.11.2017 по накладним №13 від 09.11.2017, №14 від 10.11.2017 та №15 від 11.11.2017 позивачем передано відповідачу товар сою, загальною вартістю 838350грн. За повідомленням позивача, відповідач в порушення умов договору розрахувався за товар лише частково на суму 297290грн., внаслідок чого виник заявлений до стягнення борг, який він і просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також застосувати до останнього за прострочення оплати товару передбачені договором заходи відповідальності у вигляді стягнення штрафу.

У строк, встановлений судом, відзив відповідачем не надано. Про поважність причин ненадання відзиву на позов відповідач суд не повідомив. Враховуючи, що відзив не наданий відповідачем без поважних причин, суд відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України вирішує спір за наявними матеріалами справи.

До початку підготовчого засідання, призначеного судом на 14.08.2018, відповідачем подано додаткові пояснення по справі, в яких відповідач зазначає, що відповідно до п.6.3. договору у разі ненадання протягом 5 (пяти) робочих днів документів, що повинні бути наданні разом з товаром, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 0,5% вартості партії товару, що мала бути поставлена з цими документами за кожен такий випадок. За повідомленням відповідача, з товаром на суму 838350грн. прийшли лише видаткові накладні, жодного документу на виконання п.3.5. договору не надано, а тому у відповідача до позивача наявні зустрічні однорідні вимоги у вигляді штрафу у розмірі 4191грн.75коп. (838350,00грн. х 0,5%), у звязку з чим відповідачем було направлено заяву від 06.08.2018 про зарахування зустрічних однорідних вимог. В звязку з цим відповідач просив припинити провадження у справі в частині стягнення 4191грн.75коп. штрафу внаслідок припинення зобовязання в цій частині зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Позивач в письмових поясненнях від 27.08.2018 не визнав факт ненадання посвідчень про якість товару (зерна) відповідачу разом із товаром, а передбачені п.4.3. договору поставки документи, а саме ветеринарне свідоцтво або довідка, за твердженням позивача, для даного виду товару не передбачені. Позивач стверджує про відсутність однієї із важливих умов для здійснення зарахування зустрічних вимог такої як безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобовязань. Позивач не визнає факту порушення ним умов договору та законодавства щодо невчасного надання супровідних документів на товар та стверджує, що відповідач не позбавлений права звернутись до суду із позовом з приводу стягнення заявленого ним штрафу.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча він був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується інформацією розміщеною на офіційному сайті Укрпошти в розділі відстеження пересилання відправлень, відповідно до якої рекомендоване поштове відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 398, яке направлялось судом на поштову адресу відповідача, а саме: А/С №5, м. Монастирище, Монастирищенський район, Черкаська область, 21.08.2018 «вручено за довіреністю».

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За правилами п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи, з метою уникнення затягування вирішення спору суд приходить до висновку про можливість здійснення розгляду справи по суті за відсутності відповідача в судовому засіданні за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи позивача, зясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

09 листопада 2017 року між Селянським (фермерським) господарством «Світанок» (позивач у справі, постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Фідленс» (відповідач у справі, покупець за договором) укладено договір поставки №09/11-17 (далі за текстом договір поставки), за умовами якого позивач зобовязався в порядку та на умовах, визначених цим договором, передавати у власність (поставляти), а відповідач приймати та оплачувати товар, найменування, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість якого буде визначатися сторонами у специфікаціях та/або видаткових накладних, які будуть формуватися постачальником на підставі заявок покупця з подальшим виставленням рахунків-фактур для здійснення оплати товару.

Відповідно до п.3.3. договору поставки доказом передачі партії товару у власність покупця є оформлені належним чином відвантажувальні документи.

Згідно із п.9.1. договору поставки термін дії цього договору встановлюється з дати його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2018 року, але в будь-якому разі до повного його виконання.

Як вбачається з наданої до матеріалів справи копії примірника договору поставки №09/11-17 від 09.11.2017, договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками, що свідчить про набрання ним чинності.

Доказів розірвання або визнання недійсним вказаного договору в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу ст.629 Цивільного кодексу України договір поставки №09/11-17 від 09.11.2017 є обовязковими для виконання сторонами.

Аналіз змісту та субєктного складу договору свідчить, що у звязку з його укладенням між сторонами виникли правовідносини поставки, які регулюються нормами §1 глави 30 Господарського кодексу України та §3 глави 54 Цивільного кодексу України.

За змістом ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч.6 ст.265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналіз договору поставки свідчить, що в ньому відсутні будь-які застереження щодо застосування до правовідносин, які виникли між сторонами у звязку з його укладенням, положень про купівлю-продаж, а тому судом при вирішенні даного спору застосовуються також норми чинного законодавства, які регулюють відносини купівлі-продажу.

На виконання договору поставки позивачем по накладним №13 від 09.11.2017, №14 від 10.11.2017 та №15 від 11.11.2017 передано відповідачу товар сою, загальною вартістю 838350грн.

Про отримання відповідачем товару, погодження з ціною та кількістю поставленого товару свідчить відбиток печатки відповідача на вищевказаних видаткових накладних, якою засвідчено підпис особи, яка отримувала товар від позивача для відповідача. Повноваження особи, яка приймала товар, на отримання товару від позивача для відповідача підтверджується довіреністю №1936 від 09.11.2017.

Відповідачем доказів, які спростовують факт отримання ним від позивача на підставі договору поставки по накладним, покладеним в основу позову, товару загальною вартістю 838350грн. під час розгляду справи не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем виконано взяті на себе за договором зобовязання в частині поставки товару відповідачу.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із п.2.3. договору поставки розрахунки за поставлений товар здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника згідно виставлених рахунків.

Водночас, в п.2.4. договору поставки сторонами визначено конкретний строк оплати, а саме: протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту здійснення поставки постачальником.

Відповідно до п.3.4. договору поставки датою фактичного постачання товару є дата оформлення видаткової накладної.

З огляду на вищенаведену умову договору поставки та враховуючи правила обчислення строків, встановлені ст.253, 254 Цивільного кодексу України суд приходить до висновку, що товар отриманий по накладним №13 від 09.11.2017, №14 від 10.11.2017 відповідач зобовязаний був оплатити до 20 листопада 2017 року включно, а товар отриманий по накладній №15 від 11.11.2017 до 21 листопада 2017 року включно.

За повідомленням позивача, відповідач здійснив часткову оплату отриманого товару на суму 297290грн.

Даний факт підтверджується банківською випискою з рахунку позивача за період з 09.11.2017 по 11.01.2018.

Таким чином, залишок неоплаченої відповідачем вартості товару, отриманого по видатковим накладним, покладеним в основу позову, становить 541060грн.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідач доказів оплати в повному обсязі вартості отриманого товару, а також доказів, які спростовують наявність боргу в розмірі 541060грн., в ході розгляду даної справи в місцевому господарському суді не надав.

Наявність заборгованості в заявленому до стягнення розмірі підтверджується також актом звірки взаєморозрахунків №ТДФ00001717 станом за період з 01.11.2017 по 10.01.2018 між сторонами за договором №09/11-17 від 09.11.2017 (а.с.36).

В силу ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки на момент звернення позивача до суду з даним позовом термін виконання зобовязання сплив, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено умови договору в частині своєчасної оплати товару, що свідчить про неналежне виконання відповідачем взятих на себе за договором поставки зобовязань.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобовязання по оплаті товару, отриманого від позивача на підставі договору поставки №09/11-17 від 09.11.2017 по накладним №13 від 09.11.2017, №14 від 10.11.2017 та №15 від 11.11.2017, на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості за отриманий товар відповідач суду не представив, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 541060грн. боргу задовольняється судом в повному обсязі.

Відповідно до п.6.1. договору поставки у випадку несвоєчасної оплати партії товару більше ніж на 5 календарних днів покупець сплачує штраф у розмірі 1% вартості партії товару, що мала бути оплачена згідно специфікації та/або видаткової накладної.

З посиланням на вказану умову договору позивач просить стягнути з відповідача 5410грн.60коп. штрафу за прострочення оплати товару.

В силу ст.611 Цивільного кодексу України правовим наслідком порушення зобовязання є, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ч.2 вказаної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Здійснивши перевірку правильності обчислення позивачем штрафу, судом встановлено, що розрахунок здійснений з урахуванням умов договору поставки та фактичних обставин справи, та є арифметично вірним.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем строків оплати вартості одержаного від позивача товару, а тому суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача 5410грн.60коп. штрафу є правомірною і задовольняється судом в повному обсязі.

Заява відповідача про припинення провадження у справі в частині стягнення 4191грн.75коп. штрафу у звязку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог судом до уваги не приймається з огляду на таке:

Так відповідач стверджує, що ним шляхом надіслання позивачу заяви від 06.08.2018 про зарахування зустрічних однорідних вимог вчинено односторонній правочин щодо припинення зобовязання за договором поставки шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог до позивача, які полягають у сплаті позивачем на користь відповідача 4191грн.75коп. штрафу за поставку товару без передбачених договором поставки товаросупровідних документів.

Позивач під час розгляду справи факт порушення ним умов договору та законодавства щодо несвоєчасного надання товаросупровідних документів не визнав, проти зарахування заявлених відповідачем зустрічних однорідних вимог заперечував.

Відповідно до ч.3 ст.203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

В силу ст.601 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Аналіз вищенаведених норм права свідчить, що вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобовязанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобовязанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у звязку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобовязань по передачі родових речей, зокрема, грошей); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги.

Разом з тим, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобовязань. За відсутності безспірності вимог відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

Вищенаведений висновок щодо застосування норми права викладений в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №910/6781/17.

Відповідно до ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Піч час розгляду справи позивач не визнав наявність у нього обовязку зі сплати нарахованого відповідачем штрафу за поставку товару без товаросупровідних документів у сумі 4191грн.75коп., тобто між сторонами існує неузгодженість щодо наявності зустрічного зобовязання, відтак суд приходить до висновку про відсутність однієї із умов припинення зобовязання зарахуванням безспірності.

Таким чином направлення заяви про припинення зобовязання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в даному випадку не припиняє обовязку відповідача щодо своєчасного перерахування грошових коштів за отриманий за договором поставки товар.

При цьому у звязку з наявністю заперечень, питання про стягнення відповідачем з позивача штрафу за невиконання умов договору поставки в частині надання разом з товаром, що поставляється, товаросупровідних документів на нього, підлягає вирішенню у судовому порядку шляхом звернення до суду з окремим позовом з дотриманням приписів процесуального закону.

Таким чином, оскільки відсутня одна із умов припинення зобовязання зарахуванням безспірність, а тому відсутні і правові підстави для ствердження про припинення зобовязання відповідача в частині сплати штрафу за прострочення оплати товару у сумі 4191грн.75коп. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог до позивача, які полягають у сплаті позивачем на користь відповідача 4191грн.75коп. штрафу за поставку товару без товаросупровідних документів.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та правомірними, а тому їх належить задовольнити повністю, в звязку з чим з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 541060грн. боргу та 5410грн.60коп. штрафу.

Згідно із ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

За подання даної позовної заяви до господарського суду позивачем платіжним дорученням №25 від 11.01.2018 сплачено судовий збір у сумі 8197грн.07коп.

Відповідно до ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У звязку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі, сплачений за подання даного позову судовий збір у сумі 8197грн.07коп. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст.73, 74, 129, 178, 233, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Селянського (фермерського) господарства «Світанок» (вул. Шкільна, 8, с. Стадниця, Тетіївський район, Київська область, 09834; ідентифікаційний код 30368168) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Фідленс» (АДРЕСА_1, 17600; поштова адреса: А/С №5, м. Монастирище, Монастирищенський район, Черкаська область 19100; ідентифікаційний код 40840881) задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Фідленс» (АДРЕСА_1, 17600; поштова адреса: А/С №5, м. Монастирище, Монастирищенський район, Черкаська область 19100; ідентифікаційний код 40840881) на користь Селянського (фермерського) господарства «Світанок» (вул. Шкільна, 8, с. Стадниця, Тетіївський район, Київська область, 09834; ідентифікаційний код 30368168) 541060грн. основного боргу, 5410грн.60коп. штрафу та 8197грн.07коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення підписано 31 серпня 2018 року.

Суддя Т. Г. Оленич