Справа № 909/524/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2018 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Рочняк О. В.

секретар судового засідання Михайлюк А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи-підприємця Сухарєва Ігоря Михайловича

АДРЕСА_1

представник - Булавинець М.М. (АДРЕСА_2

до відповідача: фізичної особи-підприємця Плитчука Любомира Леонідовича

АДРЕСА_3

про стягнення заборгованості

за участю представників:

від позивача: Булавинець М.М.- адвокат

від відповідача: Дутчак Т.Г., - адвокат

ВСТАНОВИВ: ФОП Сухарєв І.М. звернувся до господарського суду з позовом до ФОП Плитчука Л.Л. про стягнення заборгованості за поставлений товар в сумі 51500 грн, 14942 грн 05 коп пені, 18420 грн 39 коп інфляційних втрат та 4541 грн 88 коп 3% річних.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 27.06.18 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі.

16.07.18 позивачем подано заяву від 13.07.18 (вх№ 10429/18) про зміну предмету позову, в якій просив стягнути з відповідача 51500 грн попередньої оплати та 26492 грн 47 коп процентів за користування чужими коштами.

18.07.18 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 18.07.18 (вх№ 11087/18).

26.07.18 до господарського суду від позивача надійшла відповідь на відзив від 24.07.18 (вх№ 11425/18).

30.07.18 від відповідача надійшли заперечення на заяву про зміну предмету позову від 27.07.18 (вх. №11570/18) та заперечення щодо відповіді на відзив від 30.07.18 (вх№ 11569/18).

В судовому засіданні 02.08.18 суд прийняв заяву позивача про зміну предмету позову, постановив ухвалу про витребування доказів та оголошення перерви в судовому засіданні до 23.08.18.

17.08.18 до господарського суду від Івано-Франківської митниці ДФС надійшло клопотання № 73/09-70-10-20 від 15.08.18 (вх№ 4980) про долучення документів до матеріалів справи.

В судовому засіданні 23.08.18 представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив стягнути з відповідача 51500 грн передплати та 26492 грн 47 коп процентів за користування чужими грошовими коштами згідно ст.693 ЦК України.

Представник відповідача проти позову заперечив з огляду на його безпідставність та необґрунтованість.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам у відповідності до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, які мають значення для справи, суд із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, встановив таке.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

16.06.15 між ФОП Плитчуком Л.Л. (продавець) та ФОП Сухарєвим І.М. (покупець) укладено договір поставки № 03, за умовами якого продавець взяв на себе зобов'язання поставляти хвойні матеріали смерека, згідно наданої специфікації покупцем, з дня підписання договору, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар у порядку та на умовах, передбачених договором.

В розділі п.4.1 договору сторони погодили, що ціна за м.куб. 2200 грн, яка може бути змінена за згодою сторін; загальна кількість пиломатеріалів згідно договору 23 м.куб; загальна сума договору становить 50600 грн. Покупець оплачує товар шляхом перерахування на рахунок продавця грошових коштів згідно рахунку-фактури після приймання товару. Також може проводитись повна або часткова оплата у вигляді попередньої оплати за товар, готівкою по касовому прихідному ордеру. У вартість входять послуги по його завантаженню продавцем.

Згідно п.6.4 договору він вважається укладеним з моменту його підписання сторонами в день, що зазначений на початку договору (16.06.15) та діє до 31.12.15 і може бути продовжений до повного виконання сторонами договірних зобов'язань.

Також 16.06.15 сторонами підписано додаток № 1 до договору поставки № 03 від 16.06.15 (специфікація), в якому погоджено розміри, кількість та ціну пиломатеріалів. Термін поставки в специфікації визначено 10 днів з моменту її підписання.

16.06.15 позивач сплатив відповідачу 45000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру № 1 від 16.06.15.

30.06.15 позивач сплатив ще 6500 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру від 30.06.15.

08.06.18 позивач надіслав відповідачу претензію про сплату заборгованості за договором поставки № 03 від 16.06.15 в сумі 51500 грн, 14888 грн 44 коп пені, 18420 грн 39 коп інфляційних втрат та 4541 грн 88 коп 3% річних.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД, ТА МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст.174 Господарського кодексу України підставами виникнення господарських зобов'язань є, зокрема, господарський договір.

Відповідно до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Наведеній нормі кореспондують положення статті 712 ЦК України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтями 662, 692 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що в укладеному договорі поставки №03 від 16.06.15 та специфікації до нього, сторони погодили, що термін поставки становить 10 робочих днів з моменту підписання специфікації.

Доказів виконання зобов"язань по даному договору відповідач суду не надав. Наявні в матеріалах справи товаро-транспортні накладні, які видані до укладення договору 16.06.15 не свідчать про виконання зобов"язань по договору №03 від 16.06.15.

Разом з тим, відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно зі статтею 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, коли він не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Згідно умов укладеного між сторонами договору поставки №03 від 16.06.15 місцем відвантаження товару є склад продавця, тобто відповідача у справі (п.3.2 договору поставки).

У відповідності до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ч.2 ст.689 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Позивач не надав суду належних і достатніх доказів своєчасного виставлення боржнику вимоги про поставку товару, а тому боржник не міг виконати свого обов'язку у строки, наведені в специфікації, що виключає наявність підстав стверджувати про прострочення виконання зобов'язання відповідачем по поставці товару.

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В ст.627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов?язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Отже, відповідно до діючого законодавства, сторони на власний розсуд погоджують істотні умови правочинів зі своїми контрагентами, в тому числі й щодо строку дії цих правочинів та можливості їх пролонгації.

Відповідно до ч.1 ст.361 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

В п.6.4 договору поставки сторони погодили, що договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами в день, зазначений на початку договору та діє до 31.12.15 і може бути продовжений до повного виконання сторонами договірних зобов"язань.

Велика палата Верховного суду у справі №910/9072/17 виклала позицію щодо підстав припинення договору згідно якої закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов'язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України, частиною першою статті 202 ГК України такою підставою є виконання, проведене належним чином.

Таким чином, зобов'язання сторін щодо поставки та прийняття товару згідно укладеного між ними договору є чинними до повного виконання сторонами, а тому позивач не позбавлений можливості звернутися до відповідача з вимогою про поставку товару.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог до відповідача, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Судовий збір, у відповідності до ст.129 ГПК України, слід покласти на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.13, 126, 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Повний текст рішення складено 31.08.18.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рочняк О. В.