ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2018 Справа №914/782/18

м.Львів

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В. за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б., розглянув у судовому засіданні справу

за позовом Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради , м.Львів

до відповідача Фізичної особи - підприємця Чижишина Дмитра Андрійовича, м.Львів

про стягнення заборгованості в розмірі 1 489 966,45 грн.

Представники сторін:

від позивача: Малиняк В.А.- представник за довіреністю

від відповідача: Гусак Ю. - представник за довіреністю

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 38, 42, 43 ГПК України. Заяв про відвід судді не надходило. Проводилася технічна фіксація судового засідання.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м.Львів до Фізичної особи-підприємця Чижишина Дмитра Андрійовича, м.Львів про стягнення заборгованості в розмірі 1 489 966,45 грн.

Ухвалою суду від 02.05.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду на 30.05.2018 року. В судовому засіданні 30.05.18р. продовжувались строки підготовчого провадження та відкладався розгляд справи на 02.07.18р. Ухвалою від 02.07.18р. розгляд справи відкладався на 16.07.18р. Ухвалою суду від 16.07.18 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.07.18р.

У судовому засіданні 30.07.18р. розгляд справи відкладався на 03.09.18 року, 03.09.2018 року оголошено перерву до 04.09.2018 року.

Позивач у судове засідання 04.09.2018 року явку повноважного представника забезпечив, позовні вимоги підтримує та просить позов задоволити.

Відповідач у судове засідання 04.09.2018 року явку повноважного представника забезпечив, просить відмовити у задоволенні позову.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Позовні вимоги обґрунтовуються наступним.

13.01.2015 року між позивачем та відповідачем укладено Договір оренди нерухомого майна №С-9356-15, на виконання якого позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - приміщення, що знаходиться на балансі ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» за адресою: м.Львів, вул. Зелена, 202 загальною площею 238,7м2. За умовами договору відповідач зобов'язувався сплачувати орендну плату не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць. Оскільки, взяті за договором зобов'язання (в частині своєчасного та повного внесення орендної плати) відповідач не виконав і як наслідок допустив заборгованість в розмірі 1 489 966,45 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача як борг по орендній платі.

Аргументи відповідача.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги заперечує частково. Представник ФОП Чижишин Д.А. зазначив, що позивачем не надано суду інформації про суттєві обставини, які мають значення для прийняття правильного, законного і правосудного рішення в межах заявленого предмету позову.

Зокрема, позивачем не зазначено про те, що об'єкт оренди 05.05.2016 року вибув із власності територіальної громади м.Львова та був зареєстрований на праві приватної спільної часткової власності (розмір часток - п 1/3) за фізичними особами - Мальковою Людмилою Миколаївною, Сандул Іриною Генріхівною, Гавриляком Мироном Михайловичем. Дана обставина підтверджується належним, допустимим та достатнім доказом - інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.04.2017 №84773321, яка містить вищезазначені відомості про власників, дату та підстави виникнення права власності.

Відтак, відповідач у своєму відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив з тих підстав, що з 05.05.2016 року позивач втратив статус орендодавця за умовами згаданого договору оренди, а тому - втратив право вимагати від орендаря належного виконання своїх зобов'язань за договором (в т.ч. щодо сплати орендної плати за користування об'єктом оренди).

Тому, відповідач вважає безпідставним нарахування орендної плати за даним договором з 05.05.2016 року.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

13.01.2015 р. між Управлінням комунального майна департаменту економічної політики Львівської міської ради (орендодавець, позивач) та фізичною особою-підприємцем Чижишином Дмитром Андрійовичем (орендар, відповідач) укладено договір №С-9356-15 оренди нежитлових приміщень. Відповідно до п.1.1 договору орендодавець на підставі наказу управління комунальної власності №90-А від 30.12.2014р. передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - приміщення, що знаходиться на балансі ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» приміщення за адресою: м.Львів, вул. Зелена,202 загальною площею 238,7м2.

Термін дії договору визначений на 2 роки 364 дні з 13.01.2015 року до 12.01.2018 року включно (п.4.1. Договору).

Господарським судом Львівської області від 07.06.2016 року у справі №914/765/16 прийнято рішення, яким стягнуто з відповідача заборгованість в розмірі 572 319,60 грн., яка виникла за період з 01.02.2015 року до 29.02.2016 року на користь позивача. Постановою Львівського апеляційного господарського суду та постановою Вищого Господарського суду вказане рішення залишено без змін.

Відповідно до п.5.2 договору орендна плата перераховується орендарем не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць.

Підпунктом 7.2 договору оренди встановлений обов»язок орендаря сплачувати орендну плату своєчасно і в повному обсязі.

Відповідно до довідки про стан заборгованості №4-2302-405 від 30.03.2018 року у відповідача існує неоплачена заборгованість в розмірі 1 489 966,45 грн. за період з 01.02.2016 року по 01.02.2018 року.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 13.01.2015 року між позивачем та відповідачем укладено Договір оренди нерухомого майна №С-9356-15, на виконання якого позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - приміщення, що знаходиться на балансі ЛКП "Агенція ресурсів Львівської міської ради" приміщення за адресою: м.Львів, вул. Зелена,202 загальною площею 238,7м2.

У зв»язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов»язків щодо сплати орендної плати, в останнього виникла заборгованість в розмірі 1 489 966,45 грн. за період з лютого 2016 року по лютий 2018 року.

Проте суд вважає такий розмір боргу нараховано безпідставно з огляду на наступне.

Господарським судом Львівської області від 07.06.2016 року у справі №914/765/16 прийнято рішення, яким стягнуто з відповідача заборгованість в розмірі 572 319,60 грн., яка виникла за період з 01.02.2015 року до 29.02.2016 року на користь позивача. Постановою Львівського апеляційного господарського суду та постановою Вищого Господарського суду вказане рішення залишено без змін.

В силу ч.4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене, суд з»ясувавши, що стягнення орендної плати за лютий 2016 року уже було предметом розгляду у справі №914/765/16 і було вирішено стягнути на користь позивача, дійшов до висновку, що провадження в частині позовних вимог про стягнення цієї суми боргу в розмірі 52 056,18 грн. слід закрити, у зв»язку з відсутністю предмету спору.

Крім того, суд з»ясував, що об'єкт оренди 05.05.2016 року вибув із власності територіальної громади м.Львова та був зареєстрований на праві приватної спільної часткової власності (розмір часток - п 1/3) за фізичними особами - Мальковою Людмилою Миколаївною, Сандул Іриною Генріхівною, Гавриляком Мироном Михайловичем. Дана обставина підтверджується належним, допустимим та достатнім доказом - інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.04.2017 №84773321, яка містить вищезазначені відомості про власників, дату та підстави виникнення права власності.

Згідно з ч.1 ст.761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Згідно з п.4.9 договору оренди від 13.01.2015 року №С-9356-15 перехід права власності на об'єкт оренди третім особам не визнається підставою для зміни або припинення чинності цього договору і такий договір зберігає свою чинність для нового власника об'єкта оренди. Аналогічна за змістом норма міститься в ч.1 ст.23 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

З огляду на вищевикладені норми законодавства України та умови укладеного між сторонами договору, з 05.05.2016 року позивач втратив статус орендодавця за умовами згаданого договору оренди, а відтак - втратив право вимагати від орендаря належного виконання своїх зобов'язань за договором (в т.ч. щодо сплати орендної плати за користування об'єктом оренди).

Також Львівською міською радою подано позов до вищевказаних фізичних осіб як незаконних набувачів права власності на об'єкт оренди про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 06.01.2017 року у справі №464/231/17 забезпечено вищезгаданий позов Львівської міської ради та накладено арешт на нежитлове приміщення за адресою: м.Львів, вул.Зелена, 202, загальною площею 238,7 кв.м.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 18.01.2018 року задоволено позовні вимоги Львівської міської ради, скасовано незаконну державну реєстрацію та витребувано об'єкт оренди з чужого незаконного володіння. Однак, на даний час судове рішення не виконано в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», об'єкт оренди не повернуто у володіння та розпоряджання Львівської міської ради, а відтак - у користування відповідача.

Станом на 23.05.2018 року позивачем не здійснено заходів державної реєстрації права власності на об'єкт оренди за територіальною громадою м.Львова, що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.05.2018 №125002468.

Згідно ухвали Апеляційного суду Львівської області від 20.04.2018 відкрито апеляційне провадження у даній справі, а виконання рішення суду першої інстанції зупинено.

Згідно з ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Оскільки з 05.05.2016 року станом на 23.05.2018 року територіальна громада м.Львова не є власником об'єкта оренди згідно з наявною у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформацією, у позивача відсутні правові підстави стягувати орендну плату за користування Об'єктом оренди з відповідача.

Як вбачається з обґрунтувань позовної заяви, сума заборгованості, яку заявив до стягнення позивач, виникла за період нарахувань з 01.02.2016 року по 01.02.2018 року, тобто охоплює період, в якому позивач не є представником повноважного власника Об'єкта оренди, та період, в якому договір оренди не є чинним для позивача.

Суд звертає увагу, що листом від 02.04.2018 року відповідач звертався до позивача із клопотанням про необхідність відкоригувати нарахування орендної плати, вилучивши із загальної суми нарахування за той період, коли Відповідач не міг використовувати об'єкт оренди через дії третіх осіб, а саме - за період з 05.05.2016 року по момент повернення Об'єкта оренди з незаконного володіння відповідачів у справі №464/231/17 (відповідно до дати акта приймання-передачі об'єкта або дати акту державного виконавця про виконання судового рішення).

Вказане клопотання відповідача залишилося без належного реагування та задоволення з боку позивача, останнім доказів спростування цього суду не подано.

Додатково відповідач інформував позивача у згаданому листі від 02.04.2018, що фактично він позбавлений можливості використовувати цей Об'єкт оренди на умовах договору. З моменту проведення державної реєстрації права власності на Об'єкт оренди за іншими фізичними особами, у зазначених приміщеннях розпочались підготовчі ремонтні роботи невідомими особами. Виявивши цей факт, відповідачем було невідкладно повідомлено органи Національної поліції та управління комунальної власності як орендодавця. Представники управління комунальної власності виїздили за адресою розташування об'єкта оренди та фіксували обставини неможливості його використання Відповідачем влітку та восени 2017 року.

Як згадувалося вище, ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 06.01.2017 року у справі №464/231/17 забезпечено вищезгаданий позов Львівської міської ради та накладено арешт на нежитлове приміщення за адресою: м.Львів, вул.Зелена, 202, загальною площею 238,7кв.м.

Усі вищевикладені обставини свідчать, що з 05.05.2016 року і надалі Відповідач був позбавлений об'єктивної можливості використовувати зазначені нежитлові приміщення як об'єкт оренди за умовами договору з управлінням комунальної власності Львівської міської ради.

Згідно з ч.6 ст.762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Суд вважає, що обставини державної реєстрації власності на об'єкт оренди за третіми особами та позбавлення відповідача доступу до орендованого об'єкта невідомими особами є обставинами, за які відповідач не відповідає.

Вказане свідчить про наявність правових підстав для звільнення відповідача, як орендаря, від орендної плати за весь час, протягом якого об'єкт оренди не міг бути ним використаний (а саме з 05.05.2016 по даний час).

Враховуючи усе вищевикладене, суд вважає обґрунтованим нарахування орендної плати за березень 2016 року, квітень2016 року, а також 4 дні травня 2016 року (тобто до 05.05.2016 року), що становить 114 022,33 грн. (орендна плата за березень 2016 року - 52 576,74 грн., за квітень 2016 року - 54 416,93 грн., за травень - 54 471,34 грн. (54 471,34/31 = 1 757,14 грн. (за 1 день); 1 757,14 грн. * 4 дні = 7 028,56 грн.). Отже, 52 576,74 грн. + 54 416,93 грн. + 7 028,56 грн. = 114 022,23 грн.

Виходячи із цих міркувань та доводів, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обгрунтованими частково та піддягають до часткового задоволення.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як доказ сплати судового збору, позивачем долучено до справи платіжне доручення №132 від 12.04.2018 року на суму 22 349,49 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1 698,56 грн.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст.ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради до Фізичної особи-підприємця Чижишина Дмитра Андрійовича про стягнення заборгованості в розмірі 1 489 966,45 грн. - задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Чижишина Дмитра Андріановича (79037, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, буд. 15; ідентифікаційний код 25558625) - 114 022,23 грн. (сто чотирнадцять тисяч двадцять дві грн. 23 коп.) заборгованості, а також 1 698,56 грн. (одну тисячу шістсот дев»яносто вісім грн. 56 коп.) судового збору.

3. В частині стягнення суми боргу в розмірі 52 056,18 грн. - закрити провадження.

4. В рештій частині позовних вимог - відмовити.

5. Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України, після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено « 06» вересня 2018 р.

Суддя Горецька З. В.