ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/23228/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Вронська Г.О., Ткач І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сігнаєвської К.І.;

за участю представників:

позивача - Гармашова Б.С.,

відповідача - 1 - Косенка А.П.,

відповідача - 2 - Войтюка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву,

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Чинчин О.В.)

від 05.03.2018,

та постанову Київського апеляційного господарського суду

(головуючий - Тищенко А.І., судді - Отрюх Б.В., Михальська Ю.Б.)

від 26.06.2018,

за позовом регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву,

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю "Аргамак",

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Дим Компани",

про визнання договорів купівлі - продажу недійсними,

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Аргамак",

до регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву,

про визнання виконаними в повному обсязі умов договору,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Аргамак", товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Дим Компани" про визнання договорів купівлі - продажу № 270, № 271 від 13.06.2014 недійсними.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.01.2014 між регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (продавцем) та ТОВ "Аргамак" (покупцем) було укладено договір купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні № 1319, відповідно до умов якого продавець продав, а покупець купив нежитлову будівлю (літ. "Д"), загальною площею 381,30 кв.м, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25. 31.03.2016 позивачем складено акт поточної перевірки виконання умов договору, яким встановлено факт неналежного виконання відповідачем - 1 умов договору від 20.01.2014. 13.06.2014 між ТОВ "Аргамак" та ТОВ "Рент Дим Компани" були укладені договори купівлі - продажу № 270, № 271, які, на думку позивача, є недійсними, оскільки укладені без погодження з регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву.

09.02.2018 ТОВ "Аргамак" звернулося до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просило визнати виконаним ТОВ "Аргамак" договір купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні № 1319 від 20.01.2014, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. за реєстровим № 249.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що ТОВ "Аргамак" виконав свої зобов'язання за договором № 1319 від 20.01.2014, що підтверджується належними доказами і таке виконання було визнано регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву, який здійснює контроль за виконанням такого договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва вiд 05.03.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018, у задоволенні первісного і зустрічного позовів відмовлено.

13.07.2018 регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву звернулось з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018, в якій просить скасувати прийняті у справі судові рішення у частині вирішення первісного позову та ухвалити нове рішення, яким цей позов задовольнити.

Підставами для скасування прийнятих у справі судових рішень в частині первісного позову зазначає те, що господарськими судами не надано оцінки доказам, що надавались регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву. Вказує на те, що апеляційний суд безпідставно погодився з висновками місцевого суду про те, що акт поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу нежитлової будівлі не є належним, допустимим доказом у розумінні ст. ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України. На думку позивача, апеляційним судом не взято до уваги п. п. 1, 2 Порядку оскарження результатів перевірки виконання умов договору купівлі-продажу об'єкта приватизації у державному органі приватизації, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 878 від 07.04.2005. Відповідач ТОВ "Аргамак" не оскаржив результати перевірки, що були зафіксовані у акті від 31.03.2016 згідно з Порядком № 878. Посилається на те, що спірні договори купівлі-продажу були укладені без обов'язкового погодження з позивачем, всупереч вимогам чинного законодавства, а тому такі договори є недійсними. З незрозумілих причин, апеляційним судом не зроблено висновок про те, що ТОВ "Аргамак" визнав апеляційну скаргу позивача.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач ТОВ "Аргамак", посилається на те, що доводи касаційної скарги стосуються встановлення фактичних обставин справи та надання оцінки доказам, що згідно з ч. 2 ст. 300 ГПК України не відноситься до компетенції касаційного господарського суду. Вказує на те, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що позивачем було повідомлено власника майна (ТОВ "Рент Дим Компани") про проведення перевірки, яка була оформлена актом № 2 від 31.03.2016 та про її результати. Акт № 2 від 31.03.2016 не є належним та достовірним доказом згідно з ст. ст. 76-79 ГПК України. Подані позивачем разом з апеляційною скаргою додаткові докази, які не подавалися в суд першої інстанції, правильно не були прийняті апеляційним судом, адже, позивачем не було вказано причину неможливості їх неподання у суд першої інстанції. На думку відповідача, обраний позивачем спосіб захисту є проявом надмірного втручання органу державної влади в право власності ТОВ "Аргамак", ТОВ "Рент Дим Компани". Апеляційним судом було правомірно не прийнято до уваги те, що відповідачем ТОВ "Аргамак" було визнано апеляційну скаргу позивача, оскільки від імені ТОВ "Аргамак" документи (відзив на апеляційну скаргу) були підписані особами, які не мали належних повноважень на вчинення таких дій від імені ТОВ "Аргамак"; такі дії неуповноважених осіб суперечили інтересам ТОВ "Аргамак". Крім того, судом апеляційної інстанції було встановлено, що печатка, яка була поставлена на відповідних документах (відзиві на апеляційну скаргу) містила назву "Аграмак" замість "Аргамак". Обставини справи були досліджені судами в повному обсязі, рішення господарських судів є законними і обґрунтованими, а тому підлягають залишенню без змін.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач ТОВ "Рент Дим Компани" посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судами, 20.01.2014 між регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (продавцем) та ТОВ "Аргамак" (покупцем) було укладено договір купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні № 1319, за умовами якого продавець продає, а покупець - купує нежитлову будівлю (літ. "Д"), загальною площею 381,30 кв.м, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25.

Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. за реєстровим № 249.

Об'єкт приватизації належить територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради на праві комунальної власності згідно з свідоцтва про право власності серії САК № 352157, виданого реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 23.09.2013 та зареєстровано реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, про що видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (п. 1.2. договору № 1319).

Відповідно до п. 1.3. договору № 1319 право власності на об'єкт приватизації переходить до покупця після державної реєстрації в установленому законом порядку права власності на придбаний об'єкт, яка здійснюється після сплати у повному обсязі ціни продажу об'єкта приватизації.

Пунктом 1.6. договору № 1319 визначено, що у результаті продажу на аукціоні вказаний в цьому договорі об'єкт приватизації продано за 1 840 764,00 грн.

Згідно з п. 2.1. договору № 1319 покупець зобов'язаний внести 1 840 764,00 грн за придбаний об'єкт приватизації протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Відповідно до п. 5.2 .договору № 1319 подальше відчуження об'єкта приватизації можливе лише за умови збереження для нового власника зобов'язань, визначених у п. 5.1. договору, виключно за згодою державного органу приватизації, який здійснює контроль, за їх виконанням, у порядку, що затверджується Фондом державного майна України.

У разі подальшого відчуження приватизованого майна новий власник об'єкта приватизації зобов'язаний у двотижневий строк з дня переходу до нього права власності на об'єкт приватизації подати державному органу приватизації копії документів, що підтверджують його право власності (п. 5.3. договору № 1319).

За п. 5.5 договору № 1319 відсутність погодження державним органом приватизації подальшого відчуження об'єкта приватизації є підставою для визнання правочинів щодо такого відчуження недійсними.

На виконання умов договору купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні № 1319 від 20.01.2014, регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву передало, а ТОВ "Аргамак" прийняло нежитлову будівлю (літ. "Д") загальною площею 381,30 кв. м, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25, що підтверджується актом передачі нежитлової будівлі комунальної власності № 1382 від 20.02.2014.

Судами встановлено, що ТОВ "Аргамак" здійснило оплату за договором № 1319 від 20.01.2014 на загальну суму 1 840 764, 00 грн, про що свідчить квитанція № 55-34006 від 09.01.2014, витяг з рахунку відповідача (а.с. 74-75, т. 1), а 27.02.2014 реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві здійснено державну реєстрацію на об'єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю (літ. "Д") загальною площею 381,30 кв.м, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25, за ТОВ "Аргамак", що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 18384691.

13.06.2014 між ТОВ "Аргамак" (продавцем) та ТОВ "Рент Дим Компани" (покупцем) були укладені договори купівлі - продажу № 270, № 271, за умовами яких продавець зобов'язувався передати у власність покупцю ? (за кожним з договорів) частину нежитлової будівлі (літ. "Д") загальною площею 381,30 кв.м, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25, а покупець - прийняти "нерухоме майно" та сплатити за нього грошову суму вказану у договорі.

31.03.2016 органом приватизації було складено акт № 2 поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, загальної площею 381,30 кв.м, яким встановлено, що умови договору купівлі - продажу № 1319 від 20.01.2014 станом на 31.03.2016 не виконані (а.с. 21, т. 1).

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що акт поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу нежитлової будівлі загальною площею 381,30 кв.м (м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25) від 31.03.2016 не є належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України, оскільки був складений з порушенням Порядку контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об'єктів приватизації державними органами приватизації, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 631 від 10.05.2012, після належного виконання відповідачем -1 умов договору № 1319 від 20.01.2014. Взявши до уваги те, що в цьому випадку не вимагалося отримання погодження державного органу приватизації для подальшого відчуження відповідачем ТОВ "Аргамак" об'єкта приватизації, а також, що такий спосіб захисту (визнання спірних правочинів недійсними) не відновлює порушені права держави, суд відмовив у задоволенні позову про визнання договорів купівлі - продажу № 270, № 271 від 13.06.2014 недійсними.

Проте, повністю погодитися з такими висновками господарських судів неможливо, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України та ч. 2 ст. 20 ГК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення спірних договорів) встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (в редакції, чинній на момент укладення спірних правочинів), який розповсюджує свою дію на спірні правовідносини, право власності на державне майно підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації, а також актом приймання-передачі зазначеного майна.

Подальше відчуження такого об'єкта можливе лише за умови збереження для нового власника зобов'язань, визначених договором купівлі-продажу, виключно за згодою державного органу приватизації, який здійснює контроль за їх виконанням.

Відсутність погодження державним органом приватизації подальшого відчуження об'єкта приватизації є підставою для визнання правочинів щодо такого відчуження недійсними.

Принцип юридичної визначеності вимагає, щоб у випадку прийняття спеціального закону з певного питання, цей Закон не ставився під сумнів (зокрема, шляхом його порушення чи недотримання), а особи, яких він стосується, мають обґрунтовано очікувати, що він буде застосовуватися.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, господарські суди належним чином не дослідили договори купівлі - продажу № 270, № 271 від 13.06.2014 на відповідність їх вимогам чинного законодавства, не встановили чи не суперечать ці правочини вимогам чинного на час їх укладення законодавства, зокрема, ст. 23 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", відповідно до якої подальше відчуження об'єкта може здійснюватися виключно за згодою державного органу приватизації; належним чином не врахували умови п. 5.5. договору № 1319 від 20.01.2014. Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суди виходили виключно з надання оцінки акту № 2 поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, загальної площею 381,30 кв.м та з доведеності ТОВ "Аргамак" належного ним виконання умов договору № 1319 від 20.01.2014.

Однак, судами не було надано належної оцінку тому чи може виконання ТОВ "Аргамак" умов договору № 1319 від 20.01.2014 бути достатньою підставою для подальшого відчуження ним такого об'єкта (нежитлової будівлі) всупереч вимогам закону та умовам укладеного з позивачем договору купівлі - продажу, без згоди державного органу приватизації.

Отже, господарськими судами, при розгляді первісного позову, належним чином не було встановлено наявність чи відсутність підстав для визнання договорів купівлі - продажу № 270, № 271 від 13.06.2014 недійсними згідно з вимогами ст. ст. 215, 203 ЦК України.

При цьому необхідно зауважити, що акт поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу нежитлової будівлі загальною площею 381,30 кв.м (м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25) від 31.03.2016 та допущені при його складанні порушення ніяким чином не впливають на вирішення питання щодо недійсності оспорюваних договорів, які були укладені 13.06.2014.

Оскільки передбачені процесуальним законом (ст. 300 ГПК України) межі перегляду справи у суді касаційної інстанції не дають права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, судові рішення судів попередніх інстанцій (в частині вирішення первісного позову) підлягають скасуванню, а справа в цій частині - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи (в частині вирішення первісного позову) суду слід врахувати наведене, ст. 23 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (в редакції чинній на момент укладення спірних правочинів), належним чином дослідити чи відповідають договори купівлі - продажу № 270, № 271 від 13.06.2014 вимогам чинного законодавств, а отже належним чином встановити відсутність чи наявність підстав для визнання спірних договорів недійсними та ухвалити рішення (в частині первісного позову), яке відповідає вимогам ст. 236 -238 ГПК України.

В частині зустрічного позову рішення господарських судів ніким не оскаржувалися, а тому судом касаційної інстанції не переглядалися.

Оскільки справа (в частині вирішення первісного позову) підлягає передачі на новий розгляд до місцевого суду, то відповідно до вимог п. 14 ст. 129 ГПК України суд касаційної інстанції не здійснює розподіл судового збору.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва вiд 05 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26 червня 2018 року у справі за № 910/23228/17 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді Г. Вронська

І. Ткач