ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"05" вересня 2018 р. Справа № 911/1932/18
Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши заяву Селянського (фермерського) господарства Обрій та Товариства з обмеженою відповідальністю Нива Миронівщини про забезпечення позову
за матеріалами позовної заяви Селянського (фермерського) господарства Обрій та Товариства з обмеженою відповідальністю Нива Миронівщини
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства Маслівське
2. Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Імпульс
про визнання права власності
31.08.2018 через канцелярію господарського суду Київської області надійшла позовна заява Селянського (фермерського) господарства «Обрій» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Миронівщини» до Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «Маслівське» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс» про:
- визнання за Селянським (фермерським) господарством «Обрій» права власності на врожай 2018 року, що вирощений та знаходиться на 260 земельних ділянках, належних йому на праві оренди, які є предметом договору про спільну діяльність, укладеного 20.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства Маслівське та Товариством з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Імпульс, а наступних земельних ділянках:
- визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «Нива Миронівщини» права власності на врожай 2018 року, що вирощений та знаходиться на 7 земельних ділянках, належних йому на праві оренди, які є предметом договору про спільну діяльність, укладеного 20.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Маслівське» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс», а саме на земельних ділянках:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є належними користувачами вищевказаних земельних ділянок на підставі укладених та зареєстрованих у передбаченому порядку договорів оренди землі, а отже і власниками вирощеного на вказаних земельних ділянках врожаю 2018 року відповідно до ст. 95 Земельного кодексу України.
20.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Маслівське» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» укладено договір про спільну діяльність №1, предметом якого є обєднання майна, коштів та зусиль у сфері сільськогосподарської діяльності, для досягнення спільних господарських цілей, а саме вирощування та продажу сільськогосподарських культур з метою отримання прибутку.
З викладених у позові доводів слідує, що за відповідним договором Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Маслівське» передано у спільну діяльність земельні ділянки, Орендарями частини з яких є Селянське (фермерське) господарство «Обрій» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Нива Миронівщини».
Таким чином, позивачі вважають, що вказані дії відповідачів свідчать про невизнання ними права позивачів на врожай 2018 року, вирощений на відповідних земельних ділянках.
Водночас, 31.08.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від позивачів надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Маслівське» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» збирати врожай 2018 року на належних Селянському (Фермерському) господарству «Обрій» 260 земельних ділянках та на належних Товариству з обмеженою відповідальністю «Нива Миронівщини» 7 земельних ділянках, які є предметом договору про спільну діяльність №1, укладеного 20.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Маслівське» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс», а саме на земельних ділянках відповідно до переліку наведеного в заяві про забезпечення, аналогічному переліку викладеному у позовній заяві.
В обґрунтування відповідно поданої заяви позивачі посилаються на наявність обґрунтованих обставин, що вказують на високі ризики неможливості виконання у майбутньому рішення суду про визнання права власності на врожай у випадку задоволення позову.
Так, позивачі вказують, що пунктом 1.1. договору про спільну діяльність №1 від 20.03.2018 прямо передбачено вирощування та продаж сільськогосподарських культур, а тому діяльність відповідачів, повязана з виконанням вказаного договору, є триваючою у часі та з кожним днем ускладнює поновлення порушених прав позивачів, оскільки здійснюється з використанням належних позивачам земельних ділянок та унеможливлює використання вказаних земельних ділянок позивачами
З огляду на вищевказане, а також предмет спору за відповідно заявленим позовом, наближення сезону збору урожаю на полях, а також невизнання права власності позивачів на врожай 2018 року відповідачами з огляду на укладення договору про спільну діяльність №1 від 20.03.2018, позивачі вважають, що відповідачі мають намір зібрати відповідний врожай 2018 року, а тому існують підстави для вжиття заходів забезпечення позову у обраний позивачами спосіб.
Приписами ст. ст. 136, 137, 140 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.
Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Отже, враховуючи наведені позивачем обставини ймовірної можливості виконання відповідачами договору про спільну діяльність №1 від 20.03.2018 шляхом зібрання врожаю на належних на праві користування позивачам земельних ділянках, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивачів стосовно того, що вказані дії можуть призвести до неможливості відновлення порушених прав позивачів у разі задоволення позову.
Водночас, обраний позивачами спосіб забезпечення позову - шляхом заборони відповідачам збирати врожай на належних позивачам на праві оренди земельних ділянках, не суперечить положенням ст. 137 ГПК України та є співмірним із заявленими позовними вимогами.
За таких обставин, виходячи з наведених законодавчих положень, аналізу суб'єктного складу, а також обраних позивачем заходів до забезпечення позову, що відповідають предмету відповідного позову, суд дійшов висновку, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення оспорюваних прав позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду.
Керуючись ст. ст. 136, 137, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Заяву Селянського (фермерського) господарства Обрій та Товариства з обмеженою відповідальністю Нива Миронівщини про забезпечення позову задовольнити частково.
3. В решті вимог заяви Селянського (фермерського) господарства Обрій та Товариства з обмеженою відповідальністю Нива Миронівщини про забезпечення позову відмовити.
Солідарний стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю Нива Миронівщини
Ухвала відповідно до Закону України Про виконавче провадження є виконавчим документом зі строком предявлення до виконання три роки.

Ухвала підписана 05.09.2018, набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у апеляційному порядку протягом десяти днів з моменту її складення у відповідності до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.А. Ярема