ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.08.2018 Справа № 905/1828/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.

при секретарі судового засідання Конько В.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Пропріус", м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод", м. Маріуполь

про стягнення заборгованості у розмірі 288132,50грн, 3% річних в розмірі 4208,55грн., втрати від інфляції в розмірі 17246,35грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився

Суть спору: Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Пропріус", м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод", м. Маріуполь про стягнення заборгованості у розмірі 288132,50 грн., 3% річних в розмірі 4208,55 грн., втрати від інфляції в розмірі 17246,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем належним чином не виконані умови договору про надання послуг №16000391 від 01.05.2016 щодо оплати за надані послуги.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 07.08.2017 порушено провадження по справі № 905/1828/17.

Ухвалою господарського суду від 27.09.2017 повернуто без розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 акціонерного товариства Єнакієвський металургійний завод, м.Маріуполь на підставі п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

У звязку з надходженням апеляційної скарги ОСОБА_1 акціонерного товариства Єнакієвський металургійний завод, м. Маріуполь ухвалою суду від 03.10.2017 провадження по справі №905/1828/17 було зупинено до закінчення апеляційного провадження та повернення справи №905/1828/17 до господарського суду Донецької області, матеріали справи №905/1828/17 скеровані до Донецького апеляційного господарського суду.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 09.10.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства Єнакієвський металургійний завод, м.Маріуполь на ухвалу господарського суду Донецької області від 27.09.2017 по справі №905/1828/17 повернуто апелянту.

У звязку з надходженням касаційної скарги ОСОБА_1 акціонерного товариства Єнакієвський металургійний завод, м. Маріуполь на ухвалу господарського суду Донецької області від 27.09.2017 та ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 09.10.2017, справу №905/1828/17 надіслано на адресу Вищого господарського суду України.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 23.11.2017 касаційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства Єнакієвський металургійний завод, м. Маріуполь в повернуто скаржнику.

Матеріали справи № 905/1828/17 повернулись до господарського суду Донецької області.

Однак, у звязку з надходженням касаційної скарги ОСОБА_1 акціонерного товариства Краснодонвугілля, м. Сєвєродонецьк на ухвалу господарського суду Донецької області від 27.09.2017 та ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 09.10.2017, справу №905/1828/17 надіслано на адресу Донецького апеляційного господарського суду для подальшого скерування до Вищого господарського суду України.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.03.2018 відмовлено ОСОБА_1 акціонерному товариству Краснодонвугілля, м.Сєвєродонецьк в прийнятті касаційної скарги в частині оскарження ухвали господарського суду Донецької області від 27.09.2017 та повернуто касаційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства Краснодонвугілля, м. Сєвєродонецьк в частині оскарження ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 09.10.2017 у справі №905/1828/17.

29.03.2018 матеріали справи №905/1828/17 повернулись до господарського суду Донецької області.

15.12.2017 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-УІІІ від 03.10.2017, котрим ГПК України викладено в новій редакції.

Ухвалою від 03.04.2018 поновлено провадження у справі №905/1828/17; призначено справу №905/1828/17 до розгляду в порядку загального позовного провадження.

У звязку з надходженням касаційної скарги ОСОБА_1 акціонерного товариства Харцизький трубний завод, м. Маріуполь на ухвалу господарського суду Донецької області від 27.09.2017 та на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 09.10.2017 по справі №905/1828/17 та відповідним запитом Донецького апеляційного господарського суду від 12.04.2018 суд ухвалою від 13.04.2018 зупинив провадження у справі №905/1828/17 до закінчення касаційного провадження та повернення справи до господарського суду Донецької області.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.05.2018 відмовлено ОСОБА_1 акціонерному товариству Харцизький трубний завод, м. Маріуполь в прийнятті касаційної скарги в частині оскарження ухвали господарського суду Донецької області від 27.09.2017 та повернуто касаційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства Харцизький трубний завод, м. Маріуполь в частині оскарження Донецького апеляційного господарського суду від 09.10.2017 по справі №905/1828/17.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.05.2018 відмовлено ОСОБА_1 акціонерному товариству Комсомольське рудоуправління в прийнятті касаційної скарги в частині оскарження ухвали господарського суду Донецької області від 27.09.2017 та повернуто касаційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства Комсомольське рудоуправління в частині оскарження ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 09.10.2017 по справі №905/1828/17.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.06.2018 відмовлено ОСОБА_1 акціонерному товариству Єнакієвький коксохімпром у прийнятті касаційної скарги в частині оскарження ухвали господарського суду Донецької області від 27.09.2017 та повернуто касаційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства Єнакієвький коксохімпром в частині оскарження ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 09.10.2017 по справі №905/1828/17.

25.06.2018 матеріали справи №905/1828/17 повернулись до господарського суду Донецької області.

Ухвалою від 05.07.2018 поновлено провадження у справі №905/1828/17; продовжено розгляд справи №905/1828/17 зі стадії підготовчого провадження; призначено підготовче засідання на 06.08.2018 року об 11:30 год.

Ухвалою від 06.08.2018 підготовче засідання відкладалось.

Відповідач до матеріалів справи 14.08.2018 надав відзив, в якому проти задоволення позову заперечив оскільки акти здачі-приймання робіт з боку відповідача підписані неуповноваженими особами, крім того строк оплати за надані послуги не настав у звязку з неотриманням від позивача рахунків.

14.08.2018 від відповідача надійшло клопотання про відстрочення виконання рішення на 1 рік.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 14.08.2018 суд дійшов висновку закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 27.08.2018.

Від позивача 16.08.2018 на електронну адресу суду та 20.08.2018 через канцелярію суду надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутністю представника позивача. Суд задовольняє означене клопотання.

Відповідач в судове засіданні 27.08.2018 не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений, шляхом направлення ухвали суду на його юридичну адресу.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив наступне.

01.05.2016 між Публічним акціонерним товариством «Єнакієвський металургійний завод», організаційно-правова форма (тип товариства) якого у подальшому була змінена на Приватне акціонерне товариство (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пропріус» (виконавець) був укладений договір №16000391 про надання послуг (далі Договір), згідно до якого в порядку та на умовах, передбачених даним договором виконавець зобов'язується надати послуги на обєктах Замовника згідно з технічним завданням: по прибиранню службових, виробничих і санітарно-побутових приміщень замовника, відповідно до додатка №6, який є невід'ємною частиною договору; по прибиранню, благоустрою території і зелених насаджень, відповідно до додатка №7, який є невід'ємною частиною договору; по миттю вікон та фасадів будівель, відповідно до додатка №8, який є невід'ємною частиною договору; по забезпеченню контролю та нагляду на пунктах пропуску на обєктах та обслуговуваних приміщень замовника (лазні, гуртожитки, готелі, пансіонати профілакторій та інше за необхідністю).

Загальна вартість послуг за договором визначається в національній валюті України та складає 1181622,61грн., в т.ч. ПДВ 196937,10грн. (п.3.1. договору в редакції Додаткової угоди до договору від 31.07.2016).

Відповідно до п.3.2. договору, в редакції Додаткової угоди до договору від 31.07.2016, вартість наданих послуг, доручених до виконання виконавцю встановлюється на договірній основі згідно з Додатками №№1, 2, які є невід'ємною частиною договору. Вартість послуг за 1 м2 в місяць складає: приміщення 2,736 з ПДВ, території 0,044 грн. з ПДВ.

Відповідно до п.5.3. договору вартість послуг, наданих по дійсному договору, оплачуються замовником упродовж 75 календарних днів з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання наданих послуг і отримання від виконавця рахунку на оплату та податкових накладних.

Здача - приймання наданих послуг оформлюється актом здачі - приймання наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками сторін (п.4.1. договору).

Акт здачі-приймання наданих послуг, підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками сторін, є підставою для здійснення кінцевих розрахунків між сторонами (п.4.4. договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.07.2016 (п.12.1. договору).

Згідно додаткової угоди від 31.07.2016 дію договору продовжено до 14.08.2016 та змінено договірні реквізити замовника.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов вищезазначеного договору надавав відповідачу послуги, що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг №ГОПР0000325 від 15.08.2016 з додатками до нього в сумі 447018,42грн., №ГОПР0000407 від 21.09.2016 з додатками до нього в сумі 201552,08грн., №ГОПР0000436 від 11.10.2016 з додатками до нього в сумі 172569,48грн., №ГОПР0000468 від 08.11.2016 з додатками до нього в сумі 63224,27грн., всього 884364,25грн.

Вищезазначені акти приймання-передачі наданих послуг підписані та скріплені печатками обох сторін.

З боку відповідача акти приймання-передачі наданих послуг підписані керівником УСБО відповідача ОСОБА_2 та затверджені директором по персоналу відповідача ОСОБА_3, додатки до актів приймання-передачі наданих послуг підписані директором по персоналу директором по персоналу відповідача ОСОБА_3 та керівником УСБО відповідача ОСОБА_2

Твердження відповідача, що особи, які підписали акти приймання-передачі наданих послуг не мали на це відповідних повноважень суду не доведені належними доказами, крім того договір про надання послуг №16000391 від 01.05.2016 з боку відповідача підписаний директором по персоналу відповідача ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності №73/5-5 від 01.01.2016.

В матеріалах справи містяться рахунки на оплату за надані послуги №ГОПР0000312 від 30.06.2016 в сумі 447018,43грн., №ГОПР0000407 від 21.09.2016 в сумі 201552,08грн., №ГОПР0000436 від 11.10.2016 в сумі 172569,48грн., №ГОПР0000468 від 08.11.2016 в сумі 63224,27грн.

Позивач в позові зазначив, що відповідачем частково були оплачені акти та з урахуванням часткових оплат сума боргу становить 288132,50грн. Докази часткової оплати містяться в матеріалах справи, при цьому в платіжному дорученні № від 27.10.2016 на суму 150945,02 грн. є посилання на рахунок №ГОПР0000407 від 21.09.2016, в платіжному дорученні № від 27.10.2016 на суму 120077,10 грн. є посилання на рахунок №ГОПР0000436 від 11.10.2016, отже твердження відповідача, що їм не отримано рахунки спростовуються матеріалами справи.

Крім того, рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, тому, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обовязку оплатити виконані роботи.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України №3-3902к09 від 29.09.2009 та у постанові Вищий господарський суд України №910/26157/15 від 24.05.2016.

При цьому, суд зазначає, що у договорі на надання послуг №16000391 від 01.05.2016 вказані банківські реквізити позивача, а в актах здачі-приймання надання послуг вказані суми, які підлягають оплаті, а згідно умов договору саме акт здачі-приймання наданих послуг є підставою для здійснення кінцевих розрахунків між сторонами.

Як свідчать матеріали справи, відповідачу була направлена претензія №16000391 від 27.03.2017 на суму 288132,50грн. В докази направлення відповідачу претензії надав копію опису вкладення у цінний лист. Однак відповідь на дану претензію не надійшла, відповідачем на день подачі позову до суду сума боргу не сплачена.

Матеріалами справи доведено факт виконання позивачем своїх зобовязань відповідно до умов договору про надання послуг №16000391 від 01.05.2016 в частині надання послуг за договором, строк виконання зобовязання відповідача на момент звернення з позовом настав, тому, за висновками суду, відповідачем в односторонньому порядку було порушено взяті на себе зобовязання за договором в частині оплати за отриманні послуги від позивача.

З огляду на вищевикладене, вимога про стягнення заборгованості у розмірі 288132,50грн. є законною та підлягає задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 4208,55грн. за період з 30.10.2016 по 31.05.2017, втрати від інфляції в розмірі 17246,35грн. за період з листопада 2016р. по квітень 2017р.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок 3% річних за допомогою калькулятора інформаційної бази ЛІГА:ЗАКОН, і встановлено, що розмір 3% річних становить більшу суму, тоді як позивачем заявлено вимоги про стягнення таких нарахувань у розмірі 4208,55грн.

Разом з тим, враховуючи те, що згідно з вимогами ч.2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 4208,55грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція,а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць; розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція; при цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція); у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 N39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга" (п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18 у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Також, у вказаній постанові Верховним Судом з посиланням на Рекомендації Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997 № 62-97р зазначено, що сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати підлягають нарахуванню за місяць та відповідно до положень ст. 625 ЦК України можуть бути стягнуті за весь час прострочення боржником грошового зобов'язання.

За здійсненим господарським судом перерахунком інфляції суд визнає його не вірним, оскільки позивач мав нарахувати інфляційні витрат в загальній сумі 17300,33грн., тоді як нарахував в сумі 17246,35грн.

Враховуючи те, що згідно з вимогами ч.2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат у розмірі 17246,35грн.

25.09.2017 до канцелярії суду від позивача надійшло пояснення про долучення доказів у справі, в яких позивач здійснив новий розрахунок інфляційних витрат на суму 16735,22грн. при цьому позивач не зменшив розмір позовних вимог, тому суд розглядає розрахунок, зазначений в позовній заяві.

Суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення на 1 рік.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною третьою статті 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно положень ч.4 ст.331 Господарського процесуального кодексу України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як встановлено, в обґрунтування своєї заяви про відстрочення виконання рішення господарського суду Донецької області по справі відповідач посилається на наявність обставин, що ускладнюють повне та негайне виконання рішення суду, зокрема: знаходження підприємства в зоні проведення антитерористичної операції, захоплення виробничих потужностей, майна та первинної документації підприємства, перебування останнього у дуже скрутному становищі, відсутність коштів для погашення суми заборгованості перед позивачем.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем до справи надано копії податкової декларації з податку на прибуток підприємств, звіт про фінансові результати за 2017 рік, баланс на 31.12.2017.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

За висновками суду, відповідачем не надано належних доказів в підтвердження наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Зокрема, за доданими відповідачем до справи документами відсутні відомості щодо стану рахунків підприємства станом на момент звернення до суду із заявою відстрочення виконання рішення суду, іншого майна, що унеможливлює суд обєктивно оцінити фінансовий стан підприємства.

Судом також прийнято до уваги ті обставини, що відповідачем не визначено способів, обставин, які нададуть змогу виконати судове рішення після закінчення періоду відстрочення.

Таким чином, обставини, якими відповідач обґрунтовує заяву про відстрочку виконання судового рішення, не є такими, що дійсно ускладнюють виконання судового рішення, а сам по собі скрутний матеріальний стан відповідача не свідчить про виключність обставин, з яким пов'язується відстрочення виконання рішення.

Крім того судом встановлено, що прострочення виконання зобовязання триває протягом майже 2 років, та приймаючи до уваги матеріальні інтереси позивача, заява відповідача про відстрочення виконання рішення господарського суду Донецької області по справі підлягає залишенню без задоволення.

Судовий збір, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягає віднесенню на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Пропріус", м. Київ до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод", м. Маріуполь про стягнення заборгованості у розмірі 288132,50грн, 3% річних в розмірі 4208,55грн., втрати від інфляції в розмірі 17246,35грн., задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод" (87504, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Ілліча, 54, корп. 4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пропріус" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 7а, оф.8-6; ) заборгованість у розмірі 288132,50грн, 3% річних в розмірі 4208,55грн., втрати від інфляції в розмірі 17246,35грн., витрати на оплату судового збору в розмірі 4643,80грн.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Позивач (стягувач): Товариство з обмеженою відповідальністю "Пропріус" - 01021, м.Київ, Кловський узвіз, 7а, оф.8-6; .

Відповідач (боржник): Приватне акціонерне товариство "Єнакієвський металургійний завод" - 87504, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Ілліча, 54, корп. 4; .

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 27.08.2018 підписано повний текст рішення.

Суддя Г.Є. Курило