ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2018 року справа № 913/1215/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді при секретарі судового засідання: За участю представників сторін: від позивача від відповідача від ДВС ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 не зявились; ОСОБА_5 (т.в.о. директора) відповідно до наказу №154к-03 від 15.08.2018 року; не зявились;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання", м. Луганськ
на ухвалу Господарського суду Луганської області
від03.07.2018 року
у справі№913/1215/15 (суддя Масловський С.В.)
за позовом до відповідача про за скаргою на дії Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м. Сєвєродонецьк, Луганська область Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання", м. Сєвєродонецьк, Луганська область стягнення 11 845 537 грн. 23 коп. Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання", м. Луганськ Державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Луганської області від 03.07.2018р. у справі №913/1215/15 відмовлено у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання" №01-19/2/93 від 30.05.2018 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_6 щодо визнання незаконними дій, визнання недійсною постанови від 10.05.2018 про арешт коштів боржника, та зняття накладеного арешту.

Не погодившись із ухвалою місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання" звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Луганської області від 03.07.2018р. у справі №913/1215/15, а скаргу на дії державного виконавця задовольнити.

Скаржник вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню, зважаючи на наступне:

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання" в силу вимог ст.15-1 ЗУ «Про електроенергетику» відкрило в установі уповноваженого банку поточний рахунок енергопостачальника із спеціальним режимом використання, в той же час жодним іншим нормативно-правовим актом не зобовязано ТОВ «ЛЕО» відкрити окремий поточний рахунок із цільовим призначенням, у тому числі для заробітної плати;

- наслідком накладення арешту на рахунки ТОВ «ЛЕО» є неможливість перерахувати кошти призначені для виплати заробітної плати, аліменти, неможливість сплачувати податки та інші обовязкові платежі повязані із виплатою заробітної плати, що призводить до порушення конституційних прав працівників Товариства та порушує ст. 19, 43 ОСОБА_7 України, ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Зазначене твердження кореспондується із практикою Верховного Суду, викладеною в постанові від 22.05.2018р. по справі №904/7819/15.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2018р. було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Мартюхіна Н.О., судді Дучал Н.М., Склярук О.І.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2018р., у звязку із перебуванням судді Дучал Н.М. у відпустці, сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Мартюхіна Н.О., судді Склярук О.І., Радіонова О.О.

Позивач у судове засідання 20.08.2018р. не зявився, причини неявки не повідомив.

Відповідач у судовому засіданні 20.08.2018р. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, вважає ухвалу місцевого господарського суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Державний виконавець у судове засідання 20.08.2018р. не зявився, причини неявки не повідомив.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду Луганської області від 16.02.2016 у справі №913/1215/15 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання" на користь державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" заборгованість в сумі 4798221,00 грн, пеню в сумі 341025,19 грн, 3% річних в сумі 209445,48 грн, інфляційні втрати в сумі 2278252,24 грн, судовий збір в сумі 114404,16 грн, всього 7741348,07 грн. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення пені в сумі 1719,26 грн, 3% річних в сумі 225,30 грн, інфляційних втрат в сумі 4216648,76 грн відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 05.04.2016 рішення Господарського суду Луганської області від 16.02.2016 у справі № 913/1215/15 залишено без змін.

На виконання рішення позивачу ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" видано наказ № 913/1215/15 від 20.04.2016.

Ухвалою суду від 11.07.2016 у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання" про відстрочку виконання рішення Господарського суду Луганської області у справі № 913/1215/15 від 16.02.2016 відмовлено.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 13.06.2016 відкрито виконавче провадження №51404418.

Постановою державного виконавця від 14.06.2016 виконавче провадження №51404418 з примусового виконання наказу №913/1215/15 від 20.04.2016 на підставі ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", приєднано до зведеного виконавчого провадження №51429480.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 18.10.2016 наказ Господарського суду Луганської області у справі №913/1215/15 від 20.04.2016 в частині стягнення 5 302 929,52 грн визнано таким, що частково не підлягає виконанню, у звязку з проведеним між сторонами заліку зустрічних однорідних вимог.

23.03.2018 головним державним виконавцем в межах виконавчого провадження №51404418 з примусового виконання наказу №913/1215/15 винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 120,62 грн.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, станом на момент порушення виконавчого провадження за наказом № 913/1215/15 від 20.04.2016, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області перебував ще один наказ Господарського суду Луганської області від 21.03.2016 у справі №913/1236/15, стягувачем за яким є публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Луганського обласного управління, а боржником товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання".

Під час примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 21.03.2016 у справі №913/1236/15, державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.04.2016 ВП №50996059. Постановою державного виконавця від 14.06.2016 вказане виконавче провадження також приєднано до зведеного виконавчого провадження №51429480.

В подальшому, державним виконавцем під час примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 21.03.2016 у справі №913/1236/15 винесено постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 428940,30 грн та витрат на проведення виконавчих дій в сумі 34,24 грн, а також в сумі 120,62 грн.

Постановою головного державного виконавця від 10.05.2018 в межах виконавчого провадження №51404418 з примусового виконання наказів Господарського суду Луганської області №913/1215/15 від 20.04.2016 та №913/1236/15 від 21.03.2016 накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на рахунках в ПАТ "Промінвестбанк", ПАТ ОСОБА_8 кредит Дніпро, ПАТ "ПУМБ", ПАТ Укрексімбанк та належать ТОВ "Луганське енергетичне обєднання" у межах суми боргу з урахуванням ухвали суду від 18.10.2016 про визнання наказу таким, що частково не підлягає виконанню 2 438 418,55 грн, виконавчого збору- 243 814,86 грн, витрат виконавчого провадження 120,62 грн та 120,62 грн, разом 2 682 474,65 грн.

Не погодившись із вищевказаними обставинами, Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання" звернулось до місцевого господарського суду із скаргою на дії Державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, якою просило:

1) визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_6 з винесення у межах виконавчого провадження №51404418 постанови від 10.05.2018 про арешт коштів боржника у частині примусового виконання рішення Господарського суду Луганської області від 16.02.2016 у справі №913/1215/15 за позовом державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" до товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання" щодо стягнення грошових коштів у розмірі 2682474,65 грн;

2) визнати недійсною постанову від 10.05.2018 про арешт коштів боржника, винесену у межах виконавчого провадження №51404418 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_6, у частині примусового виконання рішення Господарського суду Луганської області від 16.02.2016 у справі №913/1215/15 за позовом державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" до товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання" щодо стягнення грошових коштів у розмірі 2682474,65 грн;

3) зняти накладений в рамках примусового виконання рішення Господарського суду Луганської області від 16.02.2016 у справі № 913/1215/15 арешт з грошових коштів, що містяться на рахунках:

- код фінансової установи: 305749, назва фінансової установи: публічне акціонерне товариство "ОСОБА_8 Дніпро", адреса фінансової установи: 01023, м. Київ, вул. Мечникова, 3; номер рахунку: 904;

- код фінансової установи: 334851, назва фінансової установи: публічне акціонерне товариство "Перший Український ОСОБА_9", адреса фінансової установи: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4; номери рахунків: 9603, 261075908;

- код фінансової установи: 300012, назва фінансової установи: публічне акціонерне товариство "Промінвестбанк", адреса фінансової установи: 01001, м. Київ, вул. Шевченка, 12; номери рахунків: 6380, 6381;

- код фінансової установи: 322313, назва фінансової установи: Публічне акціонерне товариство "Укрексімбанк", адреса фінансової установи: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127; номер рахунку: 744

і належать товариству з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання", у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 2682474,65 грн та направити копію відповідного судового рішення рекомендованим або цінним листом безпосередньо на адресу зазначених банків.

При розгляді вищевказаних вимог, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Відповідно до положень ОСОБА_7 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання. Однією з засад судочинства є обовязковість рішень суду.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

За приписами ст. 129 ОСОБА_7 України та ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 19 ОСОБА_7 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_7 та Законами України.

Відповідно до ст.339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені ОСОБА_7 України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов'язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об'єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців. (ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно ч 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів (п.8 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5).

Таким чином, накладення державним виконавцем арешту на майно боржника здійснюється з метою забезпечення реального виконання рішення в межах виконавчого провадження.

Як вже зазначалось вище, ухвалою господарського суду Луганської області від 18.10.2016 наказ Господарського суду Луганської області від 20.04.2016 №913/1215/15 в частині стягнення 5302929,52 грн визнано таким, що частково не підлягає виконанню.

За таких обставин, залишок заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" перед стягувачем за наказом Господарського суду Луганської області від 20.04.2016 №913/1215/15 складає 2 438 418,55 грн.

Матеріали справи свідчать, що під час здійснення примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 20.04.2016 №913/1215/15 з Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" підлягає стягненню виконавчий збір в сумі 243 814,86 грн., витрати виконавчого провадження в сумі 120,62 грн та витрати виконавчого провадження за наказом Господарського суду Луганської області №913/1236/15 від 21.03.2016 в сумі 120,62 грн., загалом на суму 2 685 474,65 грн.

При цьому, місцевим господарським судом вірно зазначено, що належним розміром виконавчого збору в даному випадку, з огляду на положення ст. 27 Закону України Про виконавче провадження є 243 841,86 грн., що свідчить про накладення державним виконавцем арешту на меншу суму виконавчого збору та як наслідок, що зазначена обставина не порушує прав відповідача.

Таким чином, державний виконавець правомірно наклав арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в сумі 2 682 474,65 грн., що цілком відповідає вимогам ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання", щодо недопустимості накладення арешту на грошові кошти боржника, які містяться на рахунку №902, відкритому в ПАТ «ОСОБА_8 Дніпро», з огляду на його використання для виплати заробітної плати та сплати інших обовязкових податків та зборів, не приймаються судовою колегією апеляційного господарського суду, зважаючи на наступне.

Частиною 2 ст. 48 Закону України Про виконавче провадження забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 ЗУ Про виконавче провадження не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобовязані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Статтею 8 ОСОБА_7 України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_7 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_7 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_7 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_7 України гарантується.

Згідно зі ст. 43 ОСОБА_7 України, ст. ст. 1, 24 Закону України "Про оплату праці", ст. ст. 97, 115 Кодексу законів про працю України держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені у залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівникам здійснюється у першочерговому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949р. № 95, яка ратифікована Україною 04.08.1961р. і відповідно до ст. 9 ОСОБА_7 України є частиною національного законодавства України, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Отже, виплата підприємством працівникам заробітної плати є пріоритетною перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства (юридичної особи), а тому накладення арешту на рахунок боржника із спеціальним режимом використання, який призначений для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати працівникам боржника, що призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача.

В той же час, судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що факт належності відповідного банківського рахунку до рахунку із спеціальним режимом використання, який призначений, зокрема для виплати заробітної плати, повинен бути підтверджений належними та допустимим доказами в розумінні ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України.

Із матеріалів справи вбачається, що між ПАТ ОСОБА_8 кредит Дніпро (ОСОБА_8) та ТОВ Луганське енергетичне обєднання (Клієнт) укладено договір банківського рахунку №302079 від 23.04.2015 за умовами якого ОСОБА_8 відкриває Клієнту поточний рахунок №902 та здійснює його розрахунково-касове обслуговування у валюті (валютах), визначених Клієнтом у заяві (заявах) про відкриття Рахунку, і надає повязані з цим послуги.

Ретельний аналіз змісту вищевказаного договору банківського рахунку №302079 від 23.04.2015 свідчить, що останній не містить умов, що вищевказаний рахунок призначений для виплати заробітної плати. Також умови договору не містять посилання на використання цього рахунку як рахунку зі спеціальним режимом використання.

Жодних інших доказів на підтвердження використання рахунку №902 для виплати заробітної плати скаржником під час розгляду справи в суді першої інстанції надано не було.

Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання" не надано жодних доказів, що рахунок №902 є рахунком із спеціальним режимом використання, відкритим відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику" та взагалі не посилалось на вказану обставину у поданій місцевому господарському суду скарзі на дії державного виконавця.

Що стосується інших рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання" на які було накладено арешт, то скаржником також не надано жодних належних та допустимих доказів, що вказані рахунки є рахунками із спеціальним режимом використання.

Крім того, оскільки публічне акціонерне товариство "Промінвестбанк", публічне акціонерне товариство ОСОБА_8 кредит Дніпро, публічне акціонерне товариство "ПУМБ", публічне акціонерне товариство Укрексімбанк, прийняло до виконання постанову про накладення арешту від 10.05.2018, не зазначило про цільове призначення рахунків для виплати заробітної плати та не повернуло постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках у відповідності до приписів, передбачених ч. 3 ст. 52 ЗУ Про виконавче провадження, то вказані дії банків також свідчать про правомірність накладання арешту, що містяться на таких рахунках.

При цьому, судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що боржник не був позбавлений можливості повідомити державного виконавця про наявність спеціальних рахунків, призначених для виплати заробітної плати, з метою подальшого зняття державним виконавцем арешту із вказаних рахунків.

Що стосується доданих до апеляційної скарги листа-відповіді ПАТ «ОСОБА_8 Дніпро» вих. 51/7-723 від 12.07.2018р. та платіжних доручень, які свідчать про перерахування ТОВ «ЛЕО» заробітної плати своїм працівникам, податку з доходів фізичних осіб та військового збору, то вказані документи не приймаються судовою колегією апеляційного господарського суду, зважаючи на наступне.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 27 жовтня 1993 р. по справі "Домбо Бехеер" проти Нідерландів зазначено, що принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони

Відповідно до положень ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Проте, Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання" не надало належних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість подання суду першої інстанції вищевказаних документів, з причин, що об'єктивно не залежали від нього, та взагалі не заявило апеляційному суду відповідного клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів на підставі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України.

Пояснення апелянта, які були висловлені в судовому засіданні, що вищевказані документи не були надані суду першої інстанції через представництво інтересів відповідача в місцевому господарському суді іншим представником (ОСОБА_10В.), не приймаються апеляційним судом до уваги, зважаючи на той факт, що ОСОБА_10 займає посаду директора з правової роботи ТОВ «ЛЕО», що свідчить про її обізнаність із документообігом, бізнес- процесами підприємства та наявністю в неї відповідних знань в галузі права.

Також судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу, що надані документи свідчать про виплату заробітної плати лише за окремий місяць - лютий 2018 року, а не про її систематичну виплату відповідачем із вказаного рахунку.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 22.05.2018р. по справі №904/7819/15 не приймаються судовою колегією апеляційного господарського суду зважаючи на різний характер правовідносин, так постанови державного виконавця про арешт коштів у справі №904/7819/15 було визнано судами недійсними на підставі ч. 2 ст. 48 Закону України Про виконавче провадження згідно якої забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику".

Проте, Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання" у поданій до суду першої інстанції не зазначило ч. 2 ст. 48 Закону України Про виконавче провадження як правову підставу позову та взагалі не зазначило та не надало доказів, що державним виконавцем було накладено арешт на рахунки, відкриті відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику".

До того ж, апеляційний суд наголошує, що частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

У п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 у справі № 11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно приписів ст. 9 ОСОБА_7 України, ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України і ст. 3 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. 3 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004р. у справі Півень проти України суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Концепції, захищає також виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005р. по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції ("ОСОБА_11 проти Італії", заява № 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Згідно Рішення Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Європейський суд також зазначив, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

З огляду на зазначене вище колегія суддів апеляційного суду зазначає, що дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 10.05.2018 ВП№51404418, повністю відповідають приписам законодавства.

Враховуючи наведене вище, зважаючи на принцип обовязковості виконання судових рішень, практику Європейського суду з прав людини щодо недопустимості ухилення адміністративних органів від виконання судових рішень та сприяння у виконанні останніх, апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання" на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала господарського суду Луганської області від 03.07.2018 року у справі №913/1215/15 є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання" на ухвалу Господарського суду Луганської області від 03.07.2018 року у справі №913/1215/15 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Луганської області від 03.07.2018 року у справі №913/1215/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Судді О.О. Радіонова

ОСОБА_3

(У судовому засіданні 20.08.2018 року проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено та підписано 23.08.2018 року).