ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року справа № 925/581/18 м. Черкаси

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Бізнес-Вектор"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Євро Консалтинг"

про стягнення 36344 грн. 99 коп.

Суддя Дорошенко М.В.

Секретар судового засідання Сиволовська О.І.

Представники сторін:

від позивача: не явилися;

від відповідача: Левенець А.М. за довіреністю від 26.03.2018.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Бізнес-Вектор" (далі також - позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до "Агро-Євро Консалтинг" (далі також - відповідач) про стягнення 106344 грн. 99 коп. заборгованості, у тому числі: 70000 грн. заборгованості з повернення попередньої оплати, 32726 грн. 02 коп. пені і 3618 грн. 97 коп. 3% річних.

У позові позивач також просить господарський суд судові витрати у складі сплаченого позивачем при поданні позову судового збору у сумі 1762 грн. покласти на відповідача.

В обґрунтування позову позивач вказав на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за укладеним між сторонами договором поставки від 26.04.2017 № 26/04-1-17 та специфікаціями №1 та №3 до цього договору щодо поставки позивачу попередньо оплаченого ним товару та на несвоєчасне і неповне повернення відповідачем на вимогу позивача суми попередньої оплати.

Ухвалою від 11.06.2018 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Бізнес-Вектор" до розгляду, відкрив провадження у цій справі і призначив у ній підготовче засідання на 10 год. 00 хв. 05.07.2018.

25 червня 2018 року до господарського суду надійшла заява представника позивача про зменшення розміру позовних вимог з 106344 грн. 99 коп. до 96344 грн. 99 коп. за рахунок зменшення стягуваної суми заборгованості з повернення попередньої оплати з 70000 грн. 00 коп. до 60000 грн. 00 коп. При цьому стягувані суми пені та 3% річних залишилися незмінними.

Господарський суд прийняв вказане зменшення позивачем розміру позовних вимог.

Ухвалою від 05.07.2018 Господарський суд Черкаської області відклав підготовче засідання на 11 год. 30 хв. 24.07.2018 у приміщенні Господарського суду Черкаської області.

24 липня 2018 року до господарського суду надійшов відзив відповідача на позов, яким відповідач повідомив господарський суд про сплату ним частини стягуваної заборгованості з повернення попередньої оплати у сумі 10000 грн. (на яку позивач зменшив розмір позовних вимог) і заперечив проти стягуваної суми пені з підстав невідповідності застосованого позивачем розміру пені встановленому п. 7.7 договору поставки від 26.04.2017 № 26/04-1-17 її максимально можливому розміру.

Ухвалою від 24.07.2018 Господарський суд Черкаської області закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті у засіданні суду на 11 год. 00 хв. 04.09.2018 в приміщенні Господарського суду Черкаської області.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, призначеного ухвалою від 24.07.2018 на 11 год. 00 хв. 04.09.2018.

02 серпня 2018 року до господарського суду надійшла відповідь представника позивача на відзив на позов, якою представник позивача заявив про підтримку ним позову з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог і про розгляд справи за його відсутності.

04 вересня 2018 року до господарського суду надійшло клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи копії платіжного доручення відповідача від 04.09.2018 №885 на перерахування позивачу стягуваної суми заборгованості з повернення попередньої оплати в розмірі 60000 грн. 00 коп.

За результатами розгляду справи по суті у судовому засіданні, яке відбулося 04.09.2018 у приміщенні Господарського суду Черкаської області за участю представника відповідача, господарський суд постановив ухвалу про закриття провадження у справі в частині вимоги позивача про стягнення 60000 грн. 00 коп. заборгованості з повернення попередньої оплати і ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову у решті позовних вимог, виходячи при цьому з наступного.

Господарський суд встановив, що 26 квітня 2018 року відповідач як постачальник і позивач як покупець уклали між собою договір поставки №26/04-1-17 (далі - договір №26/04-1-17), відповідно до п 1.1 та п.1.2 якого постачальник зобов'язався поставити покупцеві мінеральні добрива, в т.ч. рідкі добрива, найменування, асортимент, кількість ціна, термін та місце поставки яких вказується у специфікаціях (додатка), а покупець зобов'язався прийняти і своєчасно оплати його на умовах цього договору.

Згідно з 4.1 договору №26/04-1-17 розрахунки за товар здійснюються в національній валюті України, з урахуванням розділу 3 даного договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника згідно з специфікацією (додатком), що є невід'ємною частиною даного договору.

У п. 7.7 договору №26/04-1-17 його сторони передбачили, що постачальник за прострочення поставки або недопоставки товару виплачує покупцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару, що недопостачає, за кожен день прострочення, але не більше 3% від вартості недопоставленої партії товару.

26 квітня 2017 року сторони узгодили і підписали специфікацію №1 до договору №26/04-1-17, згідно з якою постачальник зобов'язався протягом 15 днів з дати одержання 100% попередньої оплати за товар поставити покупцю 50 тонн селітри аміачної та 9,3 тонни сульфат магнію гептагідрату (семиводного) загальною вартістю з урахуванням ПДВ 548027 грн. 00 коп., а покупець зобов'язався здійснити 100% попередню оплату вказаного товару.

15 травня 2017 року сторони узгодили і підписали специфікацію №3 до договору №26/04-1-17, згідно з якою постачальник зобов'язався протягом 5 днів з моменту зарахування на його рахунок попередньої оплати за товар у сумі 106762 грн. 86 коп. поставити покупцю товару, вказаного у таблиці №1: 180 літрів ЕЛ Кальцієвого; 270кг Максібору 21; 324 літрів ЕЛ Мономідног, 216 літрів ЕЛ Стандартного загальною вартістю з урахуванням ПДВ 106762 грн. 86 коп., а також товару, вказаного у таблиці №2: 420 літрів . ЕЛ Кальцієвого; 630 кг Максібору 21; 756 літрів ЕЛ Мономідного та 504 літрів ЕЛ Стандартного загальною вартістю з урахуванням ПДВ 249113 грн. 34 коп. У свою чергу покупець зобов'язався здійснити 100% попередню оплату товару, вказаного у таблиці №1, протягом 2 робочих днів з дати виставлення постачальником рахунку і оплатити товар, вказаний у таблиці №2, у строк до 29.09.2017.

26 квітня 2018 року відповідач виставив позивачу рахунок від 26.04.2017 №А-000000185 на оплату на оплату 50 тонн селітри аміачної та 9,3 тонни сульфату магнію гептагідрату (семиводного) загальною вартістю 548027 грн. 00 коп. з урахуванням ПДВ.

11 та 19 травня 2017 року позивач перерахував відповідачу на його рахунок в установі банку 600000 грн. 00 коп. попередньої оплати за міндобрива згідно з рахунком від 26.04.2017 №А-000000185, у тому числі: 500000 грн. 00 коп. за платіжним дорученням від 11.05.2017 №115 та 100000 грн. 00 коп. за платіжним дорученням від 19.05.2017 №132.

06 червня 2017 року позивач за платіжним дорученням від 06.06.2018 №153 перерахував відповідачу на його рахунок в установі банку ще 100000 грн. 00 коп. попередньої оплати за добрива згідно з специфікаціями №1, №3 (доплата) до договору №26/04-1-17.

Відповідач свої зобов'язання за договором №26/04-1-17 та специфікаціями №1 і №3 щодо поставки товару виконав частково, поставивши позивачу за видатковими накладними від 26.05.2017 №А-000225 та №А-000223 і від 31.05.2017 №А-000246 добрива на суму 381051 грн. 60 коп.

Отож за договором №26/04-1-17 відповідач одержав від позивач 700000 грн. 00 коп. попередньої оплати за товар, а фактично поставив позивачу товару передбаченого специфікаціями №1 та №3 цього договору лише на суму 381051 грн. 60 коп. Відповідно різниця між сумою здійсненої позивачем попередньої оплати за товар і сумою, на яку відповідач поставив позивачу товар, становить 318948 грн. 40 коп.

Протягом періоду з 31.07.2017 по 03.10.2017 відповідач на вимогу позивача повернув останньому 248948 грн. 80 коп. попередньої оплати, що підтверджується проведеними банком платіжними дорученнями відповідача від 31.07.2017 №1284, від 01.08.2017 №1285 і №1287, від 02.08.2017 №1305, від 03.08.2017 №1314, №1316 і №1323, від 30.08.2017 №1414, від 11.09.2017 №1345, від 03.10.2017 №1585 та підписаним обома сторонами актом звірки взаєморозрахунків за договором №26/04-1-17 за період з 11.05.2017 по 25.05.2018.

Станом на 04.06.2018 - день подання позивачем позову до Господарського суду Черкаської області неповернута відповідачем сума здійсненої позивачем за договором №26/04-1-17 попередньої оплати за товар становила 70000 грн. 00 коп., яку відповідач наразі повернув позивачу частинами: 10000 грн. 00 коп. у день подання позивачем позову за платіжним дорученням від 04.06.2018 №382 і 60000 грн. 00 коп. після подання позивачем позову за платіжним дорученням від 04.09.2018 №885.

Позивач, виходячи із змісту позовної заяви та розрахунку стягуваних сум пені і 3% річних, суму здійсненої ним за договором №26/04-1-17 попередньої оплати, на яку відповідач не поставив товар і яку відповідач мав повернути позивачу, визначив як грошове зобов'язання відповідача перед позивачем і за період прострочення його виконання з 01.06.2017 по 01.06.2018 нарахував відповідачу до сплати 32726 грн. 02 коп. пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України та 3618 грн. 97 коп. передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних, не зважаючи на те, що п. 7.7 договору №26/04-1-17 встановлена пеня за прострочення відповідачем поставки або недопоставку товару, а не за прострочення повернення попередньої оплати. Не передбачає цей договір і процентів річних за прострочення повернення попередньої оплати.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 536 Цивільного кодексу України передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Стаття 549 Цивільного кодексу України неустойку (штраф, пеню) визначає як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає настання, зокрема, таких правових наслідків, встановлених договором або законом, у разі порушення зобов'язання, як припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами 2 та 3 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 5.2. своєї постанови від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснив, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

З огляду на викладені вище обставини та норми законодавства, господарський суд дійшов до таких висновків.

З укладеного між сторонами договору №26/04-1-17, який є договором поставки, у позивача як покупця виникли грошові зобов'язання з оплати товару, у тому числі попередньої оплати, а у відповідача - зобов'язання з поставки товару.

Відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання за договором №26/04-1-17 щодо поставки позивачу в установлені цим договором строки попередньо оплаченого товару, тому у позивача виникли передбачені частинами 2 та 3 ст. 693 Цивільного кодексу України права вимагати від відповідача передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати та процентів, нарахованих відповідно до ст. 536 цього Кодексу.

Позивач вибрав право вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати, яку відповідач зобов'язаний був повернути позивачу.

У такому разі зобов'язання відповідача повернути позивачу на його вимогу суму попередньої оплати не є грошовим зобов'язанням, яке виникло з договору №26/04-1-17, а є наслідком невиконання відповідачем своїх зобов'язань за цим договором щодо поставки позивачу попередньо оплаченого ним товару.

Договір №26/04-1-17 та чинне законодавство України не передбачають неустойки (штрафу, пені) задля забезпечення виконання продавцем зобов'язання щодо повернення покупцю попередньої оплати і не встановлюють розміру процентів за користування чужими грошовими коштами.

В силу ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536, а не відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, у позивача немає законних підстав для стягнення з відповідача заявлених у позові пені та 3% річних, нарахованих за прострочення повернення суми попередньої оплати.

За таких обставин позов в частині вимог про стягнення пені та 3% річних задоволенню не підлягає, що не позбавляє позивача права на пред'явлення до стягнення з відповідача пені передбаченої п. 7.7 договору №26/04-1-17.

Позивач за платіжним дорученням від 01.06.2018 №96 сплатив за подання позову 1762 грн. 00 коп. судового збору

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відмовою у задоволенні позову судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Це рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено і підписано 10.09.2018.

СУДДЯ М.В. Дорошенко