РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.09.2018Справа № 910/8503/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яроменко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Гарантія»

про стягнення 22008 грн. 07 коп.

Представники учасників справи:

від позивача: Любін О.І.;

від відповідача: Соколовська К.І.;

Майорова Л.Г.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27.06.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Гарантія» про стягнення 22008 грн. 07 коп., з яких 8052 грн. 69 коп. основного боргу, 2418 грн. 61 коп. 3% річних та 11536 грн. 77 коп. інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №12425 про участь у витратах та утримання будинку та прибудинкової території від 22.11.2005 не у повному обсязі здійснив оплату за надані позивачем у період з серпня 2005 року по березень 2017 року послуги, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 8052 грн. 69 коп. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2418 грн. 61 коп. та інфляційні втрати у розмірі 11536 грн. 77 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2018 відкрито провадження у справі №910/8503/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи; судове засідання призначено на 25.07.2018, встановлено строки для подання сторонами заяв по суті справи.

16.07.2018 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про надання відповідачу додаткового строку для подання доказів у справі та відзиву на позовну заяву.

Вказане клопотання обгрунтоване тими обставинами, що відповідачу треба буде піднімати всі архівні документи, необхідні для розгляду даної справи, зважаючи, що спірним періодом, за який позивач просить суд стягнути заборгованість з відповідача, є 2005 - 2017 роки, та перебуванням директора відповідача у відпустці з 16.07.2018 по 03.08.2018.

Частиною 1 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Таким чином, відповідач повинен був подати до суду відзив на позовну заяву разом з доказами у строк, встановлений судом в ухвалі від 02.07.2018, а саме протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі №910/8503/18.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 5 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

У судовому засіданні 25.07.2018 судом було оголошено перерву до 08.08.2018.

06.08.2018 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (разом з доказами), в якому відповідач заявив про застосування позовної давності та зазначив, що заборгованість з оплати спожитих комунальних послуг у періоді, який входить до періоду позовної давності (з 27.06.2015 по 01.04.2017), у відповідача відсутня.

Крім того, відповідач вказав на те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, та які б підтверджували факт надання послуг позивачу.

У судовому засіданні 08.08.2018 було оголошено перерву до 04.09.2018.

23.08.2018 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказав на те, що 05.09.2016 керівник відповідача проводив з позивачем звірку взаємних розрахунків, про що між сторонами було складено акт звірки від 05.09.2016, що свідчить про визнання боргу відповідачем та про переривання позовної давності .

28.08.2018 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначив, що з наданого позивачем акту не вбачається погодження відповідачем вказаної в ньому суми боргу.

Представник позивача у судовому засіданні 04.09.2018 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні 04.09.2018 надали усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечили.

Підстав для відкладення розгляду справи та оголошення перерви, відповідно до ст.ст. 202, 216 Господарського процесуального кодексу України, судом не встановлено.

У судовому засіданні 04.09.2018 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Дослідивши подані докази, заслухавши усні пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням правління Акціонерного товариства Холдингової компанії «Київміськбуд» № 245/0/5-05 від 01.12.2005 (копія долучена позивачем до позовної заяви) вирішено передати на баланс, обслуговування і експлуатацію без права відчуження житлові будинки з вбудованими інженерними спорудами за адресами: м. Київ, проспект Бажана 12 та проспект Бажана 14 Товариству з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс».

У позовній заяві позивач вказав на те, що він до 01.04.2017 здійснював обслуговування будинку № 12 на проспекті Бажана у місті Києві.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Гарантія» (Закрите акціонерне товариство «Страхова компанія «Гарантія») є власником квартири № 425 у будинку № 12 на проспекті Бажана у місті Києві, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 19.08.2005 (копія долучена позивачем до позовної заяви).

Судом встановлено, що 22.11.2005 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (підприємство) та Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Гарантія», яке змінило своє найменування на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Гарантія» (співвласник) укладено Договір №12425 про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, предметом якого є забезпечення підприємством обслуговування та поточного ремонту житлового будинку та прибудинкової території за адресою: м. Київ, проспект Бажана, буд. 12, в якому на 20 поверсі знаходиться квартира 425, загальною площею 54,2 кв.м, житловою площею 24,0 кв.м, що належить співвласнику на праві приватно власності.

Відповідно до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Гарантія» відповідач є правонаступником Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Гарантія» та створений шляхом його перетворення.

Відповідно до п. 1.2 Договору №12425 від 22.11.2005 метою договору є забезпечення кваліфікованого, якісного та гарантованого обслуговування та поточного ремонту житлового будинку, його технічного обладнання, надання житлово-комунальних послуг, інших послуг, дотримання санітарного стану прибудинкової території для створення мешканцям будинку належних умов проживання.

Згідно з п. 2.1 Договору №12425 від 22.11.2005 підприємство зобов'язується забезпечити виконання всього комплексу робіт по утриманню будинку, прибудинкової території та створення необхідних умов мешканцям в будинку, в тому числі співвласнику та мешкаючим з ним особам згідно з вимогам Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій.

Відповідно до п. 5.3 Договору №12425 від 22.11.2005 платню за комунальні та інші послуги підприємство нараховує співвласнику з 30.08.2005.

Згідно з п. 5.10 Договору №12425 від 22.11.2005 термін дії цього договору складає 5 років з моменту набуття чинності.

Відповідно до п. 5.11 Договору №12425 від 22.11.2005 дія договору автоматично продовжується на наступний термін, якщо жодна із сторін в письмовій формі не заявить про його перегляд за один місяць до закінчення його дії.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг відносяться послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний забезпечувати вчасно та відповідної якості надання житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказав на те, що він належним чином виконував свої зобов'язання за Договором №12425 від 22.11.2005 за період з 30.08.2005 по 01.04.2017, тоді як відповідачем не у повному обсязі здійснено оплату за отримані послуги за вказаний період, у зв'язку з чим у відповідача, за твердженням позивача, виникла заборгованість у розмірі 8052 грн. 69 коп.

З долученого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості судом встановлено, що за період з серпня 2005 року по березень 2017 року позивачем було нараховано відповідачу плату за послуги з утримання будинку і прибудинкової території на загальну суму 18090 грн. 61 коп., з яких відповідачем було сплачено 13657 грн. 58 коп.; за період з липня 2005 року по травень 2015 року позивачем було нараховано відповідачу плату за опалення у розмірі 11054 грн. 45 коп., з яких відповідачем сплачено 9177 грн. 22 коп.; за період з жовтня 2005 року по червень 2009 року позивачем було нараховано відповідачу додаткову плату у розмірі 1862 грн. 43 коп., з яких відповідачем сплачено 120 грн. 00 коп.; за період з жовтня 2007 року по квітень 2014 року позивачем було нараховано відповідачу плату за холодну воду у розмірі 2161 грн. 66 коп., з яких відповідачем сплачено 2161 грн. 66 коп. (у повному обсязі); за період з жовтня 2007 року по квітень 2014 року позивачем було нараховано відповідачу плату за гарячу воду у розмірі 11801 грн. 76 коп., з яких відповідачем сплачено 11801 грн. 76 коп. (у повному обсязі).

Таким чином, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, за період з липня 2005 року по березень 2017 року позивачем було нараховано відповідачу до сплати грошову суму у загальному розмірі 44970 грн. 91 коп., тоді як відповідачем були сплачені грошові кошти у загальній сумі 36918 грн. 22 коп., у зв'язку з чим, як зазначає позивач, заборгованість відповідача становить 8052 грн. 69 коп.

Зважаючи на викладену позивачем у розрахунку заборгованості інформацію, суд дійшов висновку, що сума основного боргу, яку позивач просить суд стягнути з відповідача, складається з 4433 грн. 03 коп. заборгованості з оплати послуг з утримання будинку і прибудинкової території, 1877 грн. 23 коп. заборгованості зі сплати вартості опалення та 1742 грн. 43 коп. заборгованості з оплати додаткових послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи предмет та підстави позову, предметом доказування у даній справі є обставини, що підтверджують наявність у відповідача заявленої позивачем суми боргу - 8052 грн. 69 коп.

Отже, на позивача покладається обов'язок з доведення належними та допустимими доказами факту надання позивачем відповідачу наступних послуг: 1) за період з серпня 2005 року по березень 2017 року - послуг з утримання будинку і прибудинкової території на загальну суму 18090 грн. 61 коп.; 2) за період з липня 2005 року по травень 2015 року - опалення у розмірі 11054 грн. 45 коп.; 3) за період з жовтня 2005 року по червень 2009 року - додаткові послуги у розмірі 1862 грн. 43 коп. (враховуючи предмет позову).

Так, згідно з п. 2.2.4 Договору №12425 від 22.11.2005 співвласник зобов'язується не пізніше 1-го числа наступного місяця вносити плату на рахунок підприємства пропорційно його частині власності в будинку и в розмірах, визначених чинним законодавством, за надані послуги, а саме: диспетчиризацію і технічне обслуговування ліфтів, вивіз побутових відходів, обслуговування будинкових вузлів обліку, їх стандартизацію і метрологію, обслуговування водостоків, люків, димовентиляційних каналів, протипожежної автоматики, внутрішніх та зовнішніх тепло та електроприводів будинку, дезинфекцію, дератизацію, послуги аварійної служби, підготовку будинку до експлуатації у зимовий період, електроенергію на роботу ліфтів, на освітлення сходових кліток, опалення місць загального користування, воду на миття та полив прибудинкової території, санітарного обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будинку, технічного обслуговування, комунальні та інші платежі, передбачені чинним законодавством України.

Крім того, згідно з п. 2.2.11 Договору №12425 від 22.11.2005 для поліпшення комфортного мешкання та проведення комплексу робіт, направлених на підтримання будинку та прибудинкової території в привабливому стані, що складається з: утримання служби конс'єржів; понаднормове утримання працівників і понаднормове виконання робіт підприємством; проведення відновлювальних ремонтів місць загального користування після заселення всіх мешканців; організації системи по економії теплової енергії, води та електроенергії; надання консультації з юридичних та інженерно-технічних питань, що стосуються облаштування і оформлення квартир; інших заходів, що поліпшують мешкання у будинку; опломбування квартирних лічильників ХВП та ГВП; телефонізація служби конс'єржів; встановлення домофонів «конс'єрж - вхідні двері» сплачувати додатково на рахунок підприємства по 40 грн. 00 коп. щомісяця.

Суд зазначає, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту надання відповідачу комунальних послуг (додаткові послуги, опалення місць загального користування, утримання будинку та прибудинкової території) за спірний період.

Зокрема, суд зазначає, що такими доказами надання споживачу вказаних комунальних послуг можуть бути: акти приймання-передачі робіт/послуг, складені з постачальниками/виробниками відповідних послуг, та/або договори, укладені з постачальниками/виробниками відповідних послуг (з організаціями, які надають послуги з технічного обслуговування/ремонту ліфтів, вивезення побутових відходів, дезінфекції, дератизації, тощо) так як з умов Договору №12425 від 22.11.2005 (п.п. 1.1, 1.2) не вбачається, що такого виду послуги надаються безпосередньо позивачем, а зазначено, що позивач забезпечує надання послуг, передбачених умовами вказаного договору.

Протилежного позивачем не доведено.

Так само, як факт (фактичний обсяг спожитої теплової енергії) так і вартість (загальний розмір) опалення місць загального користування за спірний період повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, відповідним договором (ами), укладеними з постачальником/виробником послуг (ПАТ «Київенерго», ТОВ «Єврореконструкція», іншими) та актами приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) за спірний період із зазначенням як обсягів спожитої теплової енергії так і її загальної вартості.

Також, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин надання відповідачу у спірному періоді додаткових послуг, передбачених умовами п. 2.2.11 Договору №12425 від 22.11.2005, - будь-яких актів приймання-передачі виконаних робіт, наданих послуг; журналів обліку робочого часу консьєржів, тощо.

При цьому, позивачем долучено до позовної заяви лише власний розрахунок позовних вимог, який з урахуванням норм Господарського процесуального кодексу України не є належним та допустимим доказом на підтвердження викладених позивачем обставин, а є виключно суб'єктивним відображенням міркувань позивача щодо предмета спору - розміру житлово-комунальних послуг, розміру сплачених відповідачем грошових коштів.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив щодо надання позивачем ряду послуг, передбачених умовами Договору №12425 від 22.11.2005, а саме щодо обслуговування ліфтів, прибирання коридорів та сходових кліток.

Що стосується тверджень позивача, викладених у відповіді на відзив, що 05.09.2016 керівник відповідача проводив з позивачем звірку взаємних розрахунків, про що між сторонами було складено акт звірки від 05.09.2016, що свідчить про визнання боргу відповідачем та про переривання позовної давності, суд вважає вказані твердження позивача необгрунтованими, так як вказаний акт звірки не підписаний уповноваженим представником відповідача (не скріплений відбитком печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Гарантія»), а на ньому міститься лише напис, що акт отриманий 05.09.2016 Майоровою Л.Г.

За наведених обставин, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, якими б підтверджувались обставини, що входять до предмету доказування та викладені позивачем у позовній заяві (у розрахунку заборгованості), суд дійшов висновку відмовити у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Гарантія» про стягнення суми основного боргу у розмірі 8052 грн. 69 коп.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2418 грн. 61 коп. та інфляційні втрати у розмірі 11536 грн. 77 коп.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Гарантія» суми основного боргу у розмірі 8052 грн. 69 коп., позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2418 грн. 61 коп. та інфляційних втрат у розмірі 11536 грн. 77 коп. як похідні вимоги задоволенню не підлягають.

Що стосується позовної давності, заявленої позивачем, та міркувань сторін справи щодо переривання/непереривання позовної давності, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про недоведеність (необґрунтованість) належними та допустимими доказами позовних вимог позивача, у зв'язку з чим відмовив у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Гарантія», підстави для застосування позовної давності, заявленої відповідачем, відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача з огляду на відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» про стягнення 22008 грн. 07 коп. відмовити.

2. Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Згідно з підпунктом 17.5 пункту 17 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 06.09.2018 року.

Суддя М.Є. Літвінова