ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2018 р.           м. Київ            Справа № 911/561/18

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

господарський суд Київської області

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., секретар судового засідання Дудник П.С., розглянувши матеріли

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ТД “СКАЙ ПОЛІМЕР”

02068, м. Київ, вул. Драгоманова, буд. 44-А, оф. 63,

до Товариства з обмеженою відповідальністю “ВАЛМПАК”

07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Січових Стрільців, буд. 1,

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки

за участю представників:

позивача – не з’явився;

відповідача – не з’явився;

встановив:

До господарського суду Київської області (вх. №583/18 від 22.03.2018) надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “ТД “СКАЙ ПОЛІМЕР” до Товариства з обмеженою відповідальністю “ВАЛМПАК” про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки у розмірі 535831,64 грн., з яких: 400000,00 грн. основного боргу, 51534,93 грн. пені, 58556,71 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 25740,00 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем грошових зобов’язань за договором поставки № 1319-15/12/2016 від 15.12.2016, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “ТД “СКАЙ ПОЛІМЕР” та Товариством з обмеженою відповідальністю “ВАЛМПАК”.

Крім того, у позовній заяві міститься клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.03.2018 у справі № 911/561/18 позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 6862/18 від 06.04.2018) надійшла заява позивача про усунення недоліків на виконання вимог ухвали господарського суду Київської області від 27.03.2018 у справі №911/561/18.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, задоволено клопотання позивача та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, надано відповідачу строк для реалізації права на подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження.

10.05.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 8921/18), відповідно до якого відповідач визнає факт отримання спірного товару та визнає позовні вимоги частково, а саме: на час подання позовної заяви борг відповідача за отриманий товар складав 400000,00 грн., станом на 06.05.2018, заборгованість складає 230000,00 грн., відповідач визнає суму основного боргу у розмірі 230000,00 грн., пеню у розмірі 51534,93 грн., інфляційні втрати у розмірі 3391,80 грн., у частині нарахування 36 % за користування чужими грошовими коштами, позов заперечує, оскільки вважає, що вказані відсотки у договорі визначені так само як пеня, відтак, їх нарахування одночасно з пенею є подвійною відповідальністю одного й того ж виду.

10.05.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява-заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (вх. № 8923/18), яку обґрунтовано тим, що частину основного боргу, що заявлений до стягнення, відповідачем вже сплачено позивачу після відкриття провадження у справі добровільно, а до першого судового засідання у даній справі, відповідач зобов’язується сплатити основний борг повністю та хоче бути переконаний, що зможе надати відповідні докази суду завчасно, до прийняття рішення у справі, і це, відповідно, буде враховано судом у рішенні.

Відтак, відповідач заявляє, що тільки при розгляді справи за правилами загального позовного провадження він зможе належним чином реалізувати свої процесуальні права, а суд - встановити всі обставини справи.

18.05.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 9492/18), відповідно до якої позивач не погоджується із запереченнями щодо безпідставності стягнення 36 % за користування чужими грошовими коштами, з огляду на те, що грошове зобов’язання за договором відповідачем порушене, а стягнення як пені, так і вказаних відсотків за його невиконання погоджено відповідачем у договорі, крім того, позивач вказує, що, станом на 16.05.2018, відповідач має заборгованість за поставлений товар у розмірі 200000,00 грн., що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків від 17.05.2018.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.06.2018 задоволено клопотання відповідача та здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 911/561/18 за правилами загального позовного провадження, справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 21.06.2018.

Через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява (вх. № 11511/18 від 18.06.2018) про повну сплату позивачу спірного у справі основного боргу.

Через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про часткове повернення судового збору (вх. № 12129/18 від 25.06.2018).

Ухвалою господарського суду Київської області від 26.06.2018 повернуто позивачу з державного бюджету судовий збір у частині, що надмірно сплачена при поданні позову.

Через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява (вх. № 12215/18 від 26.06.2018), відповідно до якої відповідач частково змінює позицію щодо визнання позову: підтверджує сплату ним основного боргу у повному обсязі, визнає позовну вимогу про стягнення інфляційних втрат частково, у розмірі 3391,80 грн. (з наданням власного розрахунку), у решті позовних вимог, про стягнення 51534,93 грн. пені та 58556,71 грн. 36 % річних, заперечує повністю. Вказана заява за своєю правовою природою є запереченнями на відповідь на відзив, що погоджено представником відповідача у судовому засіданні.

У підготовчому засіданні 21.06.2018 оголошено перерву до 26.06.2018 у зв’язку із необхідністю надання сторонам часу для врегулювання спору мирним шляхом, можливість якого ними обговорювалась у судовому засіданні.

Сторонами не досягнуто домовленостей щодо мирного врегулювання спору. Ухвалою господарського суду Київської області від 26.06.2018 закрито підготовче провадження у справі № 911/561/18 та призначено справу до розгляду по суті на 10.07.2018.

Через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (вх. № 12491/18 від 03.07.2018).

Через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (вх. № 12701/18 від 05.07.2018).

Через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (вх. № 12846/18 від 05.07.2018).

Через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (вх. № 13175/18 від 10.07.2018).

Через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи (вх. № 13174/18 від 10.07.2018).

У судовому засіданні 10.07.2018 оголошено перерву до 19.07.2018 для надання можливості відповідачу ознайомитись з матеріалами справи.

Через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (вх. № 13839/18 від 18.07.2018).

Для реалізації своїх заяв про ознайомлення з матеріалами справи представник відповідача жодного разу не з’явився.

19.07.2018 через канцелярію господарського суду Київської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю “ВАЛМПАК” (вх. № 47/18 від 19.07.2018) про відвід судді Саванчук С.О. у справі № 911/561/18.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.07.2018 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “ВАЛМПАК” про відвід судді Саванчук С.О. у справі № 911/561/18 передано до відділу автоматизованого документообігу суду для визначення складу суду для її розгляду та зупинено провадження у справі № 911/561/18 до вирішення питання за заявою про відвід судді Саванчук С.О. від розгляду справи № 911/561/18.

Відповідно до протоколу розподілу, питання відводу судді Саванчук С.О. від розгляду справи № 911/561/18 передано до розгляду судді Лилаку Т.Д.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.07.2018 суддею Лилаком Т.Д. відмовлено у задоволенні заяви відповідача про відвід судді Саванчук С.О. від розгляду справи № 911/561/18.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.07.2018 поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 03.08.2018.

Через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 14680/18 від 30.07.2018), що обґрунтоване відпусткою представника.

У судове засідання 03.08.2018 представники сторін не з’явились, про дату, місце та час судового розгляду повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення ПАТ «Укрпошта» та, окремо, бланками про прийняття телефонограм.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, а частиною 2 цієї статті визначені вказані випадки, коли суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, проте, строк розгляду даної справи спливає та його недостатньо для призначення ще одного судового засідання, про що позивачу має бути відомо.

На підставі частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Підстави для відкладення судового засідання з розгляду справи по суті чи оголошення у ньому перерви відсутні, відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 03.08.2018, у зв’язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписав рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, з урахуванням позицій сторін, що викладені ними у заявах по суті справи, суд -

встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю “ТД “СКАЙ ПОЛІМЕР” як постачальником (далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВАЛМПАК» як покупцем (далі - відповідач) укладено договір поставки від 15.12.2016 № 1319-15/12/2016 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору постачальник зобов’язується передати, а покупець прийняти та оплатити на умовах передбачених Договором товар (партію товару) в кількості, асортименті та по цінах, вказаних в накладних на відпуск товару, які є невід’ємною частиною Договору.

Згідно з пунктом 2.1.3 Договору поставка товару (партії товару) здійснюється протягом 3 робочих днів з моменту узгодження замовлення постачальником. Умови поставки товару узгоджуються сторонами окремо по кожному випадку поставки.

Відповідно до пункту 3.1 Договору ціна за одиницю товару та вартість партії товару встановлюється при поставці кожної окремої партії товару та вказується у видатковій накладній, яка підписується сторонами.

Згідно з пунктом 5.1 Договору розрахунок за товар здійснюється шляхом оплати 100% вартості поставленого товару (партії товару) протягом 14 календарних днів з дати отримання товару (партії товару), у безготівковому порядку на рахунок постачальника. Партією товару вважається товар, поставлений по одній накладній (акту прийому-передачі). Підтвердження факту поставки товару є підписана покупцем видаткова товарно-транспортна накладна.

Відповідно до пункту 6.2 Договору підписання накладної покупцем (його представником) свідчить про приймання ним товару (партії товару) за якістю і кількістю без зауважень.

Згідно з пунктом 7.2 Договору у разі невиконання або неналежного виконання покупцем зобов’язань по оплаті за даним договором, він несе відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період її нарахування, за кожен день прострочення з дня виникнення до дня фактичної оплати. В разі прострочення сплати більш ніж на 3 календарних дня покупець зобов’язаний сплатити постачальнику проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 36 % річних від вартості неоплаченого в строк товару (партії товару з дня настання терміну оплати товару (партії товару) до дня фактичної оплати.

Відповідно до пункту 10.1 Договору цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2016. Зобов’язання сторін по взаємних грошових розрахунках, у будь-якому випадку, діють до їх повного виконання. Договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік, якщо за тридцять днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення його дії, за відсутності заперечень постачальника.

На виконання умов Договору, позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на суму 990000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 4377 від 20.12.2017 та товарно – транспортною накладною № Р4377 від 20.12.2017, що підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відбитками їх печаток, повноваження представника відповідача на отримання товару підтверджується довіреністю № 500 від 19.12.2017, реквізити якої вказані у видатковій накладній (копії наявні у матеріалах справи).

Оплата вартості спірного товару, станом на момент подання позову, здійснена відповідачем лише частково, що підтверджується наданими до матеріалів справи оригіналами банківської довідки № 008-01/332 від 20.03.2018 про зарахування коштів від відповідача на поточний рахунок позивача за період з 01.02.2018 по 19.03.2018 та бухгалтерської довідки № 1 від 21.03.2018, за підписом директора та бухгалтера позивача. Оскільки вказані документи погоджені уповноваженими на надання такої інформації особами, судом беруться до уваги ці документи в якості належних і допустимих доказів обставин, що у них зазначені: дат, розмірів та підстав платежів відповідача позивачу.

Короткий зміст позовних вимог

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням, у повному обсязі, відповідачем грошових зобов’язань за договором поставки № 1319-15/12/2016 від 15.12.2016, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “ТД “СКАЙ ПОЛІМЕР” та Товариством з обмеженою відповідальністю “ВАЛМПАК” з оплати товару, що поставлений за видатковою накладною № 4377 від 20.12.2017.

Узагальнені доводи учасників справи

Аргументи Товариства з обмеженою відповідальністю “ТД “СКАЙ ПОЛІМЕР”

1. На виконання умов Договору, позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на суму 990000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 4377 від 20.12.2017 та товарно – транспортною накладною № Р4377 від 20.12.2017, що підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відбитками їх печаток.

2. Відповідач товар оплатив частково, у розмірі 590000,00 грн., що підтверджується довідкою з АТ «ОТП Банк» № 008-01/332 від 20.03.2018 та бухгалтерською довідкою № 1 від 21.03.2018.

3. Станом на 16.05.2018 відповідач має заборгованість за поставлений товар у розмірі 200000,00 грн., що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків від 17.05.2018.

4. В наслідок неналежного виконання відповідачем грошових зобов’язань за Договором, позивачем, відповідно до пункту 7.2 Договору, статей 549, 625 Цивільного кодексу України нараховано пеню у розмірі 51534,93 грн., 36% річних у розмірі 58556,71 грн. та інфляційні втрати у розмірі 25740,00 грн.

5. Позивач не погоджується із запереченнями відповідача щодо безпідставності стягнення 36 % за користування чужими грошовими коштами, з огляду на те, що вказані наслідки порушення відповідачем грошового зобов’язання передбачені умовами Договору, що відповідачем погоджені.

6. Позивач не погоджується із доводами відповідача про необхідність врахування судом особливостей господарської діяльності відповідача відповідно до яких його контрагенти розраховуються з ним із значним розстроченням платежу, у зв’язку з чим, у відповідача виникають борги, оскільки, порядок здійснення господарської діяльності відповідача не має негативно впливати на позивача.

Аргументи Товариства з обмеженою відповідальністю “ВАЛМПАК”

1. Відповідач визнає факт отримання товару за Договором за видатковою накладною № 4377 від 20.12.2017 на суму 990000,00 грн.

2. На час подання позовної заяви, борг відповідача за вказаний товар складав 400000,00 грн., а згідно з оборотно-сальдовою відомістю по рахунку № 631, станом на 06.05.2018, заборгованість складала вже 230000,00 грн., відповідач визнав суму основного боргу у розмірі 230000,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 3391,80 грн.

3. Станом на 04.06.2018, відповідач у повному обсязі сплатив основний борг, що підтверджується актом звіряння розрахунків, що підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відбитками їх печаток та платіжними дорученнями, що надані суду, з відмітками банку про проведення відповідних платежів позивачу.

4. Відносно нарахування пені та 36 % за користування чужими грошовими коштами, заявлені вимоги є подвійним стягненням пені, відтак, безпідставними, з огляду на таке.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання покупцем зобов’язань по оплаті за даним Договором, він несе відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період її нарахування, за кожен день прострочення з дня виникнення до дня фактичної оплати. В разі прострочення сплати більше ніж на 3 календарних дня покупець зобов’язаний сплатити постачальнику проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 36 % річних від вартості неоплаченого в строк товару (партії товару з дня настання терміну оплати товару (партії товару) до дня його фактичної оплати.

Договір, яким передбачені як відсотки, які нараховуються за кожен день прострочення, так і відповідальність у вигляді пені за прострочення виконання зобов’язання, є таким, що не відповідає чинному законодавству.

Норми права, що підлягають застосуванню

Як встановлено судом, між сторонами укладено договір поставки від 15.12.2016 № 1319-15/12/2016.

Цивільні зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до статті 194 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість виконання договору сторонами.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у встановлений строк (термін).

За статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 2 статті 536 Цивільного кодексу України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 631 Цивільного кодексу України, згідно з якою строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського кодексу України та статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до вимог статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з вимогами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили; не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив відповідачу товар на суму 990000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 4377 від 20.12.2017 та товарно – транспортною накладною № Р4377 від 20.12.2017, що підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відбитками їх печаток, при цьому, повноваження представника відповідача на отримання товару підтверджується довіреністю № 500 від 19.12.2017, реквізити якої вказані у видатковій накладній (копії наявні у матеріалах справи).

Відповідно до пункту 10.1 Договору цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2016. Зобов’язання сторін по взаємних грошових розрахунках, у будь-якому випадку, діють до їх повного виконання. Договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік, якщо за тридцять днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення його дії, за відсутності заперечень постачальника.

У матеріалах справи відсутнє повідомлення будь-якої зі сторін про припинення дії Договору, відтак, докази припинення його дії 31.12.2016 відсутні, більше того, відповідачем у заявах по суті справи визнається, що спірна поставка відбулась саме у межах правовідносин сторін за Договором, про припинення дії Договору сторонами суду не заявлялось.

Відповідно до частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку, що поставка товару позивачем відповідачу за видатковою накладною № 4377 від 20.12.2017 на суму 990000,00 грн. відбулась в межах правовідносин сторін за договором поставки від 15.12.2016 № 1319-15/12/2016.

Відповідач оплачував товар частково, станом на момент подання позову була наявна заборгованість у розмірі 400000,00 грн., під час розгляду справи вартість товару оплачена повністю.

Дати та розміри платежів зі сплати спірної заборгованості однаково вказуються обома сторонами, також обома сторонами підтверджується повна сплата основного боргу, що заявлена у позові у розмірі 400000,00 грн.

Відомості про сплату основного боргу з вартості спірного товару підтверджуються такими доказами, що надані суду: банківською довідкою № 008-01/332 від 20.03.2018 про зарахування коштів від відповідача на поточний рахунок позивача за період з 01.02.2018 по 19.03.2018, бухгалтерською довідкою № 1 від 21.03.2018, за підписом директора та бухгалтера позивача, актом звіряння станом на 17.05.2018, що погоджений відповідачем, актом звіряння розрахунків станом на 04.06.2018, що погоджений обома сторонами, платіжними дорученнями з відмітками банку про проведення платежів від відповідача позивачу (Т.1, а.с. №№ 106 – 127), оборотно-сальдовою відомістю відповідача, карткою рахунку відповідача.

Оскільки вказані документи погоджені уповноваженими на надання такої інформації особами, судом беруться до уваги ці документи в якості належних і допустимих доказів обставин, що у них зазначені: дат, розмірів та підстав платежів відповідача позивачу та встановлення того, що позовна вимога про стягнення 400000,00 грн. основного боргу повністю сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі ухвалою господарського суду Київської області від 13.04.2018.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відтак, провадження у даній справі підлягає закриттю у частині позовної вимоги про стягнення 400000,00 грн. основного боргу.

В наслідок неналежного виконання відповідачем грошових зобов’язань за Договором, позивачем відповідно до пункту 7.2 Договору, статей 536, 549, 625 Цивільного кодексу України нараховані 51534,93 грн. пені, 58556,71 грн. 36% за користування чужими грошовими коштами та 25740,00 грн. інфляційних втрат.

Відносно аргументів сторін про нарахування 36 % за користування чужими грошовими коштами та пені, суд зазначає таке.

Суд погоджується з доводами відповідача, що іноді сторони в договорі щодо нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами помилково вказують такий порядок їх нарахування як за кожен день прострочення, що за своєю правовою природою підпадає під визначення неустойки, а саме: пені, проте, за висновками суду, цього не сталось у спірних правовідносинах сторін у даній справі і такої помилки не відбулось у пункті 7.2 Договору, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України застережено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 3 статті 692 Цивільного кодексу України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Ця правова норма є спеціальною і поширює свою дію лише на правовідносини, пов’язані з купівлею-продажем товару, або на правовідносини, до яких згідно з чинним законодавством застосовуються положення про купівлю-продаж.

Частиною 3 статті 692 Цивільного кодексу України конкретизовано визначений статтею 536 цього Кодексу обов’язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене статтею 625 цього Кодексу право продавця вимагати від покупця сплати 3 % річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У розумінні зазначених статей проценти є не відповідальністю, а платою за час користування грошима, що не були своєчасно сплачені боржником.

Зі змісту цих статей випливає, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення.

Відповідно до статей 536, 625 Цивільного кодексу України відсотки річних сплачуються за весь час прострочення.

Згідно з положеннями статті 549 Цивільного кодексу України грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов’язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

Пунктом 7.2 Договору передбачено сплату процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 36 % річних від вартості неоплаченого в строк товару (партії товару) з дня настання терміну оплати товару (партії товару) до дня його фактичної оплати, отже, як видно з цього визначення, ознаки пені у ньому відсутні, спосіб обчислення відсотків сторонами не встановлюється, зазначається лише період нарахування – «з дня настання терміну оплати товару (партії товару) до дня його фактичної оплати», що відповідає змісту статей 536, 625 Цивільного кодексу України - відсотки річних сплачуються за весь час прострочення.

Відтак, подвійне стягнення пені у даній справі не відбувається, пеня та 36 % за користування чужими грошовими коштами, що заявлені до стягнення, передбачені умовами Договору, відповідають вимогам законодавства та підлягають стягненню з відповідача разом з інфляційними втратами у зв’язку з встановленим судом порушенням відповідачем грошового зобов’язання.

Правова позиція Верховного Суду України, на яку посилається відповідач, обґрунтована іншими умовами договору, що не подібні до умов пункту 7.2. Договору між сторонами у даній справі.

Доводи відповідача про те, що наявність спірного боргу перед позивачем пов’язана з тим, що відповідач із запізненням отримує належні йому кошти від своїх боржників, судом не сприймаються як такі, що не мають значення для справи, оскільки, законодавство не передбачає жодних правових наслідків цих обставин у правовідносинах, що спірні у даній справі.

Судом перевірені розрахунки сторін та, за розрахунками суду, стягненню підлягають: 50748,45 грн. пені, 58556,71 грн. 36 % річних, 21510,00 грн. інфляційних втрат.

Судовий збір за подання позовної заяви, в порядку пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з покладенням судового збору у частині закриття провадження у справі на відповідача, оскільки воно відбулось у зв’язку зі сплатою ним боргу після відкриття провадження у справі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 73, 74, 76-80, 129, 231, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “ТД “СКАЙ ПОЛІМЕР” (02068, м. Київ, вул. Драгоманова, буд. 44-А, оф. 63, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю “ВАЛМПАК” (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Січових Стрільців, буд. 1, ) про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки задовольнити частково.

2. Провадження у справі, у частині стягнення 400000,00 грн. основного боргу, закрити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ВАЛМПАК” (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Січових Стрільців, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ТД “СКАЙ ПОЛІМЕР” (02068, м. Київ, вул. Драгоманова, буд. 44-А, оф. 63, ) 50748,45 грн. (п’ятдесят тисяч сімсот сорок вісім гривень сорок п’ять копійок) пені, 58556,71 грн. (п’ятдесят вісім тисяч п’ятсот п’ятдесят шість гривень сімдесят одна копійка) 36 % річних, 21510,00 грн. (двадцять одна тисяча п’ятсот десять гривень) інфляційних втрат, 7962,22 грн. (сім тисяч дев’ятсот шістдесят дві гривні двадцять дві копійки) судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 27.08.2018.

Суддя                                 С.О. Саванчук