ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"10" вересня 2018 р. Справа № 922/4336/13

Суддя -доповідач: Плахов О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", м.Київ, (вх.№1849Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 16.08.2018р. (суддя Усатий В.О., час проголошення ухвали - не зазначено, дата складання повного тексту ухвали - не зазначено) у справі № 922/4336/13

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Європейський лізинг", м.Харків,

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Харківської області від 19.11.2013р. у справі №922/4336/13 Товариство з обмеженою відповідальністю "Європейський лізинг" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Васіна Є.Є.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.12.2013 р. задоволено заяву арбітражного керуючого Васіна Є.Є. про звільнення його від виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Європейський лізинг" та звільнено арбітражного керуючого Васіна Є.Є. від обов'язків у справі; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Єрьоміну О.Ю.

25.09.2017р. заставним кредитором - ПАТ "УкрСиббанк" подано до господарського суду Харківської області заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна банкрута від 25.09.2014р., укладеного між боржником та ТОВ "Компанія "Провентус" та спростування майнових дій боржника (вх.№31283), в якій просив суд визнати недійсними договір купівлі-продажу майна банкрута від 25.09.2014р., укладений між боржником та ТОВ "Компанія "Провентус" та спростувати майнову дію боржника, а саме: продаж майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу в процедурі банкрутства.

19.10.2017р. заставним кредитором - ПАТ "УкрСиббанк" також було подано до господарського суду Харківської області клопотання про визнання обставин загальновідомими та такими, що не потребують доказування (вх.№ 34410).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.08.2018р. у справі №922/4336/13 відмовлено ліквідатору в задоволенні клопотання про відкладання розгляду заяви; залишено без розгляду клопотання ПАТ "УкрСиббанк" (вх.№ 34410 від 19.10.2017р.) про визнання обставин загальновідомими та такими, що не потребують доказування; відмовлено ПАТ "УкрСиббанк" в задоволенні заяви (вх.№ 31283 від 25.09.2017р.) про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна банкрута від 25.09.2014р. та спростування майнової дії боржника.

Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" з ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 16.08.2018р. у справі №922/4336/13 в частині залишення без розгляду клопотання ПАТ "УкрСиббанк" (вх.№ 34410 від 19.10.2017р.) про визнання обставин загальновідомими та такими, що не потребують доказування; відмови ПАТ "УкрСиббанк" в задоволенні заяви (вх. № 31283 від 25.09.2017р.) про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна банкрута від 25.09.2014р. та спростування майнової дії боржника та прийняти в цій частині нове рішення, яким вказані заяви задовольнити повністю.

Одночасно апелянт звернувся з клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Харківської області від 16.08.2018р. у справі №922/4336/13.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, суддя - доповідач дійшов висновку, що апеляційна скарга не відповідає вимогам Глави 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, виходячи з наступного.

Так, статтею 258 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Згідно підпункту 10 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" зі змінами та доповненнями станом на момент подання банком заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна банкрута та спростування майнової дії боржника, за подання до господарського суду заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про порушення справи про банкрутство, а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом; заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника в межах провадження у справі про банкрутство; заяви про розірвання мирової угоди, укладеної у справі про банкрутство, або визнання її недійсною, ставка судового збору становить 2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" зі змінами та доповненнями станом на момент подання апеляційної скарги ставка судового збору, що справляється з апеляційних і касаційних скарг на рішення суду; апеляційних скарг у справі про банкрутство; заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Отже, виходячи з положень Закону України "Про судовий збір", апелянт мав сплатити судовий збір у розмірі 4800,00грн.

Згідно наданого апелянтом платіжного доручення від 31.08.2018р. №, скаржником сплачено судовий збір у розмірі 1762,00грн.

Отже, апелянтом не надано суду доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі.

Частиною 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу встановлено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, та відповідно апеляційна скарга підлягає залишенню без руху.

З врахуванням викладеного, суддя- доповідач дійшов висновку, що апелянтом не було виконано вимог пункту 2 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, що відповідно до статті 260 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Окрім викладеного, суддя- доповідач зазначає, що відповідно до пункту 3 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні.

Статтею 259 Господарського процесуального кодексу України визначено, що особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Частиною 6 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон про банкрутство).

Відповідно до статті 1 Закону про банкрутство, сторонами у справі про банкрутство є конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут).

Отже, апелянт мав надати докази надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів конкурсним кредиторам (представнику комітету кредиторів).

Так, ухвалами господарського суду Харківської області від 28.01.2014р. було визнано грошові вимоги TOB "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" до боржника TOB "Європейський лізинг" у розмірі 12407315,85грн. та вимоги TОВ "Технік Енерджі" до боржника TOB "Європейський лізинг" у розмірі 4720908,71грн.

Проте, з матеріалів доданих до апеляційної скарги вбачається, що апелянтом не було надано доказів на підтвердження направлення копій апеляційної скарги кредиторам - TOB "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" та TОВ "Технік Енерджі", що не відповідає вимогам пункту 3 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 260 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, відповідно, апеляційну скаргу слід залишити без руху.

Щодо клопотання апелянта про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду, суддя-доповідач зазначає наступне.

Так, відповідно до пункту 2 частини 2 та частини 3 статті 256 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Тобто, строк подання апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду від 16.08.2018р. сплив 27.08.2018р.

З матеріалів доданих до апеляційної скарги вбачається, що апелянтом було подано апеляційну скаргу до господарського суду Харківської області 03.09.2018р., що підтверджується відбитком штампу відділу документального забезпечення та контролю господарського суду Харківської області на першому аркуші апеляційної скарги.

Отже, апелянт звернувся з апеляційною скаргою до господарського суду Харківської області 03.09.2018р., тобто, після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду.

В обґрунтування наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду від 16.08.2018р., апелянт посилається на те, що копію оскаржуваної ухвали ним було отримано 22.08.2018р., отже лише з вказаної дати він мав можливість ознайомитись зі змістом оскаржуваної ухвали.

Суддя-доповідач зазначає, що практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції") від 16.12.1992 року).

Розглянувши подане заявником апеляційної скарги клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, враховуючи, що наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 823 підтверджується той факт, що лише 22.08.2018р. апелянтом було отримано копію оскаржуваної ухвали, з метою недопущення порушення права особи на доступ до правосуддя, визначених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 129 Конституції України, суддя-доповідач вважає, що строк апелянтом пропущено з поважних причин, у зв'язку з чим він підлягає поновленню.

Разом з тим, з урахуванням, тих обставин, що апелянтом до апеляційної скарги не було додано доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, та не було надано доказів направлення копій апеляційної скарги кредиторам у справі, суддя-доповідач дійшов висновку, що відповідно до статті 260 Господарського процесуального кодексу України зазначене є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням 10-денного строку з дня вручення.

Керуючись ст. 174, ст. 234, ст. 258, ст. ст. 260 Господарського процесуального кодексу України, суддя- доповідач

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на ухвалу господарського суду Харківської області від 16.08.2018р. у справі №922/4336/13 залишити без руху.

2.Публічному акціонерному товариству "УкрСиббанк" усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

3.Наслідки неусунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, визначені статтями 260, 261 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею-доповідачем та не підлягає оскарженню.

Суддя - доповідач Плахов О.В.