ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року Справа № 915/103/18

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: Майстренка С.Л. за дов.№17/1-3342 від 12.05.2018;

представника відповідача: Черненко О.М. за дов.№93/10-14 від 15.05.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" (54018, м.Миколаїв, просп.Богоявленський, буд.42А; ідент.код 31821381),

до відповідача: Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№93) (56022, Миколаївська обл., Казанківський р-н, селище Новоданилівка (Новоданилівська с/р); ідент.код 08680543),

про: повернення майна із незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

08.02.2018 Державне підприємство "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №17/1-777 від 02.02.2018, в якій, з урахуванням положень уточненої позовної заяви від 04.04.2018 №17/1-2435 (а.с.119-124), просить суд зобов'язати Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№93) передати за актом приймання-передачі верстат токарно-гвинторізний 163, верстат токарно-гвинторізний РТ445, верстат токарно-гвинторізний 1М63, верстат токарний патронний РТ44501, з обов'язковою наявністю апаратури, що містить дорогоцінні метали.

Ухвалою суду від 26.02.2018 суддею Семенчук Н.О. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження.

12.04.2018 ухвалою суду замінено відповідача - Державну установу "Казанківська виправна колонія (№93)" на належного відповідача - Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№93). Продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду від 16.05.2018 зупинено провадження у справі у зв'язку з проведенням процедуру врегулювання спору за участю судді Семенчук Н.О.

09.07.2018 ухвалою суду припинено врегулювання спору за участю судді Семенчук Н.О. та поновлено провадження у справі. Справу передано для визначення іншого судді в порядку, встановленому ст.32 ГПК України.

За розпорядженням керівника апарату Господарського суду Миколаївської області №201 від 10.07.2018 проведено повторний автоматизований розподіл справи і, у відповідності до протоколу розподілу справи між суддями від 10.07.2018, справу призначено до розгляду головуючому судді Мавродієвій М.В.

Ухвалою суду від 16.07.2018 суддею Мавродієвою М.В. справу прийнято до свого провадження. Розгляд справи почато спочатку. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Позовні вимоги, з посиланням на положення статей 11, 15, 317, 319, 386, 387, 388 Цивільного кодексу України, обґрунтовані ДП "НВКГ "Зоря"-"Машпроект" тим, що у період з 1985 по 1987 роки позивач на підставі товарно-транспортних накладних №1324 від 27.09.1985, №1695 від 14.10.1986, №1244 від 07.09.1987, актів передачі в оренду основних засобів та довіреностей №1037 від 27.09.1985, №1158 від 09.10.1986, №906 від 07.09.1987, передав у тимчасове користування відповідачу обладнання у кількості 4 одиниць, а саме: верстат токарно-гвинторізний 163, інвентарний номер 007573, заводський номер 32365; верстат токарно-гвинторізний РТ445, інвентарний номер 007629, заводський номер 7; верстат токарно-гвинторізний 1М63, інвентарний номер 008103, заводський номер 6141; верстат токарний патронний РТ44501, інвентарний номер 008160, заводський номер 19.

Крім того, позивач зазначає, що між позивачем та ІН 316/93, правонаступником якого є відповідач, було укладено договір на оренду восьми одиниць обладнання, серед яких зокрема зазначено й три спірних верстати, а саме: верстат токарно-гвинторізний 163, інвентарний номер 42-07573, заводський номер 32365; верстат токарно-гвинторізний 1М63, інвентарний номер 08103, заводський номер 6141; верстат токарний патронний РТ44501, інвентарний номер 08160, заводський номер 19. Позивач зазначає, що між виправними колоніями на той час проводилися передаточні баланси (передавальні акти) та роздільні акти (розподільчого балансу) з яких можна визначити, що спірне майно передавалось з іншої виправної колонії відповідачу.

В 1997 році комісією з представників позивача та ІН 316/93 складений і підписаний акт про наявність в ІН 316/93 спірних токарних верстатів.

У зв'язку з відмовою у 2016 році відповідачем у здійсненні інвентаризації обладнання, позивачем прийнято рішення про повернення вищезазначеного обладнання та направлено відповідачу лист у квітні 2017 року про повернення вказаного обладнання за актом приймання-передачі у кількості та комплектності, з обов'язковою наявністю апаратури, що містить дорогоцінні метали.

Позивач зазначає, що відповідач не повернув передане йому у тимчасове користування обладнання, чим позбавив позивача права користуватись належним йому майном на власний розсуд, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом.

Відповідач у відзиві на позов (а.с.73), у відзиві на уточнений позов (а.с.166, 167) та додаткових поясненнях (а.с.216, 232-234) заперечує проти вимог позивача та просить суд відмовити у їх задоволенні повністю, посилаючись на те, що згідно доданих до позовної заяви документів вбачається, що спірне майно (верстати) передавалось в оренду не відповідачу, а установі ІН 316/53 м.Миколаїв. У відповідача відсутні дані про факт укладання 02.03.1989 договору оренди восьми верстатів та передачу зазначеного обладнання в оренду, оскільки, за припущеннями відповідача, позивач мав намір передати відповідачу в оренду обладнання для виробничих потреб, але передача майна не відбулась. В наявності, на балансі та на позабалансовому обліку відповідача спірне майно відсутнє. За останні двадцять років ніякі розрахунково-фінансові операції між відповідачем та позивачем не проводились.

Відповідач зазначає, що в акті огляду обладнання 1997 року відсутнє місце проведення такого огляду, а тому не можливо стверджувати, в якій саме установі знаходиться спірне майно. Відповідач також вважає, що майно, яке можливо передавалося в оренду, більш всього було повернуто позивачу згідно листа від 16.09.1996 за №25/3044, верстати з балансу ІН 316/93 вибули, відповідно на підприємстві не рахуються, так як договір був відпрацьований документи не збереглися. В ході чисельних реорганізацій підприємства та змін підпорядкування, документи щодо співпраці з позивачем за 1985 - 2000 роки через втрату практичного значення були знищені, тому неможливо встановити факт прийому відповідачем верстатів від позивача, а також повернення верстатів позивачу. Відповідач є державним підприємством, яке перевіряється кожні 3-4 роки ревізією фінансова-господарської діяльності установи та підприємства відділами державної фінансової інспекції України та ревізійними органами кримінально-виконавчої системи. В ході перевірок лишків даних верстатів встановлено не було.

До того ж, відповідач в окремій заяві просить суд застосувати строки позовної давності з посиланням на те, що між сторонами 02.03.1989 укладено договір оренди восьми верстатів, який було укладено на п'ять років та діяв до 01.01.1994. Через тривалу відсутність об'ємів роботи по кооперації з позивачем договір розірвано починаючи з 12.09.1996 про що останнього було повідомлено письмово листом від 16.09.1996. Заперечень з даного приводу від позивача не надходило. Вимоги щодо повернення майна до 2017 року відповідач не отримував, а тому загальний строк позовної давності починає відлік з 12.09.1996 та щодо вимоги про повернення майна за договором сплив 12.09.1999.

Ухвалою суду від 01.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Під час розгляду справи, представник позивача підтримав доводи, викладені у позові, в уточненій позовній заяві, відповідях на відзив та додаткових поясненнях, а представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзивах на позов та уточнений позов, а також в поясненнях та заявах.

У судовому засіданні 30.08.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

За товарно-транспортними накладними №1324 від 27.09.1985, №1695 від 14.10.1986, №1244 від 07.09.1987, актами передачі в оренду основних засобів та довіреностями №1037 від 27.09.1985, №1158 від 09.10.1986, №906 від 07.09.1987 (а.с.19-27), ВО «Зоря» передано в оренду установі ІН 316/53, відповідно верстат токарно-гвинторізний 163, інвентарний номер 007573, заводський номер 32365; верстат токарно-гвинторізний РТ445, інвентарний номер 007629, заводський номер 7; верстат токарно-гвинторізний 1М63, інвентарний номер 008103, заводський номер 6141; верстат токарний патронний РТ44501, інвентарний номер 008160, заводський номер 19.

02.03.1989 між Виробничим об'єднанням «Зоря» та установою ІН 316/93 було укладено договір оренди (а.с.110) восьми одиниць устаткування, зокрема верстатів РТ-44501, зав.№19, інв.№08160; РТ-44501, зав.№7, інв.№07629; 163; зав.№32365, інв.№07573.

Розділом 4 вказаного договору сторони оговорили, що договір укладений строком на п'ять років та діє з 01.01.1989.

Листом №25/3044 від 16.09.1996 ІН-316/93 (а.с.230) повідомило ВО «Зоря», зокрема, що в зв'язку з довготривалою відсутністю обсягів робіт з кооперації з підприємством позивача, а також тяжким фінансовим станом все орендоване за договором від 02.03.1989 устаткування: верстати токарно-гвинторізні інв.№№7573, 7629, 8103; верстат інв.№8160; з 12.09.1996 виведене з експлуатації, тому ІН-316/93 проси вважати договір оренди розторгнутим з 12.09.1996. Починаючи з цієї дати орендна плата сплачуватись не буде. В зв'язку з відсутністю можливості забезпечувати збереження обладнання, ІН-316/93 просило в строк до 10.10.1996 вивезти це обладнання.

Актом від 28.05.1997 (а.с.111) комісія в складі представників Виробничого об'єднання «Зоря» та установи ІН-316/93 здійснили огляд орендованого устаткування, та встановили, що в установі знаходиться чотири токарних верстати, а саме: мод. РТ-445, інв.№42-07629, зав.№7; мод. РТ-44501, інв.№42-08160, зав.№19; мод. 163, інв.№42-07573, зав.№6141; мод. 1М63, інв.№42-08103, зав.№6141. Також актом встановлено, що верстати мод. РТ-44501 комплектний, електроапаратура та електрообладнання зняті для зберігання. Верстат буде укомплектований та переданий ВО «Зоря» в робочому стані. Верстати мод. 1М63 та мод. 163 знаходяться в розібраному стані, відсутньо багато вузлів та деталей, повністю електроустаткування. Верстат мод. РТ-445 повністю розібраний по електричній частині та частково по механічній.

Відповідно до абз.2, 4 п.1.1 статуту ДП "НВКГ "Зоря"-"Машпроект" (а.с.30-52), затвердженого наказом Державного концерну «Укроборонпром» №162 від 18.04.2017, ДП "НВКГ "Зоря"-"Машпроект" створене згідно з наказами Мінпромполітики України від 02.11.2001 №148 та від 26.11.2001 №190 шляхом реорганізації (злиття) двох державних підприємств - Виробничого об'єднання «Зоря» та Науково-виробничого підприємства «Машпроект». ДП "НВКГ "Зоря"-"Машпроект" є правонаступником усіх майнових і немайнових прав і обов'язків Виробничого об'єднання «Зоря», Науково-виробничого підприємства «Машпроект» та Державного підприємства Проектно-конструкторського бюро «Прогрес».

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 29.11.1999 установа ІН-316/93, перейменована у Казанківську виправну колонію №93 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області. Вказана установа була зареєстрована у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за номером - 08564044. На даний час має назву Державна установа "Казанківська виправна колонія (№93). В ході підготовки до судового процесу, були зроблені запити до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з метою перевірки відомостей, вказаних у відзиві на позовну заяву. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 26.03.2018 за № підприємство за кодом має назву Державне підприємство "Підприємство державної кримінально - виконавчої служби України (№93). Згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 26.03.2018 за № підприємство за кодом має назву Державна установа "Казанківська виправна колонія №(93).

Листами №03/1-9632 від 14.11.2016, №03/1-10485 від 05.12.2016 та №03/1-7876 від 09.10.2017 (а.с.14, 15, 126) позивач звертався до відповідача з проханням надання доступу його працівникам для проведення інвентаризації обладнання, переданого у тимчасове користування Виправній колонії №93, та перевірки фактичної наявності та технічного стану такого обладнання, а також призначення представника установи для участі в роботі комісії з проведення щорічної інвентаризації.

Листами №93/4-375 від 19.12.2016 та №93/6-363 від 20.10.2017 (а.с.16, 104, 105, 125) відповідач у відповідь на листи позивача №03/1-10485 від 05.12.2016 та №03/1-7876 від 09.10.2017 щодо проведення інвентаризації обладнання повідомляв позивачу, що обладнання, яке передавалось в оренду на балансовому рахунку не має, заборгованість ДКВСУ №93 перед ДП "НВКГ "Зоря"-"Машпроект" також відсутня. Підприємством направлялись листи до Вашого керівництва (лист №25/3044 від 16.09.1996) з проханням вирішити питання про вивіз орендованого основного обладнання з території ДП ДКВСУ №93, у зв'язку з відсутністю можливості зберігання та утримання, або безвідплатної передачі даних основних засобів на баланс нашого підприємства. Відповіді не отримали.

Листом №03-2607 від 04.04.2017 (а.с.17, 18) позивач вимагав від відповідача повернути і передати за актом прийому-передачі спірне обладнання у належному стані, кількості та комплектності, з обов'язковою наявністю апаратури, що містить дорогоцінні метали.

Інших доказів, щодо знаходження у володінні відповідача спірного майна на момент подачі позову, позивачем не надано.

На підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Позов Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" заявлений на підставі статей 386 - 388 Цивільного кодексу України, тобто є віндикаційним позовом.

Згідно ст.387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до пунктів 2, 3 ч.1 ст.388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, тобто, факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше.

При цьому, об'єктом віндикаційного позову є індивідуально визначене майно, яке наявне у незаконному володінні відповідача та існує в натурі на момент подання позову. Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 11.12.2007 у справі №17/255-15/389.

Згідно з ч.1 ст.184 Цивільного кодексу України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що відрізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В розумінні ст.387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, проте, така вимога може бути задоволена судом лише у разі достеменного доведення позивачем факту знаходження цього майна на час розгляду спору саме у відповідача.

З огляду на відсутність будь-яких доказів того, що на час звернення позивача до суду та розгляду спору в суді, спірне майно дійсно (фактично) знаходиться у володінні відповідача матеріали справи не містять, і відповідач не визнає цей факт, тому суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про спонукання відповідача повернути майно, при цьому суд зазначає, що це не позбавляє позивача можливості звернутись до суду з позовом до цієї особи з вимогою про стягнення вартості неповернутого майна.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами щодо повернення спірного майна, оскільки він був обізнаний щодо порушення його прав в період з 16.09.1996 по 28.05.1997 (з моменту отримання листа відповідача №25/3044 від 16.09.1996 про розірвання договору оренди від 02.03.1989 з поверненням верстатів та по момент складання комісією в складі представників Виробничого об'єднання «Зоря» та установи ІН-316/93 акту огляду орендованого устаткування), та, в разі, якщо вважав свої права порушеними, мав можливість звернутися до суду з відповідним позовом у межах визначених законодавством строків позовної давності.

Відповідно до п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 (із змінами та доповненнями), за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Вказане також викладено в абз.3 п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі».

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові з підстав його необґрунтованості, то сплив строку позовної давності судом не застосовується.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд виходить з того, що, згідно ст.129 ГПК України, у разі відмови судом у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.73,74,76-79,91,210,220,232,233,238,240,241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено 05.09.2018.

Суддя М.В. Мавродієва