донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

27.08.2018 справа №908/2/18

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (судді-доповідача): суддів: при секретарі судового засідання: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: Не зявився Не зявився
розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод, м. Запоріжжя
На рішення господарського суду Запорізької області
від 29.05.2018р. (повний текст підписано 12.06.2018р.)
у справі №908/2/18 (суддя Азізбекян Т.А.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю Науково технічне підприємство Трансінвест, м. Київ
до Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод, м. Запоріжжя
простягнення 1 999 215, 26 грн.
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Науково технічне підприємство Трансінвест, м. Київ (далі Позивач) з позовом до Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод, м. Запоріжжя (далі Відповідач) про стягнення грошових коштів у сумі 1 999 215, 26 грн., а саме: 1 850 400, 00 грн. заборгованості за фактично поставлений товар, 59 516, 98 грн. пені, 61 618, 32 грн. інфляційних втрат та 27 679, 96 грн. 3 % річних.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.05.2018 позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зокрема, скаржник вважає, що строк виконання грошового зобов'язання щодо оплати товару на момент подання позову не настав, оскільки наявна в матерілах справи копія акту приймання передачі товару не є належним та допустимим доказом, з підписанням якого повязаний початок відліку строку для виконання зобовязання.

Учасники справи в судове засідання 27.08.2018р. не з'явились, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, у звязку з чим судова колегія вважає за можливе закінчити розгляд справи у їх відсутності.

Відзиву на апеляційну скаргу від Позивача не надійшло.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи, встановлені наступні обставини:

укладення 13.02.17р. між сторонами Договору поставки № 170013, відповідно до умов п.1.1 якого Позивач зобов'язався у 2017 році поставити (передати у власність) замовникові товари, зазначені в специфікації (ях) - додатку(ах) до цього Договору, а Відповідач прийняти і оплатити їх вартість на умовах цього Договору;

підписання специфікації № 1 (яка є додатком №1 до Договору) в якій сторони погодили поставку товару (центр колісний) у кількості 30 штук на загальну суму 1 850 400,00 грн.;

виставлення Позивачем Відповідачу рахунку від 13.02.2017р. №24 на оплату товару в розмірі 1 850 400,00 грн.;

здійснення поставки товару Відповідачу та прийняття останнім поставленного товару за видатковою накладною від 13.02.17 № 24 на загальну суму 1 850 400,00 грн. та на підставі довіреністі № 1856 на отримання від постачальника цінностей за Договором від 13.02.2017;

факт направлення Позивачем на адресу Відповідача претензії 22.11.2017 про сплату заборгованості, яка залишена Відповідачем без відповіді та задоволення.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на неналежне виконання Відповідачем своїх зобов'язань за Договором в частині своєчасної поставки товару, у звязку з чим просив суд стягнути з Відповідача на користь Позивача суму заборгованості у розмірі 1 850 400,00 грн. Враховуючи умови Договору та приписи діючого законодавства, Позивачем на суму заборгованості нараховано 3% річних, пеню та інфляційні втрати.

Відповідач у суді першої інстанції проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначав про незгоду з позицією Позивача щодо настання строку оплати товару та підписання акту приймання передачі уповноваженою особою Відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з мотивів доведеності факту прострочення виконання обовязку з оплати вартості поставленого товару, наявності підстав для стягнення суми заборгованості, 3 % річних, пені, інфляційних втрат. Колегія суддів погоджується з такими висновками господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції, з чим погоджується судова колегія, встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання глави 54 Цивільного кодексу України та статей 264-271 ГК України.

Згідно з ч.1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 526, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України регламентовано, що у разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п.1 ч.1 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

За твердженням Відповідача, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що 90-денний строк виконання зобовязання з оплати вартості поставленого товару передбаченого п. 4.2. договору настав з причин відсутності складання та направлення постачальником замовнику акту приймання-передачі товару, оскільки наявна в матеріалах справи копія акту приймання - передачі не є належним та допустим доказом у звязку з тим, що на вказаному документі відсутнє прізвище, ім'я, по - батькові та посада особи, яка його підписала. При цьому, зазначав, що суд першої інстанції неправомірно встановив, що даний акт приймання передачі підписано в.о. заступника голови правління з економічних питань відповідача ОСОБА_5, оскільки у суду відсутні спеціальні знання, які б дали змогу встановлювати належність підпису на документах.

Наведені обставини покладені Відповідачем в основу апеляційної скарги, оскільки ненастання/настання строку виконання зобовязання з оплати вартості поставленного товару має важливе значення для вирішення спору по суті.

Відхиляючи твердження Відповідача про ненастання передбаченого п.4.2 договору 90-денного строку оплати товару, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що на момент звернення постачальника з позовом, його право на отримання оплати за поставлений товар було порушено, оскільки Відповідач зобов'язаний оплатити товар після його прийняття, а наявність підпису та печатки зі сторони Відповідача на акті приймання передачі є належним підтвердженням відсутності претензій з боку отримувача.

Згідно ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Перебіг строку виконання грошового зобов'язання покупцем, яке виникло на підставі Договору поставки, починається з моменту прийняття товару, або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. При цьому підписання Відповідачем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар, при цьому строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частинами першої та другої ст. 692 ЦК України.

Оскільки вимогами Договору встановлений інший строк оплати товару, а саме 90-денна відстрочка його оплати, саме зі спливом такого строку з моменту поставки товару право Позивача є порушеним.

Наразі, факт прийняття Відповідачем товару без зауважень і претензій, підтверджений матеріалами справи, про що свідчить підписана замовником видаткова накладна.

Наведеним спростовується твердження скаржника про ненастання 90-денного строку виконання ним грошового зобов'язання щодо оплати товару за видатковими накладними, встановленого п.4.2 Договору поставки.

Доводи апеляційної скарги про те, що акт прийому-передачі товару з боку Відповідача підписано неуповноваженою на те особою колегією суддів до уваги не приймається, оскільки доказів цього Відповідачем не надано.

Одночасно колегія суддів зауважує, що наявність або відсутність акту прийому передачі не впливає на правовідношення сторін з приводу виконання даного Договору, за змістом п. 5.12 якого належним доказом отримання товару є саме видаткова накладна, а відтак, з урахуванням вищенаведених норм закону та Договору вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо порушення Відповідачем строку на оплату отриманого ним товару з товаросупровідними документами.

За таких обставин, враховуючи невиконання Відповідачем зобов'язань за Договором стосовно здійснення оплати вартості поставленого товару, наявність підстав для стягнення суми основної заборгованості у розмірі 1 850 400, 00 грн., 59 516, 98 грн. пені, 61 618, 32 грн. інфляційних втрат та 27 679, 96 грн. 3 % річних, висновок суду першої інстанції про задоволення позову є правомірним.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 29.05.2018 у справі № 908/2/18 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод, м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 29.05.2018 у справі № 908/2/18 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Приватне акціонерне товариство Запорізький електровозоремонтний завод, м. Запоріжжя.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 30.08.2018.

Головуючий (суддя-доповідач): О.В. Стойка

Судді: І.В.Зубченко

ОСОБА_3