ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.08.2018 Справа № 920/370/18

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Коваленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження матеріали справи № 920/370/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" (вул. Єреванська, 1, м. Київ, 03087, ) в особі Сумської обласної дирекції АБ "Укргазбанк" (вул. Г. Кондратьєва, 24, м. Суми, 40000),

до відповідачів: 1) Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради (вул. Воскресенська, 8А, м. Суми, 40000, код 40462253),

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "СНД-Автотранс" (вул. Набережна, 22, с. Косівщина, Сумський район, Сумська область, 42342, ),

3) Комунального підприємства "Сумижилкомсервіс" Сумської міської ради (вул. Романа Атаманюка, 49А, м. Суми, 40009, ),

про відшкодування шкоди в сумі 9 497 грн. 90 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача - Лазарько О.А., довіреність № 165 від 11.04.2018;

від відповідача 1: не з'явився,

від відповідача 2: не з'явився;

від відповідача 3: не з'явився;

за участю секретаря судового засідання - Молодецької В.О.

УСТАНОВИВ:

22.05.2018 до суду звернувся позивач з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку майнову шкоду в розмірі 9497 грн. 90 коп., завдану позивачу демонтажем рекламної вивіски відділення банку за адресою: м. Суми, вул. Соборна, 29б. Позивач зазначає, що особи, які здійснювали демонтаж, перевезення та подальше зберігання його майна (вивіски) порушили права власності на його майно, порушили порядок демонтажу, що призвело до її пошкодження.

Перший відповідач надіслав до суду 03.07.2018 відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що демонтаж рекламного засобу був проведений у відповідності до вимог чинних нормативно-правових актів та уповноваженими організаціями. Враховуючи вказане відповідач не визнає позовні вимоги та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Позивач подав 10.07.2018 відповідь на відзив, в якій просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Другий відповідач надав до суду 25.07.2018 відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що демонтаж рекламного засобу був проведений відповідно до вимог чинних нормативно-правових актів, а тому вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

16.08.2018 позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що другим відповідачем у відзиві не надано достатніх пояснень та не доведено його непричетність до завданої позивачу шкоди внаслідок демонтажу, подальшого перевезення та передачі на зберігання вивіски.

Третій відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Представник позивача в судовому засіданні усно зазначив,що наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог.

Суд, дослідивши докази та заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку,що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом з матеріалів справи було встановлено наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

23.08.2017 на адресу позивача надійшла вимога першого відповідача, в якій було зазначено про встановлення факту самовільного, без отримання дозволу розміщення зовнішньої реклами в м. Суми по вул. Соборна, 29 та до 15.09.2017 надано строк для демонтажу вивіски.

Позивач направив на адресу першого відповідача 12.09.2017 лист повідомлення про демонтаж.

28.09.2017 позивач від першого відповідача отримав лист про те, що графічні матеріали банку не відповідають Правилам розміщення вивісок в м. Суми від 28.04.2016 № 247.

Як зазначає позивач, 24.11.2017 до відділення № 31/18 прийшли особи, які представились працівниками комунального підприємства Сумської міської ради, надали для ознайомлення відповідне рішення Сумської міської ради № 514 від 19.09.2017 про демонтаж, здійснили зняття вивіски та вивезли її у невідомому напрямку. Працівниками позивача про вищезазначений факт був складений відповідний акт.

Вищезазначена вивіска є власністю позивача, що підтверджується договором № 230 від 18.08.2017, актом приймання-передачі, видатковою накладною, платіжним дорученням та бухгалтерською довідкою, копія яких містяться в матеріалах справи. Вартість вивіски склала 9912 грн. 84 коп.

01.12.2017 позивач звертався до першого відповідача з листом про надання інформації про те, в якому стані знаходиться вивіска та яким підприємством було проведено демонтаж.

Першим відповідачем було повідомлено позивачу, що між ним і другим відповідачем було укладено договір щодо надання послуг з демонтажу, вивіску демонтовано другим відповідачем на підставі рішення Сумської міської ради № 514 від 19.09.2017, а демонтовані рекламні засоби зберігаються на майданчику третього відповідача.

Позивач звертався до третього відповідача з листом про надання інформації, де і в якому стані знаходиться вивіска.

В зв'язку з тим, що відповіді на лист позивач не отримав, то ним на території майданчика для тимчасового зберігання у третього позивача було оглянуто вивіску. Було встановлено, що вивіска перебуває в непристосованому приміщенні, була пошкоджена та непридатна для подальшого використання. Представниками позивача про вищезазначений факт було складено відповідний акт.

Оскільки представники третього відповідача відмовились від підписання акту, то акт було направлено керівнику третього відповідача.

Третій відповідач листом повідомив позивача, що вивіски перебувають в такому стані, в якому були передані на зберігання першим відповідачем, повернення вивіски можливе лише першому відповідачу.

17.01.2018 позивач звернувся до другого відповідача з запитом стосовно того, якими засобами було здійснено демонтаж вивіски та в якому стані перебували вивіски. Відповіді на вищезазначений лист позивачу надано не було.

19.01.2018 позивач звертався до першого відповідача з листом, в якому повідомлено про факт пошкодження вивіски, який був встановлений позивачем.

У відповідь на лист перший відповідач зазначив, що відповідальність за демонтаж несе другий відповідач, під час демонтажу пошкоджень не було зафіксовано, що зазначено в акті, випадки псування та знищення не допускались.

Як зазначає позивач, відповідно до Правил розміщення вивісок у м. Суми, затверджених рішенням ВК Сумської міської ради від 28.04.2016 № 247, позивачу акт демонтажу для підписання не надавався, листом не направлявся.

Крім того, в вищезазначеному рішенні Сумської міською ради було зазначено про демонтаж вивіски по вул. Соборна 29, в той час як вивіска позивача була на будинку 29б.

Таким чином, на думку позивача, особами, які здійснювали демонтаж, перевезення та подальше зберігання вивіски було порушено право власності позивача на дану вивіску, порушено порядок демонтажу вивіски, що призвело до її пошкодження, у зв'язку з чим позивачу було завдано майнової шкоди.

Відповідно до експертного висновку про вартість майна, складеного на замовлення позивача, ліквідаційна вартість демонтованої рекламної вивіски станом на 04.04.2018 становить 414 грн. 94 коп.

Як зазначає позивач, у листі від 15.12.2017 першим відповідачем було вказано про укладення з другим відповідачем договору про надання послуг з демонтажу рекламних засобів, розміщених самовільно та з порушенням порядку розміщення.

Також третім відповідачем листом від 29.12.2017 повідомлено позивач про те, що вивіска зберігається на майданчику на підставі договору зберігання, укладеного між першим відповідачем та третім відповідачем.

Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення вартості демонтованої вивіски, а саме 9497 грн. 90 коп., в солідарному порядку з відповідачів.

Перший відповідач в заперечення проти позову та на підтвердження правомірності своїх дій зазначив суду, що ним позивачу була направлена вимога від 23.08.2017 № 1113/08.01.01-22 щодо проведення робіт з демонтажу самовільно, без отримання дозволу, встановлених рекламних засобів (вивіски/інформаційний щит на фасаді Укргазбанк) за адресою: вул. Соборна, 29. Термін усунення порушень був встановлений до 15.09.2017.

У зв'язку з невиконанням зазначеної вимоги, відповідно до п. 2.6 Порядку демонтажу, виконавчим комітетом Сумської міської ради було прийнято рішення від 19.09.2017 № 514 "Про демонтаж рекламних засобів".

Демонтаж рекламних засобів здійснював другий відповідач згідно договору № 9-17 від 07.02.2017.

Згідно акту проведення демонтажу рекламного засобу від 24.11.2017 рекламний засіб був у задовільному стані.

Послуги зі зберігання демонтованих рекламних засобів покладені на третього відповідача згідно договору № 36-17 від 17.05.2017.

Другий відповідач в заперечення проти позову та на підтвердження правомірності своїх дій зазначив суду, що демонтаж рекламного засобу був проведений ним відповідно до вимог чинних нормативно-правових актів. Зокрема, другий відповідач посилається на п. 1.1. Договору № 9-17від 07.02.2017 та акт проведення демонтажу рекламного засобу, відповідно до якого, стан конструкції після демонтажу є задовільним, а послуги згідно з договором надані належним чином.

Отже, предметом даного спору є стягнення з відповідачів в солідарному порядку майнової шкоди, а підставою - порушення відповідачами права власності на майно позивача та порядок демонтажу вивіски, що призвело до її пошкодження та завдання збитків.

Згідно до ст.ст. 13, 14 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Тому, предметом доказування у даній справі, є наявність чи відсутність вчинення господарського правопорушення (склад правопорушення), яким завдано збитків позивачу, а також наявність чи відсутність підстав для покладання на відповідачів обов'язку щодо відшкодування збитків.

Надаючи юридичну оцінку вищезазначеним фактичним обставинам, суд дійшов наступного висновку.

Правовідносини, що виникли між сторонами є господарськими зобов'язаннями, виконання яких регулюється, відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, відповідними положеннями ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

За статтею 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. Як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду. Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

Тобто, потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, вина.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками є обов'язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

В той же час, суд дійшов висновку, що відповідачі діяли правомірно та вина їх у завданні збитків ними спростована, оскільки рішення про демонтаж було прийнято у відповідності до вимог чинних нормативно-правових актів, згідно актів рекламний засіб був у задовільному стані, демонтаж рекламного засобу був проведений у відповідності до вимог чинних нормативно правових актів та уповноваженими організаціями, а тому першим відповідачем не порушено прав власності позивача та порядку демонтажу вивіски. Крім того, другим відповідачем демонтаж рекламного засобу був проведений відповідно до вимог чинних нормативно-правових актів. Тому вина другого відповідача та причинний зв'язок між діянням і наслідком відсутні. Крім того, не доведено причинний зв'язок між діянням третього відповідача та завданою шкодою.

Дослідивши усі обставини справи та надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд установив відсутність усіх складових господарського правопорушення, оскільки дії відповідачів не були направлені на завдання збитків позивачу, тобто відсутня вина відповідачів, та відсутній причинний зв'язок між порушенням права і збитками. Відсутність будь-якого з цих елементів складу правопорушення виключає відповідальність у вигляді стягнення збитків. За таких обставин, суд дійшов висновку суду про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

Враховуючи вищезазначене, суд відмовляє і у задоволенні вимоги позивача.

Згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 1762 грн. покладаються на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову - відмовити.

2. Судові витрати в розмірі 1762 грн. покладаються на позивача.

3. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Відповідно до п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI Перехідних положень до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційної-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено 03.09.2018.

Суддя О.В. Коваленко