номер провадження справи 4/63/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2018 Справа № 908/1284/18

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом: Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” (71504, Запорізька обл., м. Енергодар, вул. Промислова, 133);

до відповідача: Комунального підприємства “Підприємство комунальної власності” Енергодарської міської ради (71503, Запорізька область, м. Енергодар, пр. Будівельників, буд. 17, офіс 5-1);

про стягнення заборгованості за договором № 1ВС-12 від 06.02.2012 в розмірі 6155,43 грн., пені в розмірі 1086,56 грн., інфляційних втрат в розмірі 391,53 грн., 3 % річних в розмірі 104,73 грн.

суддя Зінченко Н.Г.

секретар судового засідання Петриченко А.Є.

Без виклику представників сторін.

04.07.2018 на адресу господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява від Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” до Комунального підприємства “Підприємство комунальної власності” Енергодарської міської ради про стягнення заборгованості за договором № 1ВС-12 від 06.02.2012 в розмірі 6155,43 грн., пені в розмірі 1086,56 грн., інфляційних втрат в розмірі 391,53 грн., 3 % річних в розмірі 104,73 грн.

04.07.2018 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1284/18, присвоєно справі номер провадження 4/63/18. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в суді, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення представником позивача (13.07.2018) та представником відповідача (16.07.2018).

Заявлені позивачем вимоги, викладені в позовній заяві та ґрунтуються на ч.1 ст. 530, ст.ст. 546, 549, 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198, 218, 230, 231 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 5, 20, 24, 27, 123, 129, 162, 232, 238, 240-242 ГПК України на підставі яких позивач просить позов задовольнити та стягнути з Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради основний борг за договором № 1ВС-12 від 06.02.2012 про надання послуг з водозабезпечення (питна вода з насосної станції 3-го підйому) та водовідведення (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на об’єднаних очисних спорудах КП «ПКВ» ЕМР) в сумі 6155,43 грн., пені - 1086,56 грн., 3 % річних – 104,73 грн., інфляційних втрат – 391,53 грн.

Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не надіслав, будь-яких документів в підтвердження своєї правової позиції не надав.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п’яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв'язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення – 05.09.2018.

Розглянувши матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

06.02.2012 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (виробник, позивач у справі) та Комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради (споживач, відповідач у справі) укладений Договір з водозабезпечення (питна вода з насосної станції 3-го підйому) та водовідведення (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на об’єднаних очисних спорудах КП «ПКВ» ЕМР) №1ВС-12 (далі за текстом –Договір).

Відповідно до п. 1.1. договору виробник зобов’язався надати послуги Споживачу по водопостачанню з насосної станції 3-го підйому у кількості 4902,10 м куб. на рік згідно розрахунку річного водоспоживання, що є Додатком № 1 до даного договору та забезпечити водовідведення (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на об’єднаних очисних спорудах КП «ПК «Тепло-водоканал» в розмірі 100% від спожитої питної води по приладам обліку за місяць на об’єкти, що орендуються Споживачем у відповідності до договору оренди № 22/10 від 01.06.10.

Згідно із п. 2 Додаткової угоди від 08.07.13 № 1 до договору № 1ВС-12 від 06.02.12, п. 1.1 договору доповнено об’ємом водопостачання з насосної станції 3-го підйому з 01.06.13 у кількості - 6000 м. куб. (ООС, ОС ГПС, Промзона база РЭП).

Пунктами 2.1, 2.2 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 08.07.13) закріплено, що Виробник зобов’язаний надавати Споживачу послуги по відпуску питної води від насосної станції 3-го підйому згідно розрахунку річного водоспоживання. Помісячна розбивка споживання питної води об’єктами ООС, ОС ГПС, база РЭП КП “ПКВ” ЕМР. Виробник зобов’язаний забезпечувати Споживачу водовідведення за виключенням об’єктів - ООС, ОС ГПС, Промзона база РЭП (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на об’єднаних очисних спорудах КП “ПКВ” ЕМР) в розмірі 100% від спожитої питної води по приладах обліку за місяць.

Згідно п. 4.1 договору, розрахунки за надані послуги по водопостачанню здійснюються Споживачем по факту наданих послуг на підставі оформлених двохсторонніх актів про надані послуги по водопостачанню згідно діючого тарифу на послуги по водопостачанню (питна вода з насосної станції 3-го підйому) у розмірі 3,35 грн. за 1 м. куб. (без урахування ПДВ), який затверджується, переглядається та вступає в силу в установленому діючим законодавством порядку.

Пунктом 7.1 договору сторони узгодили, що даний договір вважається укладеним з моменту його підписання Споживачем та Виробником. Строк дії цього договору - до 31.03.12. Договір вважається пролонгованим до 31.12.12 у разі, якщо жодна із сторін за 1 місяць до закінчення строку його дії не заявить про закінчення строку його дії.

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за 1 місяць до закінчення строку його дії жодна із сторін не заявить про закінчення строку його дії.

Доказів вчинення сторонами дій щодо припинення договору не надано, отже він є продовженим на кожен наступний рік, і діє на даний час.

Предметом розгляду по даній справі є стягнення з відповідача заборгованості за договором № 1ВС-12 від 06.02.2012 в розмірі 6155,43 грн., пені в розмірі 1086,56 грн., інфляційних втрат в розмірі 391,53 грн., 3 % річних в розмірі 104,73 грн.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов’язків (зобов’язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічний припис містять п. п.1, 7 ст. 193 ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу. Якщо інше не встановлене договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов’язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України також передбачено, що якщо у зобов’язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Підстави припинення зобов’язання встановлені у главі 50 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 598 глави 50 зазначеного Кодексу зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ст. ст. 599, 601 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно з ч.1 ст.13, ч.1, 2 ст.14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов’язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов’язковим для неї.

Відповідно до ч.2 ст.67, ч.4 ст.179 ГК України, ст.ст.6, 627 ЦК України сторони вільні у виборі предмету договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Розрахунки за надані послуги по водовідведенню 1 м3 госппобутових стоків здійснюються Споживачем на підставі оформлених двосторонніх актів про надані послуги по водовідведенню згідно діючого тарифу на послуги по водовідведенню (транспортування та очистка господарського-побутових стоків на об’єднаних очисних спорудах КП “ПКВ” ЕМР) у розмірі 8,71 грн. за 1 м3, який затверджується, переглядається та вступає в силу в установленому діючим законодавством порядку.

Положенням п. 4.4 договору визначено, що розрахунки за надані послуги по водопостачанню та водовідведенню здійснюються Споживачем щомісяця до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виробника.

На виконання умов договору, позивачем та відповідачем, як сторонами по договору № 1ВС-12 від 06.02.2012, складені двосторонні акти за жовтень 2017 року: № 31/10 від 31.10.2017 про надання послуг з питного водопостачання на суму 3508,10 грн.; № 32/10 від 31.10.2017 про надання послуг з водовідведення на суму 2647,33 грн., всього на загальну суму 6155,43 грн. Зазначені акти підписані Постачальником та Споживачем без зауважень, скріплені печатками підприємств.

Претензією № 28-23/28120/2765 від 22.12.2017 позивач звернувся до відповідача про сплату заборгованості за договором № 1ВС-12 від 06.02.2012 в розмірі 6258,30 грн. По актам за жовтень 2017, а також за порушення строків оплати вартості наданих послуг за договором № 1ВС-12 від 06.02.2012 нараховує пеню та 3% річних. Дана претензія, була отримана представником відповідача 27.12.2017, про що свідчить рекомендоване повідомленням про вручення поштового відправлення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідач взяті на себе договірні зобов’язання належним чином не виконав, розрахунки за надані послуги за договором № 1ВС-12 від 06.02.2012 за період жовтень 2017 р. в розмірі 6258,30 грн. не провів (доказів зворотнього суду не надано та в матеріалах справи відсутні), внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість за договором на суму 6258,30 грн.

Факт наявності основної заборгованості у розмірі 6258,30 грн. підтверджується матеріалами цієї господарської справи.

Оскільки відповідач в ході розгляду цієї справи не надав суду доказів сплати ним суми заборгованості, або доказів правомірності своїх дій щодо такої не сплати, суд вважає, що позовна вимога ДП “НАЕК “Енергоатом” в особі ВП “Запорізька АЕС” про стягнення з КП “ПКВ” ЕМР 6258,30 грн. заборгованості за договором № 1ВС-12 від 06.02.2012 за період жовтень 2017 р. є обґрунтованою, законною та підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 1086,56 грн. за період: з 31.10.2017 по 25.05.2018.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на вимоги ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок грунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань, у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та заявлених сум.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини 2 статті 343 ГК України, тобто заявлена сума до стягнення пені не повинна перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивач заявлену пеню обґрунтовує п. 4.5 договору.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що за несвоєчасну оплату споживачем послуг по водозабезпеченню та водовідведенню, Споживач сплачує Виробнику пеню у розмірі 0,1% від належної до оплати суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент нарахування пені (згідно п. 6 ст. 231 ГК України).

Факт порушення зобов’язання відповідачем щодо оплати вартості отриманих послуг суд вважає встановленим, тому суд перерахувавши наданий позивачем розрахунок заявлений до стягнення пені, встановив, що позивачем невірно зазначено період нарахування пені, оскільки умовами договору передбачено, що розрахунки за надані послуги по водопостачанню та водовідведенню здійснюються Споживачем щомісяця до останнього числа місяця, наступного за звітним. Так як звітний спірний період є жовтень 2017, тому пеню слід починати рахувати з 31.11.2017 по 25.05.2018. Таким чином, правильною сумою до стягнення пені є 949,96 грн. за період з 30.11.2017 по 25.05.2018. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені слід відмовити.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 104,73 грн. та інфляційні втрати в розмірі 391,53 грн. за період з листопада 2017 по квітень 2018.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення з нього 3% річних та інфляційних втрат заявлено позивачем обґрунтовано.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних наданий позивачем та встановлено, що правильною сумою 3 % річних, яка підлягає стягненню є 89,55 грн. за період з 30.11.2017 по 25.05.2018. В іншій частині позовних вимог про стягнення 3 % річних слід відмовити.

Що стосується інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Судом перевірено розрахунок позивача та встановлено, що правильною сумою до стягнення інфляційних втрат є 333,14 грн. за період з грудня 2017 по квітень 2018, позивач нараховує суму інфляційних втрат з листопада 2017, що є неправомірним, оскільки заборгованість по Актам за жовтень 2017 виникла 30.11.2017. Отже, стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 333,14 грн., як така що заявлена законно та обґрунтовано. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов’язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач обґрунтованих заперечень проти позову не надав.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» до Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради (71503, Запорізька обл., м. Енергодар, пр.Будівельників, 17, офіс 5-1, ) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (71504, Запорізька обл., м. Енергодар, вул. Промислова, 133 (71504, Запорізька область, м.Енергодар, вул.Промислова, буд. 133, , рахунок № 1241 в ПАТ АБ «Укргазбанк» м.Енергодар, МФО 320478) суму 6155 (шість тисяч сто п’ятдесят п’ять) грн. 43 коп. основного боргу, 945 (дев’ятсот сорок п’ять) грн. 41 коп. пені, 89 (вісімдесят дев’ять) грн. 55 коп. 3 % річних, 333 (триста тридцять три) грн. 14 коп. інфляційних втрат, 1713 (одну тисячу сімсот тринадцять) грн. 11 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне судове рішення складено “05” вересня 2018 р.

Суддя                               Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.