ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.08.2018 Справа № 917/342/18
м.Полтава

про стягнення 152606,51 грн.
Суддя Паламарчук В.В
Секретар судового засідання Рожко О.П.
Представники сторін 23.08.2018р.:
від позивача: ОСОБА_1, дор. №14-174 від 23.10.2017р.
від відповідача: ОСОБА_2, дор. №451-18 від 18.04.2018р.
Представники сторін 29.08.2018р.:
від позивача: ОСОБА_1, дор. №14-174 від 23.10.2017р.
від відповідача: ОСОБА_2, дор. №451-18 від 18.04.2018р.
Рішення виноситься після перерви оголошеної в судовому засіданні 23.08.2018р. на підставі ст. 216 ГПК України.
Суть справи: Розглядається позовна заява публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-постачання" 152606,51 грн., з них: 142865,67 грн. - пені та 9740,84 грн. - 3% річних, нарахованих за неналежне виконання грошових зобов'язань за договором №16-140-Б купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015р.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач порушив умови господарського зобовязання в частині термінів оплати за договором на купівлю-продаж природного газу №16-140-Б від 30.12.2015р., внаслідок чого позивач нарахував відповідачу пеню та 3% річних.
Ухвалою господарського суду Полтавської області від 03.04.2018 року порушено провадження у справі № 917/342/18, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено на 03.05.2018р.
Відповідач у відзиві на позов (від 18.04.2018р. вхід. №3927) та запереченнях у відповідь на відзив (від 08.05.2018р. за вхід. №4600) позовні вимоги визнає частково та просить суд зменшити розмір пені на 50%.
Позивач надав відповідь на відзив відповідача (вхід. №4406 від 03.05.2018р.) та просить задовольнити позовні вимоги в повному розмірі.
Відповідно до ч. 6 ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 29.08.2018р. проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено представників сторін про дату складення повного рішення.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:
Між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Товариством з обмеженою відповідальністю Кременчукгаз-постачання укладено договір купівлі-продажу природного газу №16-140-Б від 30.12.2015р. (надалі Договір), за умовами якого позивач (продавець) зобовязався передати у 2016 році у власність відповідача (покупця) природний газ, а покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах договору.
В період дії Договору сторони уклали додаткові угоди № 1 - № 9 до нього.
Пунктом 2.1 зазначеного Договору встановлено, що продавець передає покупцю у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року газ в обсязі 3 753,000 тис. куб. м.
Згідно п. 3.3 цього Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.
На виконання умов укладеного Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 14017552,44 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу та не заперечується відповідачем.
Відповідно до п. 6.1 Договору, оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 14-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.
За невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 7.1 Договору).
За п. 7.2 Договору, у разі невиконання покупцем умов пунктів 6.1 договору він зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день простроченого платежу.
Посилаючись на те, що відповідач своєчасно не виконав свої зобов'язання щодо оплати поставленого газу, враховуючи умови договору, позивач заявив до стягнення 142865,67 грн. пені.
Із посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач заявив до стягнення з відповідача 9740,84 грн. - 3% річних прострочення виконання грошового зобовязання.
Приймаючи рішення суд виходив із наступного.
Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обовязку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобовязань з оплати переданого газу.
У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.
Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК, ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.
Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір купівлі-продажу.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 664 ЦК, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.
Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.
Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представниками сторін в судових засіданнях, відповідач оплату за отриманий природний газ за Договором здійснював із порушенням термінів, встановлених умовами договору.
Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Стаття 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.
Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.
Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).
Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.
Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.
За п. 7.2 Договору, у разі невиконання покупцем умов пунктів 6.1 договору він зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день простроченого платежу.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог про стягнення 3 % річних, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.
Позивачем заявлено вимоги про стягнення 142865,67 грн. пені, передбаченої договором та 9740,84 грн. 3 % річних, нарахованих відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.
При перевірці правильності здійсненого позивачем розрахунку пені судом встановлено, що позивач не вірно визначив суму боргу за зобов'язаннями січня 2016 року, а саме зобов'язання на суму 526804,84 грн. було припинено 01.02.2016 (в межах строку оплати, визначеної Договором) шляхом зарахування сторонами зустрічних однорідних вимог відповідно до заяви відповідача №68-16 від 11.02.2016.
Так, відповідно до ст.601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.
Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. В такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.
Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.
Припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однією з сторін. Зарахування, проведене за заявою однієї сторони, діє з моменту, коли є у наявності всі умови для зарахування.
Заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування, а якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до суду.
Докази оскарження позивачем вимоги про зарахування зустрічних вимог чи докази неможливості зарахування зустрічних вимог з 01.02.2016 у матеріалах справи відсутні.
Таким чином, зобов'язання відповідача у сумі 526 804,84 грн. правомірно припинено шляхом зарахування однорідних вимог відповідно до заяви відповідача з 01.02.2016, тобто в межах строків проведення розрахунків, визначених п.6.1. Договору.
Таким чином, судом встановлено обґрунтованість здійсненного відповідачем загального контррозрахунку пені та 3 % річних за весь період прострочення, тому суд вважає, що позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 136532,50 грн. та 3 % річних в розмірі 9309,04 грн. В іншій частині вимоги позивача про стягнення пені та річних є необґрунтованими та безпідставними.
Відповідачем у відзиві на позов заявлено клопотання про зменшення судом розміру пені на 50% в порядку ст. 233 Господарського кодексу України.
Згідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Відповідно до частини третьою статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до пп. 3.17.4. п. 3.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Розглядаючи по суті клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд приймає до уваги наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758 Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" на ТОВ Кременчукгаз-постачання покладено спеціальні обовязки з постачання природного газу побутовим споживачам на території ліцензійної діяльності з розподілу природного газу ПАТ Кременчукгаз (м. Кременчук, м. Горішні Плавні, Кременчуцький та Семенівський райони) та ПАТ Гадячгаз (м. Гадяч та Гадяцький район).
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 792 затверджено „Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, яким визначено, що постачальники природного газу, на яких покладено спеціальні обовязки з постачання природного газу (далі - газопостачальні підприємства), та їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам для виконання їх спеціальних обовязків (далі - оптові продавці), відкривають в установах уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від споживачів, в порядку, визначеному Національним банком (п.1).
Пунктами 2-4 Порядку визначено, що споживачі оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в установах уповноваженого банку газопостачальними підприємствами.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 30.09.2015р. № 2516 затверджено алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, який установлює порядок розподілу уповноваженим банком коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання зазначених постачальників природного газу, що надходять за використаний природний газ від побутових споживачів та релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності), а також механізм розрахунку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки (далі - газопостачальні підприємства), нормативів перерахування коштів на поточні рахунки операторів газотранспортної та газорозподільних систем, газопостачальних підприємств та на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптових продавців, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам.
У п. 1.2. вказаної вище постанови НКРЕКП 30.09.2015р. № 2516 визначено, що дія цього Алгоритму не поширюється на відносини, пов'язані з остаточним розрахунком газопостачального підприємства та його структурних підрозділів із оптовим продавцем природного газу, операторами газотранспортної та газорозподільних систем відповідно до умов укладених договорів та погашенням заборгованості споживачів за спожитий природний газ.
Згідно наведених норм, державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.
По суті, навіть дотримання запропонованого державою алгоритму дій для забезпечення розрахунків за договорами купівлі-продажу природного газу між постачальником зі спеціальними обовязками та оптовим продавцем не створює передумов для безумовного своєчасного перерахування коштів на рахунок Продавця природного газу у встановленому порядку.
При цьому, відповідач не може керуватись загальними принципами здійснення господарської діяльності на власний розсуд за наявності покладених на нього зобовязань з безперебійного та безпечного забезпечення споживачів природним газом, оскільки повинен діяти виключно в межах норм чинного законодавства, що регулює енергетичну галузь.
Таким чином, несвоєчасність розрахунків за природний газ за Договором №16-140-Б від 30.12.2015р. є не наслідком несумлінного виконання своїх зобовязань відповідачем, а обумовлена існуванням обєктивних причин, що не дозволяли йому своєчасно та в повному обсязі виконувати свої зобовязання.
В той же час, судом приймається до уваги, що відповідач є господарським товариством, єдиним видом діяльності якого є постачання природного газу для всіх видів споживачів (населення, бюджетні організації лікувальні заклади, заклади освіти, державні органи та установи, релігійні організації та промислові споживачі).
Таким чином, відповідач отримує дохід виключно від здійснення господарської діяльності з постачання природного газу, в тому числі на підставі відповідних тарифів, встановлених НКРЕКП, в структуру якого не закладено джерело покриття неустойки.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що стягнення неустойки в повному обсязі значною мірою підірве можливості відповідача щодо здійснення закупівель та поставок природного газу споживачам, особливо фінансованим з бюджетів всіх рівнів.
Враховуючи всі зазначені обставини в сукупності, приймаючи до уваги фактичне погашення відповідачем основного боргу до подання позову, незначні періоди прострочення заборгованості, а також приймаючи до уваги встановлені судом причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем, з урахуванням майнових інтересів обох сторін та у відповідності до ст. 233 ГК України, ч.3 ст. 551 ЦК України суд вважає, що клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 50% підлягає задоволенню.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).
Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.
Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
3. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.
4. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Повний текст рішення складено та підписано 05.09.2018 року.
Суддя Паламарчук В.В.