ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
04.09.2018р. Справа №905/1285/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської
філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро
до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , м.Бахмут
про стягнення заборгованості в сумі 3839,68 грн.
Суддя Левшина Г.В.
при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився
В засіданні суду брали участь:

В засіданні суду оголошувалась
перерва з 01.08. по 04.09.2018р.
СУТЬ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , м.Бахмут, про стягнення заборгованості в сумі 3839,68 грн., у тому числі основний борг в сумі 3020,60 грн., три проценти річних в розмірі 153,78 грн. та інфляція в розмірі 665,30 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання своїх грошових зобов`язань за договором оренди №13/2331-12К500 від 21.07.2015р. в частині здійснення оплати за користування технологічним приміщенням.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 27.07.2018р., проти існування заборгованості з орендної плати не заперечив, проте, заявив про розірвання договору №13/2331-12К500 від 21.07.2015р. та зменшення суми, що підлягає стягненню до 3020,60 грн. Зокрема, відповідач посилається на:
- закінчення строку дії договору 31.12.2015р. та відсутність жодних інших повідомлень, листів та претензій з рахунками та актами надісланих позивачем за період з 2016р. по 2018р.
- заборгованість за вказаним договором, 3% річних та інфляційні підлягають сплаті спеціально виділеними для цього коштами з державного бюджету, що не були передбачені військовою частиною на 2018р.

01.08.2018р. позивач надав відповідь на відзив №12С000-б/н від 31.07.2018р., в якій заперечив проти тверджень відповідача щодо розірвання спірного договору та зменшення суми стягнення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.
21.07.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» в особі директора Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (орендодавець, позивач) та Військовою частиною НОМЕР_1 (орендар, відповідач) був укладений договір оренди нерухомого майна товариства (технологічні приміщення) №13/2331-12К500.
Згідно ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
За приписом ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до п.1.1 договору, орендодавець передає, а орендар бере у строкове платне користування частину приміщення (майно), розташованого у м.Артемівськ на 3-му поверсі 3-х поверхового будинку №41 по вул.Артема, загальною площею 2,0 м. кв. технологічних приміщень для розміщення стійки двостороннього обслуговування, де встановлено АЦУ-8А.
Згідно п.2.1 сторони узгодили те, що на їхні договірні відносини не поширюються норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна» і «Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786.

На виконання умов укладеного між сторонами договору відповідачеві в строкове платне користування 01.01.2015р. було передано частину приміщення розташованого у м. Артемівськ на 3-му поверсі 3-х поверхового будинку №41 по вул. Артема, загальною площею 2,0 м. кв. технологічних приміщень.
Факт отримання об`єкту оренди відповідачем не оспорюється і підтверджений актом приймання-передачі майна від 01.01.2015р.

Статтею 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Згідно із ст.284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін.
Згідно п.12.1 договору оренди №13/2331-12К500 від 21.07.2015р. договір діє з моменту підписання його сторонами та до 31.12.2015р. включно. Відповідно до ч.3 статті 631 Цивільного кодексу України, ч.7 статті 180 Господарського кодексу України сторони домовились, що умови цього договору поширюються на відносини між ними, що виникли до його укладення, а саме з 01.01.2015р. Сторони зобов`язані протягом 20 днів після закінчення строку дії договору здійснити остаточні розрахунки за ним.
Рішенням господарського суду Донецької області від 21.11.2016р. по справі №905/2822/16 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Укртелеком до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 10090,65 грн. за період січень 2015р. липень 2016р.
Як встановлено у рішенні суду по справі №905/2822/16 після закінчення строку дії договору оренди нерухомого майна №13/2331-12К500 від 21.07.2015р. відповідач за відсутності заперечень наймодавця продовжував користуватися майном протягом 7 (семи) місяців, продовжував він користуватися цим майном і на час подання позову.
Таким чином, враховуючи положення статті 764 Цивільного кодексу України суд дійшов висновку, що договір №13/2331-12К500 від 21.07.2015р. був поновлений на строк, який був раніше встановлений договором, тобто на 5 місяців і 10 днів і в червні 2016р. був вдруге продовжений на той самий строк до 20 жовтня 2016 року.
Відповідно до ч.5 ст.124, п.9 ст.129 Конституції України, ст.18 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому виконанню на всій території України.
Згідно приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За таких обставин, оскільки рішенням господарського суду Донецької області від 21.11.2016р. по справі №905/2822/16 встановлений факт продовження дії договору до 20.10.2016р., тому цей факт не повинен доводитися знову у відповідності зі ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

31.10.2016р. фактично орендарем було передано, а орендодавцем прийнято приміщення загальною площею 2,0 м. кв. після закінчення строку дії договору №13/2331-12К500 від 21.07.2015р., про що свідчить відповідний акт передачі-приймання майна від 31.10.2016р.
01.11.2016р. сторонами підписано акт демонтажу обладнання, згідно якого було вилучено обладнання відповідача АЦУ 8, яке було встановлене в орендованому у позивача приміщенні.
Таким чином, внаслідок повернення орендарем орендодавцю орендованого майна, правовідносини оренди за договором №13/2331-12К500 від 21.07.2015р. припинилися.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
При цьому, згідно зі ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до частини другої статті 762 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 285 Господарського кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Частиною п`ятою статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Згідно п.3.1 договору №13/2331-12К500 від 21.07.2015р. орендна плата встановлюється орендодавцем за домовленістю сторін (за договірною ціною) на підставі його внутрішніх нормативних актів і відповідно до фіксованого розміру місячної орендної плати становить 475,00 грн. з ПДВ за 1м2 технологічних приміщень. Орендна плата за перший місяць оренди за 2м2 всієї орендованої плащі становить 950,00 грн. з ПДВ та не підлягає коригуванню на індекс інфляції протягом всього строку дії договору оренди.
Витрати на утримання майна, плату за комунальні послуги та інші включено до розміру фіксованої орендної плати (п.3.3 договору).
Орендодавець станом на останній календарний день розрахункового місяця складає акт про надані послуги, та не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим, разом з рахунком та податковою накладною надає його орендарю. орендар протягом 2-х робочих днів з дати отримання підписує та повертає орендодавцю 1-й примірник акта про надані послуги (п. 3.5 договору).
Орендна плата перераховується орендарем у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця не пізніше 27 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно з рахунками, які виставляються орендодавцем не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим та надаються орендарю разом з актом про надані послуги та податковою накладною (п.3.6 договору).
За умовами п.3.9 у разі закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання орендна плата за останній місяць розраховується орендодавцем з урахуванням фактичного періоду використання, визначеного відповідно до акту приймання-передавання орендованого майна. Орендна плата за останній місяць сплачується орендарем на підставі рахунку, що складається орендодавцем на дату підписання акту приймання-передавання майна та підлягає сплаті протягом 20 календарних днів.
Розрахункова вартість послуг за цим договором з ПДВ становить 11950,00 грн. у тому числі оренди нерухомого майна 11400,00 грн., вартість відшкодування витрат електроенергії 550,00 грн. (п.3.10 договору).
Виходячи зі змісту позовної заяви, за період з 01.08.2016р. по 30.10.2016р. наявна заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 3020,60 грн.
Відповідач у відзиві на позовну заяву проти наявності вищевказаної суми заборгованості з орендної плати не заперечив, проте зазначив про відсутність жодних повідомлень, листів та претензій з рахунками на оплату та актами.
Проте, враховуючи, що фактично оренда технологічних приміщень у м.Артемівськ на 3-му поверсі 3-х поверхового будинку №41 по вул. Артема відповідачем здійснювалась до 30.10.2016р., за висновками суду, проведення позивачем нарахування заборгованості з орендної плати за період з 01.08.2016р. по 30.10.2016р. відповідає вимогам закону та умовам укладеного між сторонами договору.
Посилання відповідача на відсутність повідомлень, листів та претензій з рахунками на оплату спростовується наявними в матеріалах справи рахунками №120ДОН/16-302 від 31.08.2016р. №120ДОН/16-376 від 30.09.2016р., №120ДОН/16-419 від 31.10.2016р. з поштовими повідомленнями про вручення кореспонденції.
Таким чином, за висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в розмірі 3020,60 грн. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач належним чином не виконав.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред`явлено до стягнення три проценти річних за період з 21.09.2016р. по 02.07.2018р. в розмірі 153,78 грн. та інфляцію за період з жовтня 2016р. по квітень 2018р. в розмірі 665,30 грн.
За висновками суду, розрахунок трьох процентів річних та інфляції, проведений позивачем, є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.
Одночасно, вимоги відповідача щодо зменшення суми стягнення з посиланням на відсутність відповідного фінансування з державного бюджету судом відхиляються, з огляду на наступне.
Згідно частини першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Таким чином, твердження відповідача про неможливість проведення розрахунків з позивачем внаслідок відсутності бюджетних коштів є безпідставними, оскільки на підставі частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не виправдовує бездіяльність відповідача .
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 N11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р.
Крім того, вимоги відповідача про розірвання договору судом до уваги також не приймаються, оскільки зазначене є окремим предметом розгляду іншого спору, що вирішується судом в межах окремого позовного провадження.

За таких обставин, враховуючи, що позов доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, виходячи з того, що заперечення є необгрунтованими та безпідставними , позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 3839,68 грн., у тому числі основний борг в сумі 3020,60 грн., три проценти річних в розмірі 153,78 грн. та інфляція в розмірі 665,30 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 74, 76, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариство "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" до Військової частини НОМЕР_1 , м.Бахмут про стягнення заборгованості в сумі 3839,68 грн., у тому числі основний борг в сумі 3020,60 грн., три проценти річних в розмірі 153,78 грн. та інфляція в розмірі 665,30 грн., задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , п/р НОМЕР_3 у ДКСУ у м. Києві, МФО 820172) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м.Київ, бульвар Т.Шевченка, 18, , п/р НОМЕР_4 у АБ Укргазбанк м. Києва, МФО 320478) в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (49000, м.Дніпро, вул.Херсьнська, 26, ) основний борг в сумі 3020,60 грн., три проценти річних в розмірі 153,78 грн. та інфляцію в розмірі 665,30 грн., всього заборгованість в сумі 3839,68 грн., судовий збір в сумі 1762,00 грн.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 04.09.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Повний текст рішення підписано 04.09.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина