РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2018 року Справа № 906/863/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Огороднік К.М. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Величко К.Я.

за участю представників сторін:

прокуратура: ОСОБА_1 (посвідчення №048709 від 22.11.2017 року)

позивача 1: представник не з'явився

позивача 2: представник не з'явився

відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №б/н від 02.02.2018 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТОВ "Інвестбудагро" на рішення господарського суду Житомирської області від 28 березня 2018 року (повний текст складено 06.04.2018) у справі №906/863/17 (суддя Кудряшова Ю.В.)

за позовом Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі

1) Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області

2) Великорацької сільської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудагро"

про стягнення 95009,74 грн. заборгованості по орендній платі

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 28 березня 2018 року у справі №906/863/17 позов Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області, Великорацької сільської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудагро" про стягнення 95009,74 грн. заборгованості по орендній платі задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудагро" (12214, Житомирська область, Радомишльський район, с. Вишевичі, вул. Кольцова, 2, ід. код 33651676) на користь Великорацької сільської ради Радомишльського району Житомирської області (12242, Житомирська область, Радомишльський район, с. Велика Рача, ід. код 04347447) (розрахунковий рахунок 0777, отримувач УК в Радомишльському районі, МФО 811039, код доходів бюджету 18010600 (орендна плата з юридичних осіб)) 15159,94 грн. основного боргу, 2085,53 грн. - пені, 925,83 грн. - 3% річних, 4145,49 грн. - інфляційних, а також 375,82 грн. сплаченого судового бору.

Закрито провадження у справі в частині вимоги щодо стягнення основного боргу в сумі 32305,55 грн. на підставі п. 2 ст. 231 ГПК України. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ТОВ "Інвестбудагро" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити частково та стягнути з ТОВ "Інвестбудагро" на користь Великорацької сільської ради Радомишльського району Житомирської області 738,08 грн. - пені, 310,36 грн. - відсотків річних, 1442,59 грн. - інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Житомирської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Коростишівська місцева прокуратура у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Великорацький старостинський округ Радомишльської міської ради Радомишльського району Житомирської області в заяві №242 від 06.08.2018 просить розглянути справу №906/863/17 без його представника. При цьому, позиції щодо вимог та доводів апеляційної скарги не висловивив.

В судове засідання представник Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області не не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області, оскільки останні були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Крім того, ухвалою апеляційного суду від 16 липня 2018 року явка представників сторін обов'язковою не визнавалась.

Безпосередньо в судовому засіданні представник ТОВ "Інвестбудагро" та прокурор повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника ТОВ "Інвестбудагро" та прокурора, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 12 вересня 2007 року між Радомишльською районною державною адміністрації Житомирської області (орендодавець/відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестбудагро" (орендар/позивач) укладено договір оренди земельної ділянки (далі - договір, а.с. 39-41), згідно п.1.1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя - господарський двір), яка знаходиться за межами населених пунктів Великорацької сільської ради Радомишльського району Житомирської області.

Відповідно п.2.1 договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею - 7,4231 га, в т.ч. територія для обслуговування площею 7,1731 га під будівлями та спорудами площею 0,2500 га.

Пунктом 2.3 договору встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки загальною площею 7,4231 га, яка знаходиться за межами населених пунктів Великорацької сільської ради Радомишльського району Житомирської області становить 888148,00 грн. згідно Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійсненої ПП "Геосервіс" (м.Радомишль, Соборний майдан, 3, ліцензія на проведення землевпорядних та землеоціночних робіт серія АВ №305311 видана державним комітетом України по земельних ресурсах 01.02.2007).

Згідно п. 4.1 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в таких розмірах: три відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає в сумі 26644,44 гривень за 1 (один) рік шляхом перерахування коштів до місцевого бюджету на рахунок Великорацької сільської ради (банківські реквізити одержувача платежів орендної плати орендар самостійно одержує у Великорацького сільського голови на письмову вимогу орендаря).

Цей договір набирає чинності після підписання представниками сторін та скріплення печатками та його державної реєстрації (п.15.1 договору).

Зазначений договір зареєстрований у Радомишльському районному відділі Житомирської регіональної філії ДЗК, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис від 17.09.2007 №1.

Прокурор, посилаючись на те, що ТОВ "Інвестбудагро" несвоєчасно сплачує орендну плату, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості по орендній платі.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України)). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судами обох інстанцій, правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору від 12.09.2007, який за своєю правовою природою є договором оренди землі.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оренду землі", яка кореспондується зі ст.93 Земельного кодексу України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України "Про оренду землі).

Згідно ч.1 ст.21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (ч.2 ст.21 Закону України "Про оренду землі").

Загалом, системний аналіз норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або в комунальній власності, має подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (частина перша статті 21 Закону України "Про оренду землі", підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, далі - ПК України), з іншого - є однією з форм плати за землю як загальнодержавного податку нарівні із земельним податком (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є, зокрема, землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Отже, Податковий кодекс України визначив обов'язок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати (висновок Верховного Суду України у постанові від 02.12.2014 в адміністративній справі 21-274а14, № 42010791).

Водночас, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є саме договір оренди такої земельної ділянки (частина друга статті 21 Закону України "Про оренду землі", пункт 288.1 статті 288 ПК України).

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що орендну плату за землю орендар вносить орендодавцеві (стаття 21 Закону України "Про оренду землі", стаття 288 ПК України), то право на стягнення заборгованості з орендної плати має орендодавець шляхом звернення до відповідного господарського суду в установленому ГПК порядку (підпункт 1.3 пункту 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

Так, відповідно до п.п. 4.1. договору оренди земельної ділянки від 12.09.2007 орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в таких розмірах: 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає в сумі 26644,44 грн. в рік шляхом перерахування коштів до місцевого бюджету на рахунок Великорацької сільської ради. Крім орендної плати орендар сплачує ПДВ в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Пунктом першим статті 193 ГК України та ст. 526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно п.п. 4.3. договору орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно до 15 числа місяця, за який здійснюється оплата.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 14.11.2016 у справі №806/2195/16 присуджено до стягнення з ТОВ "Інвестбудагро" 44773,63 грн. заборгованості за період з жовтня 2014 року по грудень 2015 року по орендній платі за договором від 20.09.2007. Зазначена заборгованість складається з 43139,33 грн. заборгованості по орендній платі та 1634,30 грн. пені.

В подальшому, на виконання зазначеної постанови ТОВ "Інвестбудагро" сплачено відповідно до квитанції №127С281ВD1 від 23.08.2017 42451,09 грн. боргу з орендної плати та згідно квитанції №127C471BD4 від 23.08.2017 24047,09 грн. штрафу та пені з орендної плати (а.с.110).

Таким чином, заборгованість по орендній платі рахується з 2016 року по липень 2017 року та складає: за січень 2016 року - 2220,37 грн.; за лютий 2016 року - 4440,74 грн. (03.02.2016 зарахована проплата в сумі 1000,00 грн., тобто заборгованість з 03.02.2016 становила 3440,74 грн.); за березень 2016 року - 5661,11 грн. (31.03.2016 зарахована проплата в сумі 1980,00 грн., тобто заборгованість з 31.03.2016 становила 3681,11 грн.); за квітень 2016 року - 5901,48 грн.; за травень 2016 року - 8121,85 грн.; за червень 2016 року - 10342,22 грн.; за липень 2016 року - 12562,59 грн.; за серпень 2016 року - 14782,96 грн.; за вересень 2016 року - 17003,33 грн.; за жовтень 2016 року - 19223,70 грн.; за листопад 2016 року - 21444,07 грн.; за грудень 2016 року - 23664,44 грн.; за січень 2017 року - 25884,81 грн.; за лютий 2017 року - 28105,18 грн.; за березень 2017 року - 30325,55 грн.; за квітень 2017 року - 32545,92 грн.; за травень 2017 року - 34766,29 грн.; за червень 2017 року - 36986,66 грн.; за липень 2017 року - 39207,03 грн.

При цьому, враховуючи оплату в сумі 24047,09 грн. сплачену згідно квитанції №127C471BD4 від 23.08.2017 з зазначенням призначення платежу: "штраф та пеня з орендної плати за землю" (сплачену відповідачем з власної ініціативи) в рахунок основного боргу, заборгованість з орендної плати становить 15159,94 грн.

Оскільки, як встановлено судами обох інстанцій, існує заборгованість відповідача перед позивачем, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 15159,94 грн. обгрунтовані, законні та, відповідно, правомірно задоволені судом першої інстанції на підставі ст.ст. 509, 525, 526, 530 ЦК України та ст.21 Закону України "Про оренду землі". При цьому, суд першої інстанції правомірно закрив провадження у справі на підставі п.2 ст.231 ГПК України в частині стягнення 32305,55 грн. основного боргу, оскільки їх нараховано та відповідно пред'явлено до стягнення безпідставно.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки прострочення виконання з боку відповідача має місце, апеляційний суд погоджується з місцевим господарським судом щодо правомірності стягнення з останнього 4145,49 грн. інфляційних нарахувань та 925,83 грн. відсотків річних. При цьому, у стягненні 13321,45 грн. інфляційних та 3018,86 грн. відсотків річних суд першої інстанції відмовив правомірно, оскільки їх нараховано та, відповідно, пред'явлено до стягнення безпідставно.

Згідно приписів ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.230 ГК України штраф та пеня є одними з видів штрафних санкцій, які визнаються як господарські санкції у вигляді грошової суми, котру учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.п. 4.5. договору, в разі невнесення орендної плати у строки, визначені умовами договору справляється пеня у розмірі 2% несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня.

Оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем умов договору та зважаючи, що п. 4.5. договору передбачена майнова відповідальність, суд першої інстанції визнавши розрахунок пені, наданий позивачем (а.с.15) невірним та провівши його самостійно, з урахуванням того, що суд не вправі вийти за межі позовних вимог, правомірно задоволив пеню в розмірі 2085,53 грн. (за період з 01.06.2016 по 01.12.2016 - строк нарахування визначений позивачем) в межах заявлених позовних вимог.

При цьому, посилання скаржника на відсутність затвердженої нормативної грошової оцінки орендованих земель, що підтверджується листом відділу Радомишльському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 20.10.2017 (а.с.81) та, відповідно, необхідність нарахування орендної плати згідно вимог п.1 ст.275 та ст.277 ПК України, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до п.п. 2.23 Постанови Пленуму ВГСУ №6 від 17.05.2011, суд, розглядаючи справи зі спорів про розірвання договору оренди з підстав заборгованості з орендної плати, потрібно мати на увазі, що згідно зі статтями 1, 13 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Визначальним в даному договорі щодо розміру орендної плати є саме стала грошова сума, а не відсоткове співвідношення до нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по області. Вказана ціна є істотною умовою договору, погодженою сторонами.

Також статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, рішенням Господарського суду Житомирської області від 07.12.2017 у справі №906/950/17 в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудагро" до Радомишльської районної державної адміністрації про визнання недійсним п.2.3 договору оренди земельної ділянки від 12.09.2007 та п.4.1 договору оренди земельної ділянки від 12.09.2007 в частині визначення розміру оренди земельної ділянки відмовлено. Зазначене рішення набрало законної сили.

Отже, при обрахуванні заборгованості за договором оренди земельної ділянки від 12.09.2007 слід керуватися його положеннями.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Житомирської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 129, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудагро" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 28 березня 2018 року у справі №906/863/17 - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст.ст. 287-291 ГПК України.

3. Матеріали справи №906/863/17 повернути господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "06" вересня 2018 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Миханюк М.В.