РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.09.2018Справа № 910/8086/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участю секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілк Енд Фуд» (43020, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Рівненська, 48)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілк Ворд» (01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 31, офіс 107/2)

про стягнення 1 136 224,32 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілк Енд Фуд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілк Ворд» про стягнення 1 136 224,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 12 від 11.09.2017, а саме, в частині оплати поставленого позивачем товару, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 1 136 224,32 грн., з яких: 1 010 900,18 грн. - основний борг, 93 933,83 грн. - пеня та 8 321,00 грн. - 3% річних та 23 069,31 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2018 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/8086/18 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні 25.07.2018.

У судовому засіданні, 25.07.2018, суд на місці ухвалив задовольнити клопотання представника позивача, у зв'язку з неявкою відповідача та заявленим клопотанням позивача відкласти підготовче засідання на 02.08.2018.

У судовому засіданні, 02.08.2018 представник позивача подав заяву про відмову від стягнення з відповідача витрат на професійну допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Ухвалою суду від 02.08.2018 постановлено закрити підготовче провадження у справі № 910/8086/18 та призначити справу до судового розгляду по суті на 03.09.2018.

17.08.2018 загальним відділом діловодства суду зареєстроване клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника позивача за наявними у матеріалах справи доказами.

У судове засідання, призначена на 03.08.2018, відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника, про причини відсутності суд не повідомив, про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення підготовчого засідання до суду не подано.

Виходячи з вимог ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із п.п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов'язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов'язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

З огляду на вказане відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалами суду у даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&ев рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Відповідно до ч. 9 ст.165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представників сторін.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

11 вересня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілк Енд Фуд» (надалі - постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілк Ворд» (надалі - покупець/відповідач) було укладено договір поставки № 12 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити і передати покупцю цукор (надалі - товар), а покупець - прийняти товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.1. договору кількість та асортимент товару, визначається кожного разу на підставі узгоджених з постачальником замовлень (надалі - замовлення) покупця, а також в товарно-транспортних накладних на відпуск товару. Узгодження відбувається шляхом передачі підписаного покупцем замовлення довільної змістовної форми по факсу, електронною поштою (або іншим способом) постачальнику та повернення підписаного постачальником замовлення з внесеними змінами згідно наявності товару на складі.

Виключно узгоджене постачальником замовлення вважається прийняти до виконання (п. 1.3. договору).

У п. 3.1. договору сторонами погоджено, що згідно дійсного договору встановлюються наступні умови поставки товару: DAP склад покупця (згідно Інкотермс 2010), що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Городок, пров. Молочноконсервний,1)

Поставка товару здійснюється в строки узгоджені сторонами в замовлені на кожну партію товару (п. 3.2. договору).

У відповідності до п.п. 3.6, 3.7. договору перехід права власності та ризиків псування товару, відповідальність за цілісність упаковки відбувається в момент поставки товару. Перехід права власності а товар підтверджується підписаною уповноваженими особами сторін видатковою накладною.

Відповідно до п. 4.4. договору, у редакції угоди про внесення змін від 15.12.2017, покупець зобов'язаний сплатити продавцю 100% вартість поставленого товару (кожної окремої партії) протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня здійснення поставки (підтверджується підписаною представниками видатковою накладною) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника, зазначений у цьому договорі. Рахунок-фактура надсилається покупцю засобами факсимільного зв'язку, по телефону або е-мейл.

Даний договір відповідно до п. 10.1. набирає чинності з моменту його укладання сторонами і діє до 31.12.2018.

За доводами позивача на підставі замовлень відповідача № 1 від 02.01.2018, № 2 від 18.01.2018, № 3 від 06.02.2018, № 4 від 23.02.2018, ТОВ «Мілк Енд Фуд» поставило відповідача товар - цукор білий кристалічний на загальну суму 1 180 299,91 грн, згідно видаткових накладних: № РН-0000001 від 03.01.2018 на суму 290 400,00 грн; № РН-0000015 від 19.01.2018 на суму 290 400,00 грн; № РН-0000021 від 06.02.2018 на суму 297 000,00 грн; № РН-0000045 від 23.02.2018 на суму 302 499,91 грн. Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками. Поставка та отримання вказаного товару відповідачем також підтверджується товарно-транспортними накладними (№ РН-0000001 від 03.01.2018, № РН-0000015 від 19.01.2018; № РН-0000021 від 06.02.2018; № РН-0000045 від 23.02.2018) та довіреностями на отримання цінностей № 3 від 03.01.2018, № 10 від 18.01.2018, №23.02.2018).

За твердженнями позивача, відповідачем лише частково оплачено товар по накладній № РН-0000001 від 03.01.2018 у сумі 169 399,73 грн, у зв'язку з чим у відповідача утворився борг у сумі 1 010 900,18 грн. Листами від 22.02.2018 № 87 та від 28.02.2018 № 102 відповідач зобов'язався погасити заборгованість до 02.03.2018, однак як вказує позивача заборгованість так і не була погашено.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направляла на адресу відповідача претензію № 8 від 26.04.2018 щодо погашення заборгованості, яка залишена без реагування з боку відповідача, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду.

Отже, спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов'язання по сплаті за поставлений товар.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 266 ГК України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що позивачем було здійснено поставку відповідачу товару на загальну 1 180 299,91 грн, згідно видаткових накладних № РН-0000001 від 03.01.2018 на суму 290 400,00 грн; № РН-0000015 від 19.01.2018 на суму 290 400,00 грн; № РН-0000021 від 06.02.2018 на суму 297 000,00 грн; № РН-0000045 від 23.02.2018 на суму 302 499,91 грн, які підписані сторонами без заперечень та зауважень.

Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було частково оплачено видаткову накладну № РН-0000001 від 03.01.2018 у сумі 169 399,73 грн.

Таким чином, неоплаченим залишився товар на суму 1 010 900,18 грн.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Пунктом 4.4. договору, у редакції угоди про внесення змін від 15.12.2017, встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцю 100% вартість поставленого товару (кожної окремої партії) протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня здійснення поставки (підтверджується підписаною представниками видатковою накладною) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника, зазначений у цьому договорі.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження оплати поставленого позивачем товару, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки позивачем відповідачу узгодженого товару та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 1 010 900,18 грн.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 93 933,83 грн. - пені та 8 321,00 грн. - 3% річних та 23 069,31 грн. - інфляційних втрат.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За умовами п. 6.5. договору за прострочення оплати товару згідно з умовами відповідних додаткових угод, покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла момент виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в на загальну суму 93 933,90 грн. судом встановлено, що він відповідає вимогам чинного законодавства та обставинами справи, а відтак, судом встановлено, що з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі заявленому позивачем.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перерахунок 3% річних суд встановив, що їх розмір є більшим, ніж заявлено позивачем, однак, враховуючи, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, то до стягнення підлягають 3% у розмірі 8 321,00 грн.

В частині інфляційних втрат позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки за перерахунком суду розмір останніх складає 17 051,73 грн, зокрема:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
03.02.2018 - 12.06.1.0283419.43124419.43
19.02.2018 - 12.06.1.0195543.16295943.16
09.03.2018 - 12.06.1.0195669.14302669.14
26.03.2018 - 12.06..911.0082420.00304919.91

За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню у розмірі 17 051,73 грн, в іншій частині слід відмовити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілк Ворд» (01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, буд. 31, офіс 107/2; ідентифікаційний код 38346157) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілк Енд Фуд» (43020, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Рівненська, буд. 48; ідентифікаційний код 38931639) основну суму заборгованості у розмірі 1 010 900 (один мільйон десять тисяч дев'ятсот) грн 18 коп.; пеню у розмірі 93 933 (дев'яносто три тисячі дев'ятсот тридцять три) грн 83 коп.; 3% річних у розмірі 8 321 (вісім тисяч триста двадцять одна) грн 00 коп.; інфляційні втрати у розмірі 17 051 (сімнадцять тисяч п'ятдесят одна) грн 73 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 16 953 (шістнадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят три) грн 10 коп.

3. В іншій частині вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 03.09.2018

Суддя Пукшин Л.Г.