КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2018 р. Справа№ 910/21860/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Бойко Р.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріумф 15»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 27.02.2018 (суддя Удалова О.Г.)

у справі № 910/21860/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріумф 15»

до Публічного акціонерного товариства

Комерційний банк «Приватбанк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Натель»

про розірвання договору поруки

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тріумф 15» (далі - ТОВ «Тріумф 15», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк», відповідача) про розірвання договору поруки. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поруки № 4Н15110И/П від 26.10.2016, за умовами якого позивач поручився перед відповідачем за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Натель» (далі - ТОВ «Натель») його грошових зобов'язань перед банком за кредитним договором № 4Н15110И від 16.12.2015. Зокрема, після оплати позивачем (поручителем) заборгованості вказаного товариства перед відповідачем, останній, в порушення п. 10 договору поруки № 4Н15110И/П від 26.10.2016, не передав позивачу у встановлений договором строк документи на підтвердження обов'язків ТОВ «Натель» за кредитним договором. За твердженнями позивача, не маючи можливості звернутись до інших застоводавців товариства, позивач втратив зацікавленість у подальшому виконанні відповідачем умов договору поруки, а також зазнав значних збитків, оскільки для виконання обов'язку поручителя був вимушений залучити кредитні кошти та сплачувати проценти за користування ними, а також надати забезпечення такого кредиту. Вважаючи, що допущене відповідачем порушення завдало позивачу таку шкоду, внаслідок якої він значною мірою позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору поруки, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив розірвати з 04.11.2016 укладений між ним та відповідачем договір поруки № 4Н15110И/П від 26.10.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2017 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ТОВ «Натель» (далі - третя особа).

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що позивач не надав доказів виконання ним обов'язку поручителя в повному обсязі та не довів факту порушення відповідачем істотних умов договору поруки. На переконання відповідача, Цивільним кодексом України не передбачено спеціального порядку передання права вимоги від кредитора до поручителя, який виконав зобов'язання боржника, такий перехід права відбувається автоматично, внаслідок фактичного виконання поручителем обов'язку боржника.

В наданих суду першої інстанції поясненнях, третя особа стверджувала про сплату позивачем, як поручителем, її боргових зобов'язань перед відповідачем у повному обсязі, а також про наявність кредитного договору, укладеного між позивачем (як позичальником) та відповідачем (як кредитором) з метою виконання позивачем зазначених обов'язків поручителя, а також договору застави, укладеного на забезпечення виконання такого кредитного договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.02.2018 у справі № 910/21860/17 відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Тріумф 15» до ПАТ КБ «Приватбанк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ТОВ «Натель» про розірвання договору поруки повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ТОВ «Тріумф 15» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначило про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, не відповідність висновків суду обставинам справи. За твердженнями апелянта, відповідач не заперечував факту отримання від позивача коштів в сумі 1 160 906 236,07 грн. саме за договором поруки № 4Н15110И/П від 26.10.2016, проте не надав суду доказів повернення цих коштів позивачу. На переконання апелянта, оскільки зобов'язання ТОВ «Тріумф 15» за договором поруки № 4Н15110И/П від 26.10.2016 виконано 27.10.2016, свою частину зобов'язань по передачі належним чином завірених копій документів ПАТ КБ «ПриватБанк» повинно було виконати до 04.11.2016, однак станом на дату звернення до суду з даним позовом відповідач не передав позивачу ні копій, ні оригіналів документів про суми зобов'язань боржника за кредитним договором, про забезпечення виконання кредитних зобов'язань боржника за кредитним договором тощо. За твердженнями апелянта, отримавши кошти від позивача в рахунок погашення зобов'язань боржника, відповідач повністю позбавив позивача можливості реалізувати передбачені законом права нового кредитора, чим спричинив збитки в розмірі сплаченої суми, неотриманого прибутку та поставив позивача на межу банкрутства. На думку апелянта, саме відповідач повинен доводити факт виконання ним зобов'язань в повному обсязі та належним чином, а не позивач повинен надавати суду докази такого невиконання. Допущені відповідачем порушення умов договору та прав позивача є очевидними, а право позивача на захист - беззаперечним. Висновки суду про недоведеність позивачем понесених ним збитків, адже зобов'язання ПАТ КБ «Приватбанк» не виконано, ТОВ «Тріумф 15» зазнало значних збитків в зв'язку з тим, що для реалізації договору поруки позивачем були залучено кредитні кошти, по яких сплачувалися проценти за користування кредитом, а також додатково здійснено забезпечення кредиту тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 28.08.2018 з'явились представники позивача та відповідача, представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, відтак апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності цього представника за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 26.10.2016 між ТОВ «Тріумф 15» (позивачем, поручителем за договором) та ПАТ КБ «Приватбанк» (відповідачем, кредитором за договором) укладено договір поруки № 4Н15110И/П (далі - договір поруки), за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником - ТОВ «Натель» його зобов'язань за кредитним договором № 4Н15110И від 16.12.2015 (далі - кредитний договір) з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, визначені цим договором.

За умовами п. 3 договору поруки поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений.

У випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель згідно п. 4 договору поруки відповідають перед кредитором як солідарні боржники в сумі заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни цього договору.

Положеннями п. 5 договору поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником обов'язку на підставі п.1, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання.

Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 договору поруки (п. 6).

Сторони п. 7 договору поруки погодили, що у випадку порушення поручителем зобов'язання, передбаченого п. 6 цього договору, кредитор та поручитель досягають згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк». Договірне списання грошових коштів за умовами цього пункту оформлюється меморіальним ордером, в призначенні платежу якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього договору.

Відповідно до п. 8 договору поруки до поручителя, який виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договором(ами) застави (іпотеки), укладеними в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором в частині виконаного зобов'язання.

Сторони погодили (п. 10 договору поруки), що кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 робочих днів з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів на підтвердження обов'язків боржника за кредитним договором.

Цей договір згідно п. 11 вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов'язань.

За умовами п. 17 договору поруки цей договір укладено/підписано з використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Законом України «Про електронний цифровий підпис», а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 19.06.2016, укладеної сторонами.

Відповідно до п. 14 договору поруки дострокове розірвання цього договору здійснюється за письмовою згодою сторін.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Положеннями ст.628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договором згідно ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За договором поруки (ст. 553 ЦК України) поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку й відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин на підставі ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткової (субсидіарної) відповідальності поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Якщо в договорі не передбачено субсидіарної відповідальності поручителя, кредитор має право на підставі ст. 543 ЦК України звернутися як до боржника за основним зобов'язанням, так і до поручителя; як разом, так і окремо; як повністю, так і в частині боргу. Таким чином, при солідарній поруці кредитор наділяється правом самостійно вирішувати питання про те, до кого з них - боржника чи поручителя - чи до обох разом, в якій частині і в якій послідовності пред'являти свої вимоги.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Таким чином, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Як вище згадувалось, за умовами п. 8 договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договором(ами) застави (іпотеки), укладеними в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором в частині виконаного зобов'язання.

Сторони погодили (п. 10 договору поруки), що кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 робочих днів з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів на підтвердження обов'язків боржника за кредитним договором.

Після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор згідно ч.ч. 1, 2 ст. 556 ЦК України повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Правовий аналіз вимог ч.ч. 1 та 2 ст. 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання. Цей висновок узгоджується з приписами п.3 ч.1 ст. 512 ЦК України, якими передбачено подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує переходу до нього прав кредитора за цим договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15 та від 07.10.2015 у справі № 6-932цс15.

Як вище згадувалось, спір у даній справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поруки, зокрема встановленого п. 10 договору поруки обов'язку передати позивачу посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Положеннями п. 14 договору поруки сторони погодили, що його дострокове розірвання здійснюється за письмовою згодою сторін.

За приписами ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч.2 ст. 651 ЦК України.

Договір може бути розірвано або за домовленістю сторін, або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду (ч. 3 ст. 653 ЦК України, ч. 4 ст. 188 ГК ).

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду, зокрема в постанові від 30.01.2018 у справі №908/491/17, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, які встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу суддівського розсуду.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Аналогічну правову позицію Верховного Суду наведено у постанові від 13.02.2018 у справі №924/522/17.

Таким чином, підставою для розірвання договору в судовому порядку може бути належним чином доведений факт невиконання відповідачем зобов'язань за договором та наявність завданої цим невиконанням шкоди позивачеві.

Проте, всупереч наведених вище правових норм, позивачем належними та допустимими доказами не доведено суду порушення відповідачем обов'язку з передачі позивачеві як поручителю, який виконав обов'язок боржника, належним чином посвідчених копій документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами, в тому числі, не надано доказів звернення позивача до відповідача з вимогою надати такі документи, а також доказів на підтвердження відмови відповідача від їх передання.

Доводи апелянта щодо відсутності законодавчо встановленого обов'язку поручителя звертатися до кредитора з такою вимогою, оскільки ст. 556 ЦК України встановлює обов'язок кредитора вручити поручителю відповідні документи, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що вищезгаданою нормою не визначено строку виконання такого обов'язку кредитором, а тому у даному випадку мають застосовуватися приписи ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Крім цього, позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що невиконання відповідачем зобов'язань з передання копій документів, що підтверджують обов'язок боржника за кредитним договором, значною мірою позбавило ТОВ «Тріумф 15» того, на що воно розраховувало при укладенні договору поруки.

Матеріали справи не містять також доказів на підтвердження того, що станом на 27.10.2016 загальний розмір заборгованості ТОВ «Натель» за кредитним договором № 4Н15110И від 16.12.2015 становив 1 160 906 236,07 грн., недоведеними є також твердження позивача про те, що ним в повній мірі виконано обов'язки поручителя та сплачено заборгованість боржника за вищевказаним кредитним договором в повному обсязі.

Твердження позивача про завдання йому значних збитків внаслідок залучення кредитних коштів для виконання обов'язків поручителя та надання забезпечення такого кредиту також не підтверджено жодними доказами.

Крім цього, позивач як поручитель за договором поруки, у випадку виконання кредитного зобов'язання в повному обсязі, має право на звернення до суду з позовом до боржника в зв'язку з переходом до нього прав кредитора. При цьому, у випадку відсутності у поручителя документів, які підтверджують факт виконання кредитного зобов'язання, останній не позбавлений права подати в межах розгляду такої справи клопотання про витребування доказів.

За приписами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа згідно ст. 16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів згідно ч. 2 ст. 20 ГК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Оскільки підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Таким чином, з огляду на недоведеність позивачем наявності підстав для розірвання з 04.11.2016 договору поруки в судовому порядку, а також на недоведеність наявності порушеного суб'єктивного права, з метою захисту якого поданого даний позов, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог, відтак правомірно відмовив в задоволенні позову.

Доводи позивача (апелянта) з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 240, 269-270, 273, 275, 281-284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріумф 15» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2018 у справі № 910/21860/17 - без змін.

Матеріали справи № 910/21860/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.08.2018

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук