РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2018Справа № 910/4801/18
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Ваховській К.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Корпорації "Інформаційні системи України" (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 32)

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д)

про визнання недійсним правочину та визнання дій незаконними

Представники сторін:

від позивача: Філімонова О.М. (представник за довіреністю);

від відповідача: Гронь М.А. (представник за довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Корпорація "Інформаційні системи України" (надалі також - «позивач») звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (надалі також - «відповідач») про визнання недійсним правочину та визнання дій незаконними, а саме: 1) визнати недійсним односторонній правочин Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", що вчинений у формі Повідомлення ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про зміну умов кредитного договору №DNH2LKI06616 (вих. №Э.Upr 1/3-194512 від 26.02.2018р.), яким ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" змінив в односторонньому порядку умови кредитного договору № DNH2LKI06616 від 02.04.2015р., що укладений між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та Корпорації "Інформаційні системи України"; 2) визнати дії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" щодо стягнення з Корпорації "Інформаційні системи України" заборгованості за кредитним договором №DNH2LKI06616 від 02.04.2015р. на підставі одностороннього правочину, що вчинений у формі Повідомлення ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про зміну умов кредитного договору № DNH2LKI06616 (вих. №Э.Upr 1/3-194512 від 26.02.2018р.), яким ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" змінив в односторонньому порядку умови кредитного договору №DNH2LKI06616 від 02.04.2015р., що укладений між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та КОРПОРАЦІЄЮ "ІСУ" незаконними; 3) заборонити Публічному акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" вчиняти дії щодо стягнення з Корпорації "Інформаційні системи України" заборгованості за кредитним договором №DNH2LKI06616 від 02.04.2015р. на підставі одностороннього правочину, що вчинений у формі Повідомлення ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про зміну умов кредитного договору №DNH2LKI06616 (вих. №Э.Upr 1/3-194512 від 26.02.2018р.), яким ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" змінив в односторонньому порядку умови кредитного договору №DNH2LKI06616 від 02.04.2015р., що укладений між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та КОРПОРАЦІЄЮ "ІСУ".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що односторонній правочин Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" зумовлює настання для позивача негативних наслідків у вигляді передчасного стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH2LKI06616 від 02.04.2015, а також у вигляді позбавлення можливості позивача отримувати орендну плату на підставі договору оренди № 01/07/03-16 від 01.07.2016 року за користування нерухомим майном.

Ухвалою Господарського суду від 23.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 23.05.2018.

21.05.2018 через канцелярію суду відповідач подав відзив на позовну заяву.

В підготовче засідання 23.05.2018 з'явились представники сторін. Позивач заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання на іншу дату.

23.05.2018 у підготовчому засіданні судом оголошено перерву до 13.06.2018.

11.06.2018 позивач через канцелярію суду подав заяву про зміну підстав позову у даній справі та відповідь на відзив.

Судове засідання, призначене на 13.06.2018, не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Трофименко Т.Ю. у відрядженні.

Оскільки 14.06.2018 суддя Трофименко Т.Ю. повернулася з відрядження, ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 призначено підготовче судове засідання на 09.07.2018, а також прийнято до розгляду заяву Корпорації "Інформаційні системи України" про зміну підстав позову у справі №910/4801/18, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву з урахуванням заяви про зміну підстав позову.

03.07.2018 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

04.07.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням заяви про зміну підстав позову.

У судове засідання 09.07.2018 з'явився представник відповідача; представник позивача подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку підготовчого провадження.

Ухвалою Господарського суду від 09.07.2018 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання у справі на 25.07.2018.

16.07.2018 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

25.07.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення проти відповіді на відзив.

В підготовче засідання 25.07.2018 з'явилися представники сторін.

У підготовчому засіданні 25.07.2018 Судом вчинено всі дії, визначені частиною другою статті 182 Господарського процесуального кодексу України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2018, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.08.2018.

В судове засідання 20.08.2018 з'явилися представник сторін. Представник відповідача надав клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 20.08.2018 судом оголошено перерву до 27.08.2018.

В судовому засіданні 27.08.2018 представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 27.08.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

02.04.2015 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (Банк) та Корпорацією "Інформаційні системи України" (позичальник) було укладено Договір №DNH2LKI06616 (далі - Кредитний договір), відповідно до п. 1.1 якого Банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати позичальнику кредит у вигляді згідно з п. А1 цього Договору з лімітом та на цілі, зазначені у п. А2 цього Договору, не пізніше 5 днів з моменту зазначеного у третьому абзаці п. 2.1.2 цього Договору, в обмін на зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим Договором терміни.

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, термін повернення кредиту зазначений у п. А 2.1 цього Договору. Зазначений термін може бути змінений згідно з п.п. А 13, 2.3.2, 2.4.1 цього Договору

В п. А.3 Кредитного договору визначено, що термін повернення кредиту згідно з Графіком зменшення поточного ліміту (Додаток № 1 до цього Договору). Згідно зі ст. 212, 651 Цивільного кодексу України, у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених цим Договором, Банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов'язань має право змінити умови цього Договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту.

У Додатку № 1 до цього Договору Графік зменшення поточного ліміту встановлено таким чином: 8 090 287,69 грн - 25.10.2021, 7 990 287,69 грн - 25.11.2021.

Відповідно до підпункту 2.3.1. пункту 2.3 Кредитного договору, у випадку зміни вартості кредитних ресурсів на ринку грошових ресурсів, зміни облікової ставки НБУ Банк, підвищенні курсу іноземної валюти (долар США) відносно національної валюти на протязі дії Кредитного договору, Банк має право з відома Позичальника збільшити розмір процентної ставки за користування кредитом, змінити періодичність порядку сплати платежів по кредиту, про що сторони укладають Договори про внесення змін до цього договору у строк не пізніше ніж 3 банківських дні з дати фактичного повного погашення кредиту.

Водночас, підпунктом 2.3.2. пункту 2.3. Кредитного договору визначено, що при настанні будь-якої з наступних подій, зокрема, неотриманні від позичальника згоди на збільшення процентної ставки за користування кредитом, періодичності порядку сплати платежів по кредиту, Банк на свій розсуд має право, зокрема, змінити умови цього Договору - зажадати від позичальника дострокове повернення кредиту, спали процентів, за його користування, виконання інших зобов'язань за цим Договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому, згідно зі ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили у зазначену у повідомленні дату. У цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов'язання за цим Договором.

Листом від 28.12.2017 № Э.Upr 1/3-165057 від 28.12.2017 відповідач повідомив, що станом на 17.10.2017 відбулося підвищення курсу іноземної валюти (долар США) відносно національної валюти на підставі Кредитного договору, у зв'язку з чим, керуючись підпунктом 2.3.1 п. 2.3 Договору №DNH2LKI06616 від 02.04.2015, ст. 188 ГКУ, запропонував у двадцятиденний строк після одержання пропозиції надати згоду на збільшення процентної ставки до рівня чинних - в розмірі 19% річних, та на зміну періодичності сплати процентів - 25-го числа кожного поточного місяця, починаючи з 25 січня 2018 року.

Листом № 12/2 від 12.02.2018 позивач повідомив відповідача про передчасне звернення Банку з пропозицією про зміну умов кредитних договорів на підставі п. 2.3.1 Кредитного договору, оскільки термін повернення кредитних коштів за договором не настав.

Відповідно до повідомлення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" № Э.Upr 1/3-194512 від 26.02.2018, зважаючи на ненадання Корпорацією "Інформаційні системи України" згоди на збільшення процентної ставки за користування кредитом, зміну періодичності порядку сплати платежів за кредитом, керуючись абзацом а) підпункту 2.3.2 п. 2.3 Договору Банк повідомив позивача про зміну умов Кредитного договору №DNH2LKI06616 від 02.04.2015, а саме, зміну терміну повернення кредиту, визначеного пунктом А.3, встановлення 12.03.2018 датою повернення кредиту, та вимагав 12.03.2018 повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов'язання за цим Договором.

Листом № 26/03 від 26.03.2018 Корпорацією "Інформаційні системи України" повідомлено Банк про невідповідність повідомлення № Э.Upr 1/3-194512 від 26.02.2018 положенням чинного законодавства України та умовам Кредитного договору №DNH2LKI06616 від 02.04.2015, через що позичальник не погодився із запропонованими змінами до кредитного договору та відхилив отриману оферту.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, позивач зазначає, що Банк у своєму повідомленні № Э.Upr 1/3-165057 від 28.12.2017 посилається лише на підвищення курсу іноземної валюти відносно національної валюти, в той час як пунктом 2.3.1 Кредитного договору передбачено ще дві підстави для зміни умов Кредитного договору, які підлягають одночасному застосуванню. Окрім того, відповідач вважає, що підвищення курсу іноземної валюти по відношенню до національної валюти протягом терміну дії Кредитного договору не досягло значного та суттєвого рівня, який б міг стати підставою для такої ініціативи. Поряд з викладеним, позивач стверджує, що відповідно до чинного законодавства Банк не має права в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів та змінювати періодичність платежів, а позивач не надав згоди на такі зміни, тому відповідач як заінтересована сторона, не довівши необхідність внесення змін до договору відповідно до вимог ч. 4 ст. 188 ГК України та п. 2.3.1. Кредитного договору, використав правомірну дію другого учасника правочину як порушення умов договору та штучно зумовив настання відкладальної обставини, передбаченої п. 2.3.2 договору, що дало йому право змінити правовідносини сторін. Окрім того, дії позивача суперечать ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Поряд з викладеним, позивач вказує, що відповідачем не було дотримано вимог закону щодо форми правочину, оскільки повідомлення про зміну умов кредитного договору № Э.Upr 1/3-165057 від 28.12.2017 не має оригіналу підпису особи, що уповноважена підписувати від імені банку даний правочин, отже не було дотримано письмової форми правочину, щодо якого законом встановлена обов'язкова письмова форма. Також відповідач зазначає, що відповідач неправомірно почав в односторонньому порядку здійснювати списання з рахунків позивача кредитну заборгованість та зарахував зустрічні однорідні вимоги. Таким чином, позивач просить суд: 1) визнати недійсним односторонній правочин Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", що вчинений у формі Повідомлення ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про зміну умов кредитного договору №DNH2LKI06616 (вих. №Э.Upr 1/3-194512 від 26.02.2018р.), яким ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" змінив в односторонньому порядку умови кредитного договору № DNH2LKI06616 від 02.04.2015р., що укладений між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та Корпорації "Інформаційні системи України"; 2) визнати дії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" щодо стягнення з Корпорації "Інформаційні системи України" заборгованості за кредитним договором №DNH2LKI06616 від 02.04.2015р. на підставі одностороннього правочину, що вчинений у формі Повідомлення ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про зміну умов кредитного договору № DNH2LKI06616 (вих. №Э.Upr 1/3-194512 від 26.02.2018р.), яким ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" змінив в односторонньому порядку умови кредитного договору №DNH2LKI06616 від 02.04.2015р., що укладений між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та КОРПОРАЦІЄЮ "ІСУ" незаконними; 3) заборонити Публічному акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" вчиняти дії щодо стягнення з Корпорації "Інформаційні системи України" заборгованості за кредитним договором №DNH2LKI06616 від 02.04.2015р. на підставі одностороннього правочину, що вчинений у формі Повідомлення ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про зміну умов кредитного договору №DNH2LKI06616 (вих. №Э.Upr 1/3-194512 від 26.02.2018р.), яким ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" змінив в односторонньому порядку умови кредитного договору №DNH2LKI06616 від 02.04.2015р., що укладений між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та КОРПОРАЦІЄЮ "ІСУ".

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що ним було здійснено односторонній правочин щодо зміни умов Кредитного договору відповідно до погоджених сторонами умов такого договору при його укладенні. Окрім того, позиція позивача щодо необхідності наявності одночасно всіх умов для виникнення у відповідача підстав для застосування п. 2.3.1 Кредитного договору є надуманою та необґрунтованою. Окрім того, відповідач не погоджується з твердженнями позивача, що зміна курсу долару США відносно національної валюти на 3,05 грн є звичайним комерційним ризиком. Окрім того, відповідач зазначає, що ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не містить заборони банкам вимагати дострокового погашення несплаченої частини боргу за кредитом та розривати в односторонньому порядку укладені кредитні договори. Таким чином, відповідачем було здійснено односторонній правочин щодо зміни умов Кредитного договору відповідно до його умов, які були погоджені сторонами.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як встановлено у ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 215 зазначеного Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Частинною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним в судовому порядку за позовом однієї із сторін цього правочину або іншої заінтересованої особи, що заперечують його дійсність на підставах, встановлених законом.

Пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 28.12.2017 № Э.Upr 1/3-165057 від 28.12.2017 відповідач повідомив Корпорацію "Інформаційні системи України", що станом на 17.10.2017 відбулося підвищення курсу іноземної валюти (долар США) відносно національної валюти на підставі Кредитного договору, у зв'язку з чим, керуючись підпунктом 2.3.1 п. 2.3 Договору №DNH2LKI06616 від 02.04.2015, ст. 188 ГКУ, запропонував у двадцятиденний строк після одержання пропозиції надати згоду на збільшення процентної ставки до рівня чинних - в розмірі 19% річних, та на зміну періодичності сплати процентів - 25-го числа кожного поточного місяця, починаючи з 25 січня 2018 року.

Листом № 12/2 від 12.02.2018 позивач повідомив відповідача про передчасне звернення Банку з пропозицією про зміну умов кредитних договорів на підставі п. 2.3.1 Кредитного договору, оскільки термін повернення кредитних коштів за договором не настав.

Відповідно до повідомлення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" № Э.Upr 1/3-194512 від 26.02.2018, зважаючи на ненадання Корпорацією "Інформаційні системи України" згоди на збільшення процентної ставки за користування кредитом, зміну періодичності порядку сплати платежів за кредитом, керуючись абзацом а) підпункту 2.3.2 п. 2.3 Договору Банк повідомив позивача про зміну умов Кредитного договору №DNH2LKI06616 від 02.04.2015, а саме, зміну терміну повернення кредиту, визначеного пунктом А.3, встановлення 12.03.2018 датою повернення кредиту, та вимагав 12.03.2018 повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов'язання за цим Договором.

При цьому, у підпункті 2.3.1. пункту 2.3 Кредитного договору сторони погодили, що у випадку зміни вартості кредитних ресурсів на ринку грошових ресурсів, зміни облікової ставки НБУ, підвищенні курсу іноземної валюти (долар США) відносно національної валюти на протязі дії Кредитного договору, Банк має право з відома Позичальника збільшити розмір процентної ставки за користування кредитом, змінити періодичність порядку сплати платежів по кредиту, про що сторони укладають Договори про внесення змін до цього договору у строк не пізніше ніж 3 банківських дні з дати фактичного повного погашення кредиту.

Підпунктом 2.3.2. пункту 2.3. Кредитного договору визначено, що при настанні будь-якої з наступних подій, зокрема, неотриманні від позичальника згоди на збільшення процентної ставки за користування кредитом, періодичності порядку сплати платежів по кредиту, Банк на свій розсуд має право, зокрема, змінити умови цього Договору - зажадати від позичальника дострокове повернення кредиту, спали процентів, за його користування, виконання інших зобов'язань за цим Договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому, згідно зі ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили у зазначену у повідомленні дату. У цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов'язання за цим Договором.

Статтями 6 та 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтями 5, 6 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Загальними принципами господарювання в Україні є, зокрема, свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; рівний захист державою усіх суб'єктів господарювання; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Статтею 43 ГК України передбачено свободу підприємницької діяльності, яка полягає в тому, що підприємці мають права без обмежень, самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Частинами 1 та 2 статті 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин.

Отже, при укладенні Кредитного договору як позивач, так і відповідач, здійснюючи господарську діяльність на власний ризик, керувались принципами свободи договору та свободи підприємницької діяльності, а відтак були вільні у визначенні умов Кредитного договору, у тому числі і умов, викладених у пункті 2.3 Договору.

Позивач погоджував та підписував Кредитний договір без жодних застережень, що свідчить про розуміння останнім на момент укладення договору його умов, зокрема, прав та обов'язків Банку і позичальника. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Тому Суд доходить висновку, що погодження сторонами умов Кредитного договору відповідає принципу свободи договору та вимогам чинного законодавства.

Окрім того, Суд зазначає, що, а ні Договір № DNH2LKI06616 від 02.04.2015 вцілому, а ні окремі його частини, визнані недійсними у встановленому законодавством порядку не були.

Поряд з викладеним Суд не погоджується з твердженнями позивача щодо тлумачення порядку застосування підпункту 2.3.1. пункту 2.3 Кредитного договору.

Так, Суд вважає, що в підпункті 2.3.1. пункту 2.3 Кредитного договору розділовим знаком (комою) виділено три окремі випадки (зміна вартості кредитних ресурсів на ринку грошових ресурсів, зміна облікової ставки НБУ Банк, підвищення курсу іноземної валюти (долар США), за наявності кожного з яких окремо, так і в сукупності, Банк наділений правом вчиняти відповідні дії.

Окрім того, на відміну від позиції позивача, Суд зазначає, що умовами Кредитного договору не передбачено збільшення процентної ставки у односторонньому порядку, у зв'язку з чим банк правомірно звернувся до позичальника із листом про надання згоди на підвищення процентної ставки у порядку, встановленому Кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічне положення викладено в ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України.

Підпунктом 2.3.2. пункту 2.3. Кредитного договору визначено, що при настанні будь-якої з наступних подій, зокрема, неотриманні від позичальника згоди на збільшення процентної ставки за користування кредитом, періодичності порядку сплати платежів по кредиту, Банк на свій розсуд має право, зокрема, змінити умови цього Договору - зажадати від позичальника дострокове повернення кредиту, спали процентів, за його користування, виконання інших зобов'язань за цим Договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому, згідно зі ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили у зазначену у повідомленні дату. У цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов'язання за цим Договором.

Отже, у вказаному положенні сторони погодили право Банку в односторонньому порядку змінити умови Договору - вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, спали процентів, за його користування, виконання інших зобов'язань за цим Договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення.

Відтак, Суд доходить висновку, що Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" діяло в межах Кредитного договору, направивши позивачу повідомлення № Э.Upr 1/3-194512 від 26.02.2018, що стало наслідком отримання від позичальника відмови у наданні згоди на збільшення процентної ставки за користування кредитом, періодичності порядку сплати платежів по кредиту.

Поряд з викладеним Суд зазначає, що дії відповідача, узгоджені умовами Договору, не підпадають під заборони, визначені статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до частин 1-3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Однією з підстав позову позивач вказує те, що банком не дотримано вимог щодо письмової форми правочину, оскільки повідомлення № Э.Upr 1/3-194512 від 26.02.2018 підписано із використанням правочинів факсимільного відтворення підпису його посадових та службових осіб.

Проте, Суд зазначає, що на підтвердження вказаних доводів позивачем не подано жодних належних та достатніх доказів у порядку статей 76, 79 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім того, Суд звертає увагу, що у пункті А.13 Кредитного договору сторони визначили, що зміни щодо істотних умов кредитування можуть вчинятися в тій же формі, що й укладено цей договір, або без підписання сторонами договору про внесення змін до цього договору шляхом направлення банком позичальнику повідомлення в будь-якій формі за вибором банку: письмово, через «Приват 24», електронну пошту, факс, мобільним зв'язком через направлення направлення смс-повідомлення на мобільний телефон керівника та головного бухгалтера позичальника, іншими способами електрозв'язку.

На підставі викладеного вище, з урахуванням встановлених обставин спірних правовідносин сторін спору, Суд доходить висновку, що позивачем у встановленому порядку не доведено порушення відповідачем вимог законодавства при прийнятті та направленні позивачу повідомлення № Э.Upr 1/3-194512 від 26.02.2018.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання недійсним одностороннього правочину Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", що вчинений у формі повідомлення №Э.Upr 1/3-194512 від 26.02.2018, задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання дій Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" щодо стягнення з Корпорації "Інформаційні системи України" заборгованості за кредитним договором №DNH2LKI06616 від 02.04.2015 на підставі одностороннього правочину, що вчинений у формі Повідомлення ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про зміну умов кредитного договору № DNH2LKI06616 (вих. №Э.Upr 1/3-194512 від 26.02.2018), яким ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" змінив в односторонньому порядку умови кредитного договору №DNH2LKI06616 від 02.04.2015, що укладений між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та КОРПОРАЦІЄЮ "ІСУ" незаконними, а також заборону Публічному акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" вчиняти дії щодо стягнення з Корпорації "Інформаційні системи України" заборгованості за кредитним договором №DNH2LKI06616 від 02.04.2015 на підставі одностороннього правочину, що вчинений у формі Повідомлення ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про зміну умов кредитного договору №DNH2LKI06616 (вих. №Э.Upr 1/3-194512 від 26.02.2018), яким ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" змінив в односторонньому порядку умови кредитного договору №DNH2LKI06616 від 02.04.2015, що укладений між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та КОРПОРАЦІЄЮ "ІСУ", Суд доходить висновку про відсутність підстав для їх задоволення як похідних вимог від основної вимоги про визнання недійсним одностороннього правочину, у задоволенні якої Судом відмовлено.

Поряд з викладеним, Суд зазначає, що позовна вимога про заборону відповідачу вчиняти дії щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №DNH2LKI06616 від 02.04.2015 має ознаки вимоги забезпечення позову, що не може бути самостійною позовною вимогою.

Враховуючи вищевикладене, Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав їх недоведеності.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 05.09.2018

Суддя Т.Ю. Трофименко