РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року Справа № 906/282/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Павлюк І. Ю. , суддя Тимошенко О.М.

секретар судового засідання Берун О.О.

за участю представників сторін:

позивача: представник Бовгиря О.П.

відповідача: Дубина Р.М. - підприємець, представник Трофімов А.В. - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" від 16.07.2018р. на рішення господарського суду Житомирської області, ухваленого 22.06.18р. суддею Лозинською І.В. о 10:07год у м.Житомир, повний текст складено 26.06.18р. у справі № 906/282/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Дубини Руслана Миколайовича

про стягнення 40 702,96 швейцарських франків (станом на 21.03.2016р. за курсом НБУ 1 103 381,21 грн.) та 66 254,46 грн. заборгованість по пені

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Дубини Руслана Миколайовича боргу за кредитом та процентами у розмірі 40 702,96 швейцарських франків (далі по тексту даної постанови також: шв. франк або шв.фр. - у відповідних відмінках) та пені у розмірі 66 254,46грн. за кредитним договором № 0 від 20.03.2007 (в системі обліку банку договір №1). Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем договірних зобов'язань щодо здійснення своєчасних платежів у повному обсязі для погашення боргу по кредиту та нарахованих відсотках, у зв'язку з чим у відповідача утворилась така заборгованість: за кредитом у розмірі 36071,42 швейцарських франків; прострочена заборгованість за процентами у розмірі 4631,54 шв. франків; пеня за несвоєчасне повернення боргу за кредитом у розмірі 44246,17грн.; пеня за несвоєчасне погашення боргу за процентами у розмірі 22008,29грн., які заявлені позивачем до стягнення.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 22.06.2018р. у справі №906/282/16 відмовлено в задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до Фізичної особи-підприємця Дубини Руслана Миколайовича про стягнення 40702,96 швейцарських франків (станом на 21.03.2016 за курсом НБУ 1103381,21 грн.) та 66254,46 грн. заборгованість по пені.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що враховуючи обраний позивачем спосіб захисту у даному випадку відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь банку коштів за Кредитним договором № 0 від 20.03.2007р. (в системі обліку банку договір зареєстрований за №1) (далі по тексту даної постанови також - Кредитний договір - у відповідних відмінках), за умови укладення між сторонами додаткової угоди №6 від 29.11.2011р., якою визначено погашення кредиту шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів. В силу умов Кредитного договору та додаткової угоди, позивачем не надано суду відповідних розрахунків щодо стягнення кредитної заборгованості саме за додатковою угодою №6 від 29.11.2011р. до Кредитного договору. З урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що у кредитних відносинах, які виникли між сторонами, фактично має місце "псевдо-валютне" кредитування, проблему щодо чого може усунути лише регулятор - Національний банк України відповідними постановами. Позивачем не доведено належними, достовірними та достатніми доказами підставність позовних вимог. Позовні вимоги є необґрунтованими. Одночасно, місцевий господарський суд, згідно частиною 1 статті 246 ГПК України, постановив окрему ухвалу, оскільки останнім під час розгляду даного спору встановлено порушення вимог законодавства позивачем.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 22.06.2018р. у справі №906/282/16; ухвалити нове рішення, яким стягнути на користь ПАТ "УкрСиббанк" з ФОП Дубини Р.М. заборгованість за кредитним договором №0 від 20.03.2007р., по кредитам та процентам в загальній сумі 40 702,96 шв. франків з яких: заборгованість по кредиту у розмірі 36071,42 шв. франків та заборгованість у відсотках у розмірі 4631,54 шв. франків, а також пеню у розмірі 66254,45грн. Здійснити перерозподіл судових витрат за подання позовної заяви в суд першої інстанції та подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення суду прийняте з неправильним застосуванням та грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Відмовляючи у задоволенні позову суд посилається на: те, що у відносинах, що виникли між сторонами, фактично має місце "псевдо-валютне" кредитування, що кошти отримані позивачем у національній валюта України (гривня), а не у валюті швейцарських франків; відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів за Кредитним договором, за умови укладання Додаткової угоди №6 від 29.11.2011р. до кредитного договору за №0 від 20.03.2007р., якою визначено погашення кредиту шляхом сплати ануїтет них платежів; позивачем не надано розрахунків заборгованості щодо стягнення кредитної заборгованості саме за Додатковою угодою №6 до договору; що у зв'язку із не наданням первинних бухгалтерських документів, суд позбавлений був можливості виконати власний розрахунок кредитної заборгованості; позивачем не доведено належність, достовірність та достатність доказів щодо підстав задоволення позову.

Натомість, скаржник факти, що встановлені судом спростовує наступними обставинами.

20.03.2007р. між ПАТ "УкрСиббанк" та ФОП Дубиною Р.М. укладено кредитний договір 0 (в системі обліку банку договір №1) з наступними змінами, внесеними додатковими угодами №1 від 26.12.2007р., №1 від 19.02.2009р., №3 від 25.02.2010р., №4 та №5 від 24.09.2010р., №6 від 29.11.2011р. Згідно пункту 1.1.Кредитного договору Банк надав відповідачу кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 96600,00 шв.франків, у порядку та на умовах визначених цим Договором. До кредитного договору було укладено ряд змін за додатковими угодами, в т.ч. Додаткову угоду №6 згідно якої відповідач зобов'язався повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 862,69 шв.франків в день 25-го числа кожного місяця, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 20.03.2016р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1, 1.2. договору, п.1.1 додаткової угоди №4 від 24.09.2010р.).

Згідно пункту 1 даної додаткової угоди, сторони домовились що для ідентифікації договору можуть застосовуватися як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме №0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме №1. При цьому, при здійснення погашення заборгованості за кредитом сторонами використовується реєстраційний номер договору. За користування кредитними коштами Відповідач зобов'язався сплатити проценти у розмірі 8,99% річних; з 24.09.2010р. у розмірі 9,49% річних; з 29.11.2011р. у розмірі 10,49% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором строк - у подвійному розмірі (п.1.3 договору, п. 1 додаткової угоди №5, п. 4 додаткової угоди №6 від 29.11.2011р.). Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором, (п.1.3. договору). Щодо підтвердження видачі кредиту в швейцарських франках та відсутності підстав вважати, що у кредитних відносинах має місце «псевдо-валютне» кредитування, апелянт зазначає, що факт укладення договору в межах справи Сторонами у т.ч. й відповідачем не заперечувався. Згідно бухгалтерського обліку, твердження щодо надання позичальнику (відповідачу) кредитних коштів в шв. франках - підтверджується меморіальним ордером № від 21.03.2007р. (а.с.93 т.1) за рахунками Дт-2203 та КтНОМЕР_2 у розмірі 96 600,00шв. франків з призначенням платежу: надання кредиту згідно угоди №0 від 20.03.2007р. Згідно виписки по поточному рахунку ФОП Дубини Р.М. НОМЕР_1 періодом з 20.03.2007р. по 25.05.2016р., код валюти: СНР швейцарський франк кошти в розмірі 96600,00 шв. франків було зараховано банком. Що і підтверджує факт виконання зобов'язань банку за кредитним договором від 21.03.2007р. - надання кредитних кошів у розмірі 96 600,00 шв. франків. Згідно п. 18 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах від 12.11.2003р. №492 - Банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Враховуючи положення п.4.7 та п.7.1. та 7.11 Інструкції, що грошові кошті які надходять та обліковуються на банківських рахунках є власністю клієнта, в той час як Банк лише зберігає зазначені кошти за розпорядженням власника на підставі укладеного Договору банківського рахунку. Отже з моменту зарахування коштів у розмірі 96600,00 шв. франків на поточний рахунок клієнта НОМЕР_1 код валюти: СНF швейцарський франк, такі кошти є власністю клієнта, і відповідно банк виконав свої зобов'язання. Позивачем до суду надано доказ перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, а саме Виписку з поточного рахунку Позичальника за НОМЕР_1 код валюти: СНF швейцарський франк. (дана виписка міститься в матеріалах даної справи) В даному документі відображено перерахування банком на поточний рахунок позичальника кредитні кошти в іноземній валюті в розмірі 96 600,00 шв. франків. Згідно п.5.6 постанови Правління НБУ від 18.06.2003р. №254 "Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних операцій". Також в судовому засіданні до матеріалів справи було долучено: меморіальний ордер за № від 21.03.2007р. щодо видачі коштів в іноземній валюті у розмірі 96 600,00 шв. франків, (належним чином завірений банківською установою); рух коштів по рахунку НОМЕР_1 валюта СНF з 20.03.2007р. по 25.05.2016р. (належним чином завірений банківською установою). Крім того, апелянт зазначає, що відповідачем проводилось погашення заборгованості саме у валюті договору - швейцарських франках. Підтвердженням часткової сплати кредиту у швейцарських франках є виписка за кредитним договором по рахунку в швейцарських франках та розгорнутий розрахунок заборгованості, що містяться в матеріалах справи. В даних документах відображено реальне перерахування коштів у валюті зобов'язань. Судом не надано належної оцінки вищезазначеним доказам та не досліджено їх та взято до уваги докази, що не стосуються предмету даного спору, а саме засвідченій копії платіжного доручення від 22.03.2007р., наданої ФОП Дубиною Р.М., відповідно до якої з рахунку НОМЕР_1 валюта UАН на рахунок Територіальної громади м. Житомир було перераховано 394733,70 грн. призначення платежу - за придбання приміщення магазину по вул. Космонавтів, 38/17 у м. Житомирі. Апелянт звертає увагу апеляційного суду, на те що кошти ФОП Дубина Р.М. перерахував зі свого рахунку НОМЕР_1 валюта UАН - 22.03.2007р. Кредит був укладений між ПАТ «Укрсиббанк» та ФОП Дубиною Р.М. - 20.03.2007р. тобто кошти на рахунок Територіальної громади м. Житомир було перераховано, після того, як Банк надав кредит та перерахував кошти на рахунок позичальника. Скаржник зазначає, що з моменту зарахування коштів на поточний рахунок клієнта НОМЕР_1 такі кошти є власністю клієнта, і власник розпоряджається ними особисто. В порушення ст. 86 ГПК України, судом, при розгляді справи не надано належної оцінки: меморіальному ордеру № валюта СНF від 21.03.2007р., щодо видачі коштів в іноземній валюті у розмірі 96 600,00шв. франків; виписці щодо руху коштів по рахунку НОМЕР_1 валюта СНF за період з 20.03.2007р. по 25.05.2016р.; положенню п. 9.9 договору, яким врегульовано, які докази мають пріоритетне значення при вирішенні суперечок при розгляду суперечок (спорів) щодо невиконання зобов'язань позичальника. Суд вдався до оцінки обставин, які не мають значення для вирішення спору по суті та безпідставно не оцінив докази щодо надання кредиту саме у валюті - швейцарських франках. Вказані порушення призвели до безпідставної відмови у позові та необґрунтованих висновків про «псевдо-валютне» кредитування. Щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів за Кредитним договором, за умови укладання додаткової угоди №6 від 29.11.2011р. до договору за №0 від 20.03.2007р., якою визначено погашення кредиту шляхом сплати ануїтет них платежів, та позивачем не надано розрахунків заборгованості щодо стягнення кредитної заборгованості за додатковою угодою №6 до договору, скаржник зазначає, що незважаючи на умови кредитного договору від 20.03.2007р. та додаткових угод до нього щодо повернення кредиту, процентних ставок, схеми погашення кредиту; суд в оскаржуваному рішенні зазначає, що відсутні розрахунки до додаткової угоди №6 від 29.11.2011р. до договору, натомість в матеріалах справи знаходиться деталізований розрахунок заборгованості від 28.11.2017р., в якому чітко відображено заборгованість боржника з детальним її описом (тіло кредиту, проценти, пеня). Доданий до позовної заяви розрахунок є достатньо зрозумілим та вичерпним, в ньому зазначено всі терміни, суми погашення та прострочення, та ставки, що є необхідними для правильного вирішення справи і викладені суми заборгованості в позовній заяві повністю співпадають із наведеними в розрахунку у відповідності до умов даної додаткової угоди. Додатково повідомляє що Довідка-розрахунок Банку є логічно - послідовним доказом підтвердження заборгованості відповідачів, яка відображає всі нарахування, які були визначені вище в розрахунку сум заборгованості та включає також здійснені оплати Відповідачем та дозволяє простежити в часовому еквіваленті порядок нарахування заборгованості. Довідка-розрахунок надана Банком повністю відповідає вимогам до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, та остання міститься в переліку додатків позовної заяви як письмовий доказ, що підтверджує суму заборгованості, яку обґрунтовує в своїй позовній заяві позивач. Щодо не наданням позивачем первинних бухгалтерських документів щодо розрахунку кредитної заборгованості, скаржник повторно зазначає, про меморіальний ордер за № від 21.03.2007р. щодо видачі коштів в іноземній валюті у розмірі 96 600,00 шв. франків, (належним чином завірений банківською установою); рух коштів по рахунку НОМЕР_1 валюта СНF за період з 20.03.2007р. по 25.05.2016р.; (належним чином завірений банківською установою), які додані до матеріалів справи. При цьому скаржник посилається, на ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та нормативно-правові акти НБУ - постанову Правління НБУ від 18.06.2003р. №254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України»; постанову Правління ГБУ 21.01.2004р. №22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» та зазначає, що ПАТ «УкрСиббанк» під час здійснення розрахунків застосовуються розрахункові документи як на паперових носіях так і в електронному вигляді. За однотипними операціями складаються зведені меморіальні ордери за весь день. І зведений меморіальний ордер містить кілька номерів рахунків за дебетом чи кредитом. Кожен меморіальний ордер окремо не зберігається. Таким чином, керуючись наведеною інструкцією, документи, що надані ПАТ «УкрСиббанк» було надано з електронного архіву щодо зберігання даних документів, роздруковано та завірено банківською установою. А також наголошує, що згідно п.п.9.9. Кредитного договору Банк самостійно веде облік і здійснює розрахунки заборгованості Позичальника відповідно до вимог НБУ та умов договору. У випадку наявності суперечок між Сторонами в якості письмових доказів невиконання зобов'язань Позичальника, що мають пріоритетне значення, приймаються виписки про стан, первинні документи, дані балансу, надані Банком. В даних документах (виписки руху коштів за поточним рахунком ФОП Дубини Р.М. за НОМЕР_1 валюта СНF з 20.03.2007р. по 25.05.2016р.) відображено реальне перерахування коштів у валюті кредитування, згідно умов кредитного договору. Натомість судом 1-ї інстанції не належним чином досліджено дані докази. При цьому, судом постановлено окрему ухвалу через порушення позивачем вимог законодавства. Щодо недоведеності позивачем належністю, достовірністю та достатністю доказами підстав задоволення позову, скаржник зазначає, що судом 1- ї інстанції, грубо порушено норми процесуального права, зокрема ст. ст.75,76,78,79, 86 ГПК України., оскільки не враховано рішення апеляційного суду Житомирської області від 07.12.2016р. у справі №296/9910/15-ц про стягнення заборгованості, відповідно до якого встановлено факт видачі ФОП Дубині Р.М. кредитних коштів в сумі 96 600,00шв. франків за кредитним договором №0 від 20.03.2007р. Окрім того, на підставі наданих суду документів, суд встановив факт наявності заборгованості за кредитним договором в розмірі 38102,17шв. франків та пені в сумі 27895,99грн. Тобто, факт надання кредитних коштів та порушення відповідачем-позичальником своїх зобов'язань перед банком-кредитором за кредитним договором №0 від 20.03.2007р. є доведеним, належними та допустимими доказами щодо невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та має преюдиційний характер для даної господарської справи. Скаржник звертає увагу, що до суду 1-ої інстанції під час судового розгляду АТ «Укрсиббанк» не одноразово надавав копію вказаного рішення від 07.12.2016р. у справі №296/9910/15-ц. Однак, суд 1-ої інстанції залишив дане рішення поза увагою, не надавши останньому правової оцінки. Також зазначає, про порушення місцевим господарським судом норм матеріального права зокрема ст.ст. 525, 526, 530, 629,1054,1048 ЦК України.

Відповідач - ФОП Дубина Р.М. у відзиві на апеляційної скарги просить апеляційну скаргу на рішення господарського суду Житомирської області від 22.06.2018р. у справі №906/282/16 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, з підстав викладених у відзиві.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача у судовому засіданні, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 22.06.2018р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 лютого 2007 року Територіальною громадою м. Житомира в особі Відділу по управлінню та приватизації комунального майна Житомирської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Дубиною Русланом Миколайовичем було укладено договір купівлі - продажу приміщення магазину (об'єкт приватизації) у м. Житомирі по вул. Космонавтів, №38/17, за ціною 391795,20грн; у п. 2.3 вказаного договору зазначено, що кошти за об'єкт приватизації перераховуються відповідно до платіжного доручення з рахунка покупця: р/р 095 в ЖРУ ЗАТ КБ "ПриватБанк" МФО 311744 на вказаний рахунок міськвиконкому в УДК у Житомирській області (а. с. 146, т. ІІ).

20 березня 2007 року Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (змінено назву на ПАТ "УкрСиббанк") (банк) та Фізичною особою-підприємцем Дубиною Русланом Миколайовичем (позичальник) укладено Кредитний договір №0 (Кредитний договір), згідно яким банк надав кредит в іноземній валюті в сумі 96600,00 шв. франків, що дорівнювало еквіваленту 391795,00грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов'язався повернути суму кредиту, сплатити плату за користування кредитом у вигляді процентів, комісій, а також сплатити штрафи та інші грошові платежі згідно з умовами договору (а.с.13 - 19, т.І; а.с.227 - 233, т.ІІ).

Строк кредитування - вісімдесят чотири місяці (пункт 1.2 кредитного договору).

Відповідно до пункту 1.2.2 кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток №1 до договору), але у будь - якому випадку, не пізніше 20.03.2014.

Пунктом 1.3.1 кредитного договору сторонами встановлено, що за використання кредитних коштів встановлено процентну ставку в розмірі 8,99 % річних.

Згідно пункту 1.5 Кредитного договору кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 у банку, для подальшого використання за цільовим призначенням: придбання нерухомості - приміщення магазину літ. А, загальною площею 143,2кв.м., що знаходиться у м. Житомирі по вул. Космонавтів, 38/17 (пункт 1.4 Кредитного договору).

З метою забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки від 20.03.2007р., за яким відповідач передав в заставу нерухоме майно - приміщення магазину, розташоване по вул. Космонавтів, 38/17 у м. Житомирі; згідно з пунктом 1.1.1 договору іпотеки вартість предмета іпотеки сторонами була оцінена в 391795,20грн. (а. с. 90, 91, т. ІІ).

Крім того, Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", Фізичною особою-підприємцем Дубиною Русланом Миколайовичем і гр. ОСОБА_5 укладено договір поруки №0/1/п від 20.03.2007р. (а.с.88, т.ІІ), за умовами якого, поручитель поручився солідарно з боржником в повному обсязі відповідати за виконання зобов'язань за Кредитним договором як тих, що існують на момент укладення договору, так і тих, що виникнуть у майбутньому (пункти 1.1 - 1.4 договору).

Згідно виписки за особовим рахунком за 21.03.2007р (а.с.42, т.І), меморіального ордеру № від 21.03.2007р. (а.с.93, т.І) та довідки про рух коштів по рахунку НОМЕР_1 з 20.03.2007р. по 25.05.2016р. (а.с.94 - 99, т.І), банк перерахував відповідачу на рахунок НОМЕР_1 кошти у валюті: 96600,00 шв. франків, що у гривневому еквіваленті становить 402294,08 грн.

При цьому, із засвідченої копії платіжного доручення від 22.03.2007р., наданої ФОП Дубиною Р.М. до матеріалів справи, вбачається, що з рахунку останнього НОМЕР_1 на рахунок територіальної громади м. Житомира було перераховано 394733,70грн., призначення платежу - за придбання приміщення магазину по вул. Космонавтів, 38/17 у м. Житомирі (а.с.162, т.ІІ).

Таким чином, з наведеного слідує, що кредит у швейцарських франках не був виданий ФОП Дубині Р.М. фактично, однак, оформлений як такий, що підтверджується відповідними пунктами Кредитного договору:

- пункт 10.1 - договірне списання банком з усіх рахунків позичальника в національній і іноземній валюті, відкритих в банку, при настанні термінів виконання зобов'язань;

- пункти 10.2, 10.2.1, 10.2.2 - при порушенні термінів виконання зобов'язань, зокрема, щодо повернення суми кредиту, сплати суми процентів, комісій, штрафних санкцій (неустойки) - договірне списання коштів з поточного рахунку позичальника в гривні та валюті у сумі, еквівалентній сумі коштів у валюті фактичної заборгованості;

- пункт 10.2.3 - для погашення заборгованості - здійснення від імені банку за рахунок позичальника купівлю іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України у сумі заборгованості за поточним курсом на дату купівлі іноземної валюти.

Про здійснення погашення заборгованості саме у швейцарських франках свідчать також відмітки фахівців позивача щодо цього на зворотній стороні Кредитного договору, копія якого надана до матеріалів справи відповідачем (а.с.227 - 233, т.ІІ на звороті).

Таким чином, зміст договірних положень у сукупності із встановленими обставинами внесення позичальником платежів на погашення кредиту у перерахунку на швейцарський франк, свідчать про те, що валютою кредитного зобов'язання є швейцарський франк, що також підтверджується встановленим розміром відсотків.

Так, відповідні суми коштів та дати, згідно з якими проводилось зарахування повернення кредитних коштів ФОП Дубиною Р.М., зазначені у довідці Банку про рух коштів по рахунку НОМЕР_1 з 20.03.2007р. по 25.05.2016р. (а.с. 94 - 99, т.І), зокрема:

- 256,59 шв. фр. - 11.04.2007р. банк зарахував у погашення кредиту, підставою проведення платежу вказано заяву клієнта та платіжне доручення №2 від 11.04.2007р.;

- 1163,00 шв. фр. - 25.04.2007р. банк зарахував у погашення кредиту, підставою проведення платежу вказано заяву клієнта та платіжне доручення №3 від 25.04.2007р.;

- 730,00 шв. фр. - 14.05.2007р. банк зарахував у погашення кредиту, підставою проведення платежу вказано заяву клієнта та платіжне доручення №4 від 14.05.2007р.;

- 1140,61 шв. фр. - 23.05.2007р. банк зарахував у погашення кредиту, підставою проведення платежу вказано заяву клієнта та платіжне доручення №5 від 23.05.2007р.;

- 736,28 шв. фр. - 11.06.2007р. банк зарахував у погашення кредиту, підставою проведення платежу вказано заяву клієнта та платіжне доручення №7 від 11.06.2007р.;

- 1152,00 шв. фр. - 26.06.2007р. банк зарахував у погашення кредиту, підставою проведення платежу вказано заяву клієнта та платіжне доручення №7 від 26.06.2007р.;

- 705,00 шв. фр. - 10.07.2007р. банк зарахував у погашення кредиту, підставою проведення платежу вказано заяву клієнта та платіжне доручення №10 від 09.07.2007р.;

- 1152,58 шв. фр. - 26.07.2007р. банк зарахував у погашення кредиту, підставою проведення платежу вказано заяву клієнта та платіжне доручення №10 від 26.07.2007р.;

- 719,36 шв. фр.- 14.08.2007р. банк зарахував у погашення кредиту, підставою проведення платежу вказано заяву клієнта та платіжне доручення №11 від 13.08.2007р.

Наявними у матеріалах справи доказами встановлено, що останнє зарахування банк здійснив 04.02.2015р. в сумі 517,24 шв.фр. (а. с. 99, т.І).

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Додатковою угодою №1 від 26.12.2007р. до Кредитного договору сторони передбачили в якості забезпечення виконання зобов'язань ФОП Дубиною Р.М. заставу вказаного приміщення магазину та поруку фізичних осіб (а.с.20-22, т.І).

Додатковими угодами до Кредитного договору, відповідно, №2 від 21.02.2009р. та №3 від 25.02.2010р. змінено графік погашення кредиту (а.с.23-25, т.І).

Так, додатковою угодою №4 (щодо зміни строку повернення кредиту/траншу) від 24.09.2010р., пункти 1.2 та 1.2.2 Кредитного договору викладено в новій редакції; крім того, викладено у новій редакції додаток №1 до Кредитного договору (а.с.26,27, т.І).

Додатковою угодою №5 від 24.09.2010р. до Кредитного договору сторони змінили розмір відсоткової ставки (а. с. 28, т.І).

Згідно пунктів 2, 3, 4.1 додаткової угоди №6 від 29.11.2011р. до договору, сторони дійшли згоди про зміну схеми, кінцевого терміну погашення кредиту і розмірів відсотків (а. с. 29, т.І; а. с. 23, т.ІІІ).

Так, з 29.11.2011р. за використання кредитних коштів встановлено процентна ставка в розмірі 10,49 % в швейцарських франках; ФОП Дубина Р.М. зобов'язався повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів у розмірі 862,69 шв. франків 25-го числа кожного місяця та повернути кредит у повному обсязі не пізніше 21.03.2019, якщо тільки не буде застосований інший термін повернення кредиту.

Пунктом 1 вказаної додаткової угоди №6 від 29.11.2011р. до договору сторони погодили, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер Договору, зазначений при його укладенні, а саме № 0, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку Банку, а саме № 1.

Матеріалами справи встановлено, що у зв'язку з не виконанням ФОП Дубиною Р.М. взятих зобов'язань, банк 15.07.2015 направив останньому на три адреси вимогу, вих. №30-11/26990 з посиланням на розділ 11 Кредитного договору, щодо наявності боргу в розмірі 36071,42 шв. франків; погашення простроченої заборгованості протягом 14 календарних днів з дати отримання у розмірі 3515,55 шв. франків боргу по кредиту, 1333,76 шв. франків боргу по процентах; у вимозі також зазначено, що у випадку не усунення порушень на 15 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 24 календарного дня з дати відправлення вимоги, слід сплатити борг по кредиту в повному об'ємі, сплаті нарахованих процентів, що разом становить 37405,18 шв. франків (а. с. 30, т.І).

Вказана вимога банку про повернення кредиту у зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за Кредитним договором була залишена без відповіді і виконання.

Враховуючи наведені обставини, Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" в березні 2016 року звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Дубини Руслана Миколайовича боргу за кредитом та процентами у розмірі 40402,96 шв. франків та пені у розмірі 66254,46грн. за кредитним договором №0 від 20.03.2007р. (в системі обліку банку договір № 1) (а.с. 3-4, т.І).

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 30.03.2016р. прийнято позовну заяву та порушено провадження у справі №906/282/16.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 30.05.2016р. у даній справі призначено судову економічну експертизу.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 13.02.2017р. у справі №906/282/16 відмовлено в позові Публічному акціонерному товариству "УкрСиббанк" до Фізичної особи-підприємця Дубини Руслана Миколайовича про стягнення 40702,96 шв. франків (станом на 21.03.2016р. за курсом НБУ 1103381,21грн.) та 66254,46 грн. заборгованість по пені. (а. с. 167 - 169, т.І).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.04.2017р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на рішення господарського суду Житомирської області від 13.02.2017р. у справі №906/282/16 - залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін (а. с. 253 - 256, т. І).

Постановою Вищого господарського суду України від 17.10.2017р. задоволено касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк". Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.04.2017р. та рішення господарського суду Житомирської області від 13.02.2017р. у справі № 906/282/16 скасовано. Справу № 906/282/16 передано на новий розгляд до господарського суду Житомирської області.

У постанові суд касаційної інстанції вказав, що при вирішенні спору підлягало з'ясуванню питання щодо надання позивачем кредитних коштів; зі встановлених судами обставин вбачається, що за умовами п. 1.5 кредитного договору кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1; тому, з моменту зарахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача, вони є його власністю; відповідно, банк вважається таким, що виконав зобов'язання з надання кредиту; однак, цього не було досліджено судами попередніх інстанцій (а.с. 57-64, т. ІІ).

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 13.11.2017р. прийнято справу №906/282/16 до розгляду та призначено судове засідання.

Згідно ухвали господарського суду Житомирської області від 26.01.2018р. вирішено здійснювати розгляд справи за правилами Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" та визначено форму судового процесу - як загальне позовне провадження; визначено стадію розгляду справи - розгляд справи по суті; призначено справу до розгляду у судовому засіданні (а.с. 170, 171, т. ІІ).

Дослідивши матеріали даної справи, врахувавши висновки суду касаційної інстанції у постанові від 17.10.2017р. у даній справі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як уже зазначалося, пунктом 1.3.4 Кредитного договору визначено, що проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність банку.

При цьому, додатковою угодою №6 від 29.11.2011р. сторони змінили спосіб погашення кредиту, коли відсотки погашаються разом з основним боргом.

Однак, позивач відповідних розрахунків щодо стягнення кредитної заборгованості саме за додатковою угодою №6 від 29.11.2011р. до Кредитного договору господарському суду не надав.

У межах висловленої правової позиції у постанові Вищого господарського суду України від 17.10.2017р. у даній справі, Рівненським апеляційним господарським судом акцентовано увагу представників сторін щодо обставини надання кредиту для ФОП Дубини Р.М. саме у валюті кредиту - швейцарських франках.

Як доказ виникнення правовідносин позики між сторонами - Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (правонаступником якого є позивач) та фізичною особою - підприємцем Дубиною Русланом Миколайовичем - позивач у додатках до позовної заяви надав копію кредитного договору №00 від 20.03.2007р. з додатковими угодами.

Ці ж угоди, а також копія вимоги від 15.07.2015р.; довідка-розрахунок заборгованості по кредитному договору та виписка із поточного рахунку відповідача позивачем надано в обґрунтування наявності боргу за кредитом.

Жодного письмового доказу щодо проведення бухгалтерської операції по наданню кредиту у швейцарських франках позивачем не надано ні господарському суду Житомирської області, ні Рівненському апеляційному господарському суду.

Так за змістом п.1.5 Кредитного договору "кредит надається шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок Позичальника НОМЕР_1 в УКІБ "УкрСиббанк", код банку 09807750 (МФО) 351005, для подальшого використання за цільовим призначенням".

Банком, як позивачем, в обґрунтування обставин відкриття поточного рахунку ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано заяви Позичальника ФОП Дубини Р.М. про відкриття такого поточного рахунку; договору на відкриття та обслуговування вказаного поточного рахунку.

При цьому матеріали справи містять виписки по особовому рахунку, який ніби-то відкритий на ім'я Дубини Р.М. та по якому здійснювалися відповідні операції, пов'язані із отриманням кредиту. Так на сторінці 105 (т.ІІ) міститься виписка (по рахунку) за кредитним договором, починаючи з 20.03.2007р., відповідно до якої було здійснено операцію на поточний рахунок Дубині Р.М., відповідно до платіжного документу № від 20 березня 2007р. на загальну суму 96600,00шв.франків, або 402905,75грн. Наступний запис у цій виписці - 21.03.07р.: надання кредиту згідно угоди 0. А відомості, які відображені у виписці (а.с.42, т.І) розпочинаються записом про здійснення розрахунково-касової операції по перерахуванню іноземної валюти для її продажу на МВРУ згідно заяви клієнта від 21.03.07р. І лише другий запис у виписці стосується надання кредиту підприємцю Дубині Р.М.

Банком письмових доказів з приводу операцій продажу валюти (швейцарських франків) суду апеляційної інстанції не надано, зокрема заяви відповідача на здійснення продажу валюти.

При цьому представник позивача зазначив, що усі ці документи були, однак вони знищені.

У судовому засіданні підприємець Дубина Р.М. заперечив будь-яке складання та подання заяв на відкриття рахунку та продаж валюти, а також укладення договору на відкриття поточного рахунку. Зазначив, що кредит він отримав у гривнях, і у значно меншій сумі, ніж це попередньо фіксувалося у виписках, які надано банком до суду.

Відповідач та його представник у судовому засіданні звернули увагу суду апеляційної інстанції, що під час першого розгляду даної справи підприємцем Дубиною Р.М. подавалися заяви та клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи для повного та об'єктивного з'ясування усіх обставин. Однак із-за відсутності документів, необхідних для проведення експертизи Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз 27.12.16р. було надіслано місцевому господарському суду повідомлення за №12437/16-45 про неможливість надання висновку (а.с.144-145, т.І).

За наведених обставин та враховуючи норми Господарського процесуального кодексу України господарський суд позбавлений права виходити у рішенні за межі позовних вимог, відповідно у даному випадку суд позбавлений можливості виконати власний розрахунок кредитної заборгованості.

Враховуючи обраний позивачем ПАТ "УкрСиббанк" спосіб захисту порушеного права суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача коштів за Кредитним договором (у валюті - швейцарський франк), за умови укладення між сторонами додаткової угоди №6 від 29.11.2011р., якою визначено погашення кредиту шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів (а. с. 29, т. І; а. с. 23, т. ІІІ).

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Абзацом 2 частини 1 статті 175 ГК України визначено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, статті 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно пункту 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 3 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 79 ГПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 ГПК України).

За результатами розгляду даного спору, враховуючи надані учасниками справи докази суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що у даних кредитних відносинах, які виникли між сторонами, фактично має місце "псевдо-валютне" кредитування, проблему щодо чого може усунути лише регулятор - Національний банк України відповідними постановами.

Заявлені позовні вимоги не доведені позивачем у встановленому законом порядку: належними, достовірними та достатніми доказами.

Позовні вимоги не підтверджені матеріалами справи.

Враховуючи наведені обставини, норми чинного законодавства, наявні матеріалах справи докази, місцевий господарський суд правомірно прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ "УкрСиббанк" про стягнення з Фізичної особи-підприємця Дубини Р.М. боргу за кредитом та процентами у розмірі 40402,96шв. франка та пені у розмірі 66254,46грн. за кредитним договором №0 від 20.03.2007р. (в системі обліку банку договір №1), у зв'язку із його необґрунтованістю та відмовив у задоволенні даного позову.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, необґрунтованими; спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи і не відповідають вимогам закону, у зв'язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).

Оскаржуване рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у даній справі прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" від 16.07.2018р. не підлягає до задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Суд апеляційної інстанції додатково зазначає, що за результатами розгляду матеріалів позовної заяви одночасно з вирішенням даного спору по суті, як уже зазначалося, судом першої інстанції на підставі частини 1 статті 246 ГПК України 22.06.2018р. постановлено окрему ухвалу, оскільки під час розгляду даного спору судом встановлено порушення вимог законодавства позивачем.

Ухвалою зобов'язано ПАТ "УкрСиббанк" розглянути окрему ухвалу в місячний термін від дати її отримання; вжити відповідних заходів для усунення недоліків, виявлених в результаті розгляду справи №906/282/16; про результати розгляду окремої ухвали повідомити господарський суд Житомирської області.

Позивач - ПАТ "УкрСиббанк" не погодився із зазначеною окремою ухвалою, оскаржив її до суду апеляційної інстанції.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.08.2018р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" від 10.07.18р. залишено без задоволення. Окрему ухвалу господарського суду Житомирської області від 22 червня 2018 року у справі №906/282/16 залишено без змін.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" від 16.07.18р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 22 червня 2018 року у справі №906/282/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/282/16 повернути господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "10" вересня 2018 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Тимошенко О.М.