КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2018 р. Справа№ 910/21449/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Калатай Н.Ф.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача : Бондаренко М.Г. (довіреність № 33 від 05.06.2018),

від відповідача : ОСОБА_3 (договір № 01-12/2017 від 19.12.2017),

від третьої особи: ОСОБА_3 (договір № 01-01/2018 від 29.01.2018),

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" та Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2018

у справі № 910/21449/17 (суддя Маринченко Я.В.)

За позовом Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ "УПБ" Пантіної Любові Олександрівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт - СМ"

третя особа ОСОБА_5

про стягнення 8174,76 євро

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.07.2018р. у справі №910/21449/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" на користь Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" 4414 євро заборгованості за кредитом, 54 євро 42 євроценти заборгованості по строковим процентам, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2063грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що позивачем на виконання умов договору надано відповідачеві кредит, відповідач належним чином не виконав умови договору, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість за кредитом та заборгованість по строковим процентам за користування кредитом.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2018р. в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення у відповідній частині, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що між сторонами було укладено спірний кредитний договір, відповідно до умов якого, остаточне погашення кредиту мало бути здійснене не пізніше 19.06.2015. Також в якості забезпечення виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором між банком та ОСОБА_5 було укладено Договір поруки №665-1 від 14.11.2012 та Договір застави майнових прав на грошові кошти №665-2 від 14.11.2012, також 23.12.2014 між ОСОБА_5 та позивачем було укладено Договір застави майнових прав на грошові кошти №665-4 за умовами якого заставодавець передав заставодержателю майнові права на грошові кошти в сумі 18200 дол. США, які були розміщенні заставодавцем на депозитному рахунку у позивача відповідно до Договору банківського вкладу №316347 від 23.12.2014. Відповідач зазначає, що відповідно до умов вказаних договорів позивач, у випадку невиконання відповідачем обов'язків за кредитним договором, міг задовольнити свої вимоги за рахунок звернення стягнення на предмет застави. Також умовами Договору банківського вкладу №316347 від 23.12.2014 позивач міг здійснити договірне списання грошових коштів з рахунку ОСОБА_5 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, відповідач зазначає й про те, що 16.06.2015 ОСОБА_5, як поручитель і заставодавець, звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у позивача з листом щодо дострокового погашення спірного кредитного договору за рахунок коштів, розміщених останнім на депозитному рахунку, також 22.06.2015 із такою ж заявою до позивача звернувся відповідач, проте жодної відповіді від позивача отримано не було. Грошові коти не були списані позивачем з депозитного рахунку ОСОБА_5, а також до теперішнього часу не повернуті останньому.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2018р. в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення з відповідача 54,42 Євро заборгованості по строкових процентах; 2 267,09 Євро - заборгованості по прострочених процентах; 2 381,46 Євро - заборгованості по пені та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити повністю, в іншій частині оскаржуване рішення - залишити без змін.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що в даній справі сторонами було визначено строк дії кредитного договору, зокрема відповідно до п.9.1 договору, з урахуванням змін від 23.12.2014р. строк дії договору встановлено до 19.06.2015р., а в частині невиконання зобов'язань позичальника - до повного та належного їх виконання. Враховуючи факт невиконання відповідачем зобов'язання за таким договором, договір є таким, що діяв станом на момент звернення банку до суду.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали, та заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи судова колегія встановила.

14.11.2012 між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Горизонт - СМ", як позичальником, укладено кредитний договір №665, відповідно до п.1.1 якого, банк надає позичальнику кредит на суму 58000 євро терміном до 13.11.2013 на купівлю сідельного тягача Volvo FH згідно з договором купівлі-продажу №UKR26/1012S від 19.10.2012, який укладений з Volvo Truck Corporation (Швеція), з можливістю продовження дії цього договору строком до 2 (двох) років на умовах визначених та узгоджених сторонами.

Плата за користування одержаним кредитом встановлюється у розмірі 9% річних (п.1.3 договору).

Згідно з п.4.1 договору, позичальник зобов'язується повернути одержаний кредит в строк у відповідності до п.1.1 цього договору та сплатити нараховані проценти шляхом перерахування грошових коштів на відповідний позичковий рахунок та рахунок нарахованих процентів відповідно до встановлених в п.7.1 цього договору строків.

Пунктом 7.1 договору визначено, що нарахування та сплата процентів за користування кредитними ресурсами здійснюються щомісячно та одночасно з остаточним погашенням кредиту, але не пізніше 13.11.2013. Проценти нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом. Сплата процентів за користування кредитними ресурсами здійснюється позичальником щомісячно в період з 26 числа по останній робочий день місяця та одночасно з остаточним погашенням кредитної заборгованості за кредитом, але не пізніше 13.11.2013 на рахунок нарахованих процентів у банку. При цьому, сплаті підлягають проценти, які нараховані на 25 число місяця включно; сплата процентів, які нараховані за період з 26 числа по останній календарний день місяця, здійснюється в наступний період сплати процентів.

Відповідно до п.7.3 договору, нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюються у валюті кредиту.

За несвоєчасне погашення кредиту позичальник сплачує банку подвійну процентну ставку від встановленої в п.1.3 цього договору (п.7.4 договору).

Згідно з п.8.1 договору, за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом позичальник сплачує на вимогу банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,2% від суми простроченої заборгованості за процентами на рахунок банку за курсом НБУ на день сплати. Пеня нараховується на суму несплачених своєчасно процентів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості, і до дати повного її погашення. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за фактичний час користування кредитом згідно з умовами цього договору.

Пунктом 9.1 договору сторони погодили, що цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до 13.11.2013, а в частині невиконаних зобов'язань позичальника - до повного та належного їх виконання.

13.11.2013 між сторонами було укладено додатковий договір до договору про надання кредиту №665 від 14.11.2012, відповідно до умов якого сторони, зокрема, погодили внести зміни у п.1.1, п.7.1 та п.9.1 договору та визначити строк дії договору до 07.11.2014. Також змінено суму кредиту в п.1.1 договору та зазначено суму в розмірі 20970 євро.

Додатковим договором від 07.11.2014 сторони продовжили строк дії договору до 06.11.2015. Також абзац другий п.1.1 договору виклали у новій редакції, відповідно до якого, станом на 07.11.2014 кредитна заборгованість складає 15640 євро. Зменшення кредитної заборгованості здійснюється щомісячно, починаючи з листопада 2014 року, в сумі 1203 євро. Остаточне погашення кредиту в сумі 1204 евро здійснюється не пізніше 06.11.2015.

Додатковим договором від 23.12.2014 сторони продовжили строк дії договору до 19.06.2015. Також абзац другий п.1.1 договору виклали у новій редакції, відповідно до якого, станом на 23.12.2014 кредитна заборгованість складає 13234 євро. Зменшення кредитної заборгованості здійснюється щомісячно, починаючи з січня 2015 року, в сумі 2205 євро. Остаточне погашення кредиту в сумі 2209 євро, здійснюється не пізніше 19.06.2015.

Свої зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит 14.12.2012 в розмірі 58000 євро, що підтверджується меморіальним ордером №15614605.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з нормами ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до положень ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином відповідно до ч.1 ст.599 Цивільного кодексу України,.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Із наявних у справі документів вбачається, що відповідач належним чином не виконав умови договору, внаслідок чого станом на 20.04.2018 за відповідачем утворилася та є непогашеною заборгованість по кредиту в сумі 4414 євро та заборгованість по строковим процентам за користування кредитом у розмірі 54,42 євро. Наданий позивачем розрахунок вищевказаних сум заборгованості є арифметично вірним та обґрунтованим, а тому судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача заборгованості по прострочених процентах в розмірі 2267,09 євро та 2381,46 євро заборгованості по пені судовою колегією встановлено.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 Цивільного кодексу України).

Згідно з п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтєю 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Місцевий господарський суд, з урахуванням подання відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, враховуючи, що позивачем подано до суду позов 30.11.2017, що підтверджується відбитком календарного штемпелю вхідної кореспонденції суду, за вимогами позивача про стягнення з відповідача заборгованості по простроченим процентам до 30.11.2014 обгрунтовано відмовив у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

В той же час, за вимогами позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за період з 19.06.2015 по 01.04.2018, тобто фактично після закінчення строку дії договору, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, приписи абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що строк дії договору встановлено до 19.06.2015р., а в частині невиконання зобов'язань позичальника - до повного та належного їх виконання, враховуючи факт невиконання відповідачем зобов'язання за договором, договір є таким, що діяв станом на момент звернення банку до суду, отже рішення в частині стягнення заборгованості по прострочених процентах та пені підлягає скасуванню, не спростовують обґрунтованого висновку суду про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця у вказаних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12.

На підставі викладеного, вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по простроченим процентам в розмірі 2267,09 євро не підлягають задоволенню.

У зв'язку з відмовою у задоволенні вимог про стягнення з відповідача заборгованості по простроченим процентам, місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 2381,46 євро, яка нарахована на вказану заборгованість та є похідними вимогами від стягання з відповідача заборгованості по простроченим процентам.

Доводи відповідача та третьої особи щодо не зарахування позивачем зустрічних вимог за рахунок депозиту третьої особи, судова колегія зазначає про наступне.

З матеріалів справи, що відповідно до укладеного позивачем та ОСОБА_5 договору застави майнових прав на грошові кошти №665-4 від 23.12.2014, останній передав банку в заставу майнові права на грошові кошти, що перебувають на його рахунку банківського вкладу, відкритого у позивача, відповідно до договору банківського вкладу №316347 від 22.12.2014, за яким ОСОБА_5, як вкладник, передав позивачу грошові кошти в розмірі 18200 дол. США.

За умовами вказаних договорів ОСОБА_5 доручив банку у разі непогашення кредиту та/або процентів у строки, згідно з умовами кредитного договору, здійснити договірне списання грошових коштів з депозитного рахунку останнього на погашення кредитної заборгованості позичальника перед банком.

Матеріалами справи підтверджується, що 16.06.2015 ОСОБА_5, як поручитель і заставодавець, звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у позивача з листом щодо дострокового погашення спірного кредитного договору за рахунок коштів, розміщених останнім на депозитному рахунку, також 22.06.2015 із такою ж заявою до позивача звернувся відповідач.

28.05.2015 правлінням Національного банку України прийнято постанову №348 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії неплатоспроможних", на підставі чого Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №107 від 28.05.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УПБ", згідно з яким з 29.05.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "УПБ".

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку і його ліквідація регулюється Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним у даних правовідносинах.

Відповідно до п.16 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.36 Закону, з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Пунктами 1 та 4 частини 5 статті 36 вказаного Закону у редакції, чинній на час подання заяв відповідачем та третьою особою до банку, визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Між позивачем та ОСОБА_5 у зв'язку з укладенням договору банківського вкладу, склались відносини, які мають майново-грошовий характер, тому ОСОБА_5 є кредитором банку. Крім того зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі поданих відповідачем та третьою особою заяв призвело б до порушення порядку погашення вимог кредиторів банку та задоволення вимог ОСОБА_5 позачергово, оскільки за змістом статей 36 п.6 та 52 Закону у редакції, чинній на час подання зазначених заяв, обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку, зокрема щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України, а вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом погашаються у четверту чергу.

Оскільки відповідач та третя особа звернулись до позивача із заявою про зарахування зустрічних вимог за рахунок договору банківського вкладу №316347 для повного виконання зобов'язань відповідачем за кредитним договором у період запровадження тимчасової адміністрації у позивача, то виконання такої операції обмежувалось приписами п.1, 4 ч.5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

28.08.2015 Правлінням Національного банку України прийнято постанову №562 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк", на підставі якого Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №158 від 28.08.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "УПБ" та делегування повноважень ліквідатора банку, відповідно до якого з 31.08.2015 було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "УПБ".

Відповідно до ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено черговість та порядок задоволення вимог до банку у процедурі ліквідації, зокрема визначено, що вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму виплачену Фондом, задовольняються у четверту чергу.

Відповідно до п.8 ч.2 ст.46 вказаного Закону, з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами.

У даному випадку боржником банку є ТОВ "Гризонт-СМ", а кредитором фізична особа - ОСОБА_5, а відтак, оскільки боржником та кредитором банку є не одна і та сама особа, зарахування зустрічних однорідних вимог у даному випадку є порушенням вимог чинного законодавства, оскільки у такому випадку банком буде порушено порядок задоволення вимог вкладників банку.

В той же час, 28.09.2015 ОСОБА_5 отримав гарантовану суму відшкодування за вкладом в розмірі 200000 грн. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі документами та підтверджуються поясненнями ОСОБА_5

Наявними у справі документами підтверджується та не заперечуються сторонами у справі, що 28.09.2015 ОСОБА_5 звернувся до банку із заявою про визнання його кредитором банку, на підставі якої останнього було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку та віднесено вимоги ОСОБА_5 в розмірі 201269,34 грн. до 4 черги.

За таких обставин, вимоги ОСОБА_5 мають бути задоволені у відповідності до положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у межах процедури ліквідації банку та з встановленою черговістю задоволення вимог кредиторів.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи відповідача та третьої особи щодо не зарахування позивачем зустрічних вимог за рахунок коштів від депозиту третьої особи для погашення заборгованості за кредитом є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2018р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2018р. у справі № 910/21449/17 залишити без змін.

4. Матеріали справи №910/21449/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови підписано 05.09.2018р.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Сітайло

Н.Ф. Калатай