ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"27" серпня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1786/18

Суддя господарського суду Одеської області Погребна К.Ф., розглянувши заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» (36039, м. Полтава, вул. Європейська, 57, ) про видачу судового наказу до боржника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укркурєр» (65029, м. Одеси, вул. Новосельського, 1, )

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» звернулося до господарського суду Одеської області із заявою (вх.№1930/18 від 22.08.2018р.) про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укркурєр» заборгованості за Договором про надання послуг з організації перевезення відправлень №101063 від 01.02.2016р. у сумі 96 206,21грн., складається з основного боргу в розмірі 57 637,31грн., пені в розмірі 16 407,30грн., інфляційних витрат в розмірі 5 562,30грн. та 30% річних в сумі 16 599,30грн.

Заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» обґрунтовано неналежним виконанням з боку боржника - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укркурєр» зобовязань за Договором про надання послуг з організації перевезення відправлень №101063 від 01.02.2016р. щодо оплати варотості наданих послуг.

Згідно ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Проте, заявником - ОСОБА_1 з обмеженоювідповідальністю «Нова Пошта» окрім суми грошової заборгованості за договором у сумі 57 637,31грн.., було також заявлено вимоги про стягнення пені в розмірі 16 407,30грн., інфляційних витрат в розмірі 5 562,30грн. та 30% річних в сумі 16 599,30грн. .

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу приписів ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (п. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (п. З ст. 549 ЦК України).

Нормами ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Таким чином, пеня за своєю правовою природою не є заборгованістю за договором, а являється видом штрафних санкцій, яку сторона зобовязання сплачує у разі невиконання/неналежного виконання зобовязань та у випадку, якщо відповідальність у вигляді пені була передбачена договором.

Відтак, пеня не є заборгованістю за договором, а являється штрафною санкцією, вимоги про сплату пені у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов'язання боржником.

Вимоги в частині стягнення інфляційних не підлягають розгляду в порядку наказного провадження, оскільки ці вимоги не ґрунтуються на договорі.

Згідно до ч. 3 статті 152 ГПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

Приймаючи до уваги, що пеня та річні за своєю правовою природою є санкцією за невиконання грошового зобовязання, а інфляційні втрати не ґрунтуються на договорі, що свідчить про невідповідність вказаних вимог про стягнення таких сум положенням статті 148 цього Кодексу, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про видачу судового наказу в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 30% річних.

Зазначена правова позиція цілком підтримується судовою практикою, зокрема аналогічні висновки викладені у постанові Одеського апеляційного господарського суду від 14.03.2018р. по справі №916/55/2018, яка згідно п.1 до ч.1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України не віднесена до переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку, а отже є остаточною.

Керуючись ст.ст. 150, п.3 ч.1, ч.2 ст.152, ч. 1 ст. 148, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» у видачі судового наказу в частині стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укркурєр» пені в розмірі 16 407,30грн., інфляційних витрат в розмірі 5 562,30грн. та 30% річних в сумі 16 599,30грн.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена у 10-денний строк з дня її постановлення.

Суддя К.Ф. Погребна