Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2018 р.

м. Житомир

Справа № 906/574/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

за участі секретаря судового засідання: Голюк Л. А.

за участю представників сторін:

- від позивача: не прибув

- від відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Комунального підприємства "Комунальник" Овруцької міської ради Житомирської області (Житомирська область, Овруцький район, м. Овруч)

про стягнення 8691,48 грн.

У зв'язку з неявкою представників сторін в засідання суду, вступна і резолютивна частини рішення не проголошувались; дата складення повного рішення зазначена у відповідності до вимог ст. 238 ГПК України.

Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України" звернулось з позовом до господарського суду Житомирської області про стягнення з Комунального підприємства "Комунальник" Овруцької міської ради Житомирської області 8691,48 грн., з яких, 7103,98 грн. пені та 1587,50 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані простроченням строку сплати основного боргу, що виник у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами 19.12.2013 договору №816/14-БО-10 купівлі-продажу природного газу.

Ухвалою від 06.07.2018 господарський суд відкрив провадження у даній справі, постановив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив засідання суду для розгляду справи по суті.

Ухвалою від 30.08.2018 господарський суд відклав розгляд справи по суті, призначив засідання суду на 04.09.2018 о 10:00, зобов'язав позивача направити Овруцькій міській раді копії позовної заяви від 05.05.2018, вих. №14/4-659. з додатками.

04.09.2018 до суду від Овруцької міської ради електронною поштою надійшов лист від 03.09.2018, вих. № 02-16/1901 (а. с. 66, 67), відповідно до якого повідомлено, що Овруцька міська рада як засновник, не несе відповідальності за зобов'язаннями КП "Комунальник", оскільки воно є унітарним комунальним підприємством та майно належить йому на праві повного господарського відання.

Представник позивача в засідання суду не прибув.

Відповідач своїм правом на надання відзиву на позов не скористався, свого представника в судове засідання не направив; про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

За ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Подання заяв по суті справи є правом учасників процесу (ч. 4 ст. 161 ГПК України).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом від 17.07.1997 гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, в якій вона є стороною.

Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, проте не скористався своїми правами, передбаченими ст. 165 ГПК України та виходячи з того, що участь в судовому засіданні є правом, а не обов'язком сторони, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

19.12.2013 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та КП "Комунальник" Овруцької міської ради Житомирської області (покупець/ відповідач) був укладений договір №816/14-БО-10 купівлі-продажу природного газу (а. с. 12-17) (далі - договір), відповідно до п.1.1. якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений позивачем на митну територію України, а покупець - прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 2.1. договору продавець передає покупцеві з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 1060,0 тис. куб. м., у тому числі, по місяцях кварталів (тис. куб. м.): січень - 200,0, лютий - 200,0, березень - 150,0 (І кв. -550,0); квітень - 60,0 (ІІ кв. - 60,0); (ІІІ кв.- 0); жовтень - 100,0; листопад - 150,0; грудень - 200,0 (ІV кв. - 450,0).

За п. 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

До вказаного договору сторонами було укладено Додаткові угоди, відповідно, № 1 від 28.01.2014, № 2 від 30.04.2014, № 3 від 13.06.2014 (а. с. 18 - 20).

На виконання умов договору, позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 967926,46 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014, від 28.02.2014, від 31.03.2014, від 30.04.2014 (а. с. 21 - 24).

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 7.2. договору, зокрема, у разі невиконання покупцем п. 6.1. договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Станом на момент звернення позивача з позовом до суду відповідач за поставлений природний газ розрахувався повністю.

Однак, у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов'язань щодо здійснення оплати за природний газ у строк, визначений договором, позивач, посилаючись на ст. ст. 549, 625 ЦК України та ст. 231 ГК України нарахував відповідачу 7103,98 грн. пені та 1587,50 грн. 3% річних, що стало підставою для звернення до суду з позовною заявою.

2. Норми права, які застосував господарський суд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

3. Висновок господарського суду за результатами розгляду позовної заяви.

3.1. Щодо стягнення трьох відсотків річних.

На підставі укладеного між сторонами договору у позивача виник обов'язок здійснити поставку природного газу, а у відповідача - прийняти природний газ в обсязі погодженого сторонами та оплатити його вартість.

Як підтверджено матеріалами справи, відповідач оплату за отриманий природний газ здійснював несвоєчасно, тому не виконав зобов'язання у строк, передбачений договором, чим порушив умови господарського зобов'язання.

У зв'язку із простроченням оплати вартості поставленого природного газу позивач заявив до стягнення з відповідача 1587,50 грн. 3% річних.

Оскільки матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних у сумі 1587,50 грн.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

3.2. Щодо стягнення пені.

Згідно із розрахунком позивача (а. с. 36, 37), позивач нарахував пеню у сумі 7103,98грн. за зобов'язаннями січня - квітня 2014 року з 15.02.2014 по 19.05.2014.

Відповідно до п. 9.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у п'ять років.

Положеннями ст. 259 ЦК України унормовано, що позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі.

Таким чином, враховуючи, що сторонами у договорі встановлено інший порядок нарахування боргу, пені, штрафів, інфляційних нарахувань та 3% річних, ніж визначено ч. 6 ст. 232 ГК України, у спірних правовідносинах застосовуються умови нарахування пені та 3% річних, визначені в укладеному між сторонами договорі, тобто протягом п’яти років, що передують моменту звернення з позовом.

Зважаючи на викладене, суд прийшов до висновку про правомірність нарахування позивачем пені у сумі 7103,98 грн.

За ч.1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, слід задовольнити позовні вимоги у повному об'ємі.

Одночасно слід зазначити, що при прийнятті рішення стосовно стягнення пені та 3% річних судом звернуто увагу, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 № 1730-VIII (далі - Закон).

Відповідно до приписів ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно з ст. 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 вказаного Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч.3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів ч.3 ст.7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (постанова Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16).

Однак, з огляду на відсутність у справі доказів належності відповідача до підприємств, на які поширюється дія вказаного Закону, судом не прийнято до уваги та не застосовано норму ч. 3 ст. 7 Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 № 1730-VIII.

4. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, судовий збір покладається на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Комунальник" Овруцької міської ради" (11106, Житомирська область, Овруцький район, м. Овруч, вул. Франка, 5-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, )

- 7103,98 грн. пені;

- 1587,50 грн. 3% річних;

- 1762,00 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 07.09.18

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2, 3 - сторонам (реком. з повідомл.)