ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/2474/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Величко Т.А.

суддів Поліщук Л.В., Таран С.В.

секретар судового засідання Клименко О.В.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю ,,Одесагаз-Постачання

на рішення Господарського суду Одеської області від 07.06.2018 року

по справі №916/2474/17

за позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю ,,Одесагаз-Постачання

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю ,,МІРС

про стягнення 18016,17 грн.,

суддя суду першої інстанції: ОСОБА_4

дата ухвалення рішення: 07.06.2018 р.

повний текст рішення складений: 14.06.2018 р.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю ,,Одесагаз-Постачання звернулось в Господарський суд Одеської області з позовною заявою (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю ,,МІРС про стягнення заборгованості у розмірі 18016,17 грн., з яких: 11916,93 грн. пені, 1638,62 грн. 3% річних, 4460,62 грн. інфляційних нарахувань, вказуючи на несвоєчасне виконання відповідачем умов договору від 01.12.2016 р. № 000624(2016) на постачання природного газу для споживачів, що не є побутовими (промислові споживачі та інші субєкти господарювання), в частині оплати вартості поставленого природного газу.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.10.2017 року порушено провадження у справі №916/2474/17 із призначенням дати розгляду справи.

ТОВ ,,МІРС у запереченнях на позовну заяву визнало її вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 2751,58 грн., з яких 2005,41 грн. пені, 505,42 грн. інфляційних нарахувань та 240,75 грн. 3% річних, вказавши, зокрема, на наявність у відповідача переплати за договором від 01.07.2015 р. № 000624(3) у розмірі 67037,97 грн., яка не повернута, а, отже, мала бути зарахована в рахунок оплати вартості природного газу, поставленого в наступному розрахунковому періоді за договором від 01.12.2016 р. № 000624(2016).

ТОВ ,,Одесагаз-Постачання проти доводів ТОВ ,,МІРС заперечило, оскільки зарахування переплати за договором від 01.07.2015 р. № 000624(3) згідно його п.5.6 не здійснюється без відповідної заяви споживача, яка надійшла лише 21.09.2017 р., після чого відразу проведено переведення коштів з однієї угоди на іншу. Також позивач зазначив, що сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків, де узгоджено борг ТОВ ,,МІРС за період з 01.07.2015 р. по 15.09.2017 р.

Рішенням господарського суду Одеської області від 07.06.2018 року по справі (суддя Лічман Л.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю ,,МІРС на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю ,,Одесагаз-Постачання 2001,58грн. пені, 504,39 грн. інфляційних нарахувань, 240,75 грн. 3% річних та 199,66 грн. 66 судового збору. В решті позову відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, господарський суд дійшов висновку, що між сторонами виникли господарські зобовязання, підставами яких є письмові Договори-1,2 поставки природного газу. При цьому судом зазначено, що ТОВ ,,Одесагаз-Постачання як Постачальником виконано належним чином взяті на себе обовязки за Договором-1 та поставлено протягом квітня 2016 р. серпня 2017 р. природний газ на загальну суму 110577,84 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу та актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.07.2015 р. по 15.09.2017 р. В свою чергу ТОВ ,,МІРС як Споживачем в порушення приписів ст.ст.525, 526,610,629,692,712 ЦК України, ст.193 ГК України та умов Договору №000624(2016) несвоєчасно оплачено вартість поставленого йому газу. З урахуванням наведеного господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача - 2001,58 грн. пені, з яких: 725,68 грн. нараховано на суму 5583,33 грн. (лютий 2017 р.) за період з 11.03.2017 р. по 10.09.2017 р. (позивач згідно ч.6 ст.232 ГК України помилково останнім днем прострочення вказує 11.09.2017 р.), 799,69 грн. на суму 7074,36 грн. (березень 2017 р.) за період з 11.04.2017 р. по 20.09.2017 р., 369,92 грн. на суму 4042,49 грн. (квітень 2017 р.) за період з 11.05.2017 р. по 20.09.2017 р., 91,59 грн. на суму 1311,00 грн. (травень 2017 р.) за період з 11.06.2017 р. по 20.09.2017 р., 8,35 грн. на суму 169,27 грн. (червень 2017 р.) за період з 11.07.2017 р. по 20.09.2017 р., 5,15 грн. на суму 183,70 грн. (липень 2017 р.) за період з 11.08.2017 р. по 20.09.2017 р., 1,20 грн. на суму 175,72 грн. (серпень 2017 р.) за період з 11.09.2017 р. по 20.09.2017 р.;

-240,75 грн. 3% річних, з яких: 14,23 грн. нараховано на суму 5583,33 грн. (лютий 2017 р.) за період з 11.03.2017 р. по 10.04.2017 р., 31,21 грн. на суму 12657,69 грн. (лютий та березень 2017 р.) за період з 11.04.2017 р. по 10.05.2017 р., 42,55 грн. на суму 16700,18 грн. (лютий квітень 2017 р.) за період з 11.05.2017 р. по 10.06.2017 р., 44,41 грн. на суму 18011,18 грн. (лютий травень 2017 р.) за період з 11.06.2017 р. по 10.07.2017 р., 46,32 грн. на суму 18180,45 грн. (лютий червень 2017 р.) за період з 11.07.2017 р. по 10.08.2017 р., 46,79 грн. на суму 18364,15 грн. (лютий липень 2017 р.) за період з 11.08.2017 р. по 10.09.2017 р., 15,24 грн. на суму 18539,87 грн. (лютий серпень 2017 р.) за період з 11.09.2017 р. по 20.09.2017 р.;

- 504,39 грн. інфляційних нарахувань, з яких: 220,58 грн. нараховано на суму 5583,33 грн. (лютий 2017 р.) за період з 01.04.2017 р. по 31.08.2017 р., 213,89 грн. на суму 7074,36 грн. (березень 2017 р.) за період з 01.05.2017 р. по 31.08.2017 р., 68,78 грн. на суму 4042,49 грн. (квітень 2017 р.) за період з 01.06.2017 р. по 31.08.2017 р., 1,31 грн. на суму 1311,00 грн. (травень 2017 р.) за період з 01.07.2017 р. по 31.08.2017 р., -0,17 грн. на суму 169,27 грн. (червень 2017 р.) за період з 01.08.2017 р. по 31.08.2017 р.

Відмовляючи в решті позовних вимог, суд зазначив, що ТОВ ,,Одесагаз-Постачання неправомірно не врахувало в якості оплати за Договором-1 переплату за Договором №000624(3), яка існувала у Споживача станом на 01.04.2016 р.

Судом визнано хибними посилання позивача на підписання акту звірки взаєморозрахунків, в якому перелічено оплати, проведені відповідачем, та направлення останнім отриманого ТОВ ,,Одесагаз-Постачання 21.09.2017 р. листа з проханням провести зарахування переплати за Договором №000624(3) в рахунок оплати за Договором-1, оскільки названі документи не вносять змін до домовленостей, закріплених в правочинах. При цьому як сторони, так і суд під час визначення порядку оплати товару мають керуватись виключно умовами укладених договорів, не беручи до уваги дії Постачальника та Споживача, якими зміни до договірного порядку проведення розрахунків не вносяться.

Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю ,,Одесагаз-Постачання звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Одеської області від 07.06.2018 року по справі № 916/2474/17, в якій просить скасувати оскаржуване рішення господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 9 915,35 грн., інфляційного збільшення боргу у сумі 3 956,23 грн., 3% річних у сумі 1 397,87 грн. скасувати, прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ ,,Одесагаз-Постачання щодо стягнення пені у сумі 9 915,35 грн., інфляційного збільшення боргу у сумі 3 956,23 грн., 3% річних у сумі 1 397,87 грн., у стягнення яких було відмовлено задовольнити. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник наголошує на тому, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення було допущено порушення приписів ст.ст. 7, 86, 238 ГПК України, оскільки не враховано, зокрема, лист ПАТ ,,Одесагаз №04/21/17-854 від 15.12.2017 (т.1 а.с. 135), надано невірну правову оцінку актам звірки взаєморозрахунків , що підписані обома сторонами по Договорах №000624(2016) від 0.12.2016 та №000624(3) від 01.07.2015, а також заяві відповідача від 21.09.2017.

На думку скаржника, суд першої інстанції помилково врахував при прийнятті рішення переплату за Договором №000624(3) в рахунок оплати за Договором №000624(3), оскільки правовідносини між сторонами склалися в різні періоди часу та по різним договорам. Скаржник зазначає, що договір від 01.07.2015 є трьохстороннім та його дія в частині постачання природного газу припинилася 01.04.2016 після вступу в силу пунктів 1 та 2 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, та, також, припинення дії договору підтверджується листом ПАТ ,,Одесагаз №04/21/17-854 від 15.12.2017, що залишено судом поза увагою.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 02.07.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю ,,Одесагаз-Постачання на рішення Господарського суду Одеської області від 07.06.2018 року у справі № 916/2474/17.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09.07.2018р. призначено справу №916/2774/17 до розгляду на 07.08.2018р. о 10:30 год.

16.07.2018 від ТОВ ,,МІРС надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволення апеляційної скарги ТОВ ,,Одесагаз-Постачання та залишити оскаржуване рішення господарського суду в силі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2018р. у зв'язку із відпусткою судді Бєляновського В.В. проведено повторний автоматичний розподіл справи № 916/2774/17, згідно з яким розгляд апеляційної скарги ТОВ ,,Одесагаз-Постачання на рішення Господарського суду Одеської області від 07.06.2018 року автоматично розподілено на колегію суддів у складі: головуючий суддя Величко Т.А., судді Поліщук Л.В., Таран С.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 06.08.2018р. прийнято справу №916/2474/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю ,,Одесагаз-Постачання на рішення Господарського суду Одеської області від 07.06.2018 року до провадження у новому складі колегії суддів. Призначено справу №916/2774/17 до розгляду на 07.08.2018р.

Ухвалою від 07.08.2018 розгляд справи відкладено на 30.08.2018.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 01.12.2016 р. між ТОВ ,,Одесагаз-Постачання (Постачальник) та ТОВ ,,МІРС (Споживач) укладено договір № 000624(2016) на постачання природного газу для споживачів, що не є побутовими (промислові споживачі та інші субєкти господарювання) (Договір №000624(2016)), згідно якого Постачальник постачає природний газ (газ) Споживачеві в обсягах і порядку, передбачених Договором-1, для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором-1 (п.2.1 Договору №000624(2016)).

Поштові адреси точок комерційного вузла обліку без коректора: вул. Катериненська, 84/86, вул. Аеропортівська, 11 (п.2.5 Договору №000624(2016)).

Пунктом 3.6 Договору №000624(2016) передбачено, що обсяг спожитого природного газу підтверджується підписаним сторонами актом прийому-передачі природного газу (акт), що оформлюється на підставі даних комерційних вузлів обліку.

Згідно п.3.9 Договору №000624(2016), акти прийому-передачі природного газу є підставою для остаточних розрахунків Споживача з Постачальником.

Згідно п.5.1 Договору №000624(2016), постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою Постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається Постачальником відповідно до прейскуранту цін НАК ,,Нафтогаз України. Ціна може змінюватись і є обовязковою для сторін з дати вступу її в дію і оприлюднення Постачальником на власному сайті та в офіційних друкованих виданнях.

Розрахунковий період за Договором-1 становить один місяць з 10-00 години першого місяця до 10-00 години першого дня наступного місяця включно. Контрактна година може змінюватись у разі її зміни на території України. Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу на загальну кількість реалізованого газу, визначену згідно з розділом 3 Договору №000624(2016). Вартість послуг по Договору №000624(2016) складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу Споживачу (п.5.5 Договору №000624(2016)).

Оплата за постачання природного газу здійснюється грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок Постачальника 100% вартості газу, який запланований для поставки у наступному місяці, не пізніше ніж за 7 (сім) банківських днів до початку місяця поставки газу. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У випадку недоплати вартості послуг за спожитий у розрахунковому періоді природний газ, Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі рахунку-фактури. У випадку переплати за фактично спожитий газ, сума переплати зараховується Постачальником в рахунок оплати поставленого газу в наступному розрахунковому періоді або повертається на поточний рахунок Споживача за його письмовою вимогою… (п.5.6 Договору №000624(2016)).

В п.11.1 Договору №000624(2016) зазначено, що вказаний Договір набирає чинності з дня його підписання та укладається у частині постачання природного газу на термін до 31.12.2016 р., а у частині оплати за надані послуги до їх повного здійснення. Даний Договір розповсюджує свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.04.2016 р. згідно Цивільного кодексу України статті 631 п.3. Договір вважається продовженим до 31 грудня кожного наступного року, якщо за місяць до закінчення строку дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір може бути розірвано і в інший строк за згодою сторін у порядку, визначеному законодавством України.

До 01.04.2016 р. постачання природного газу Споживачу здійснювалось Постачальником на підставі Договору №000624(3) від 01.07.2015, п.5.6 якого має аналогічну редакцію. За Договором №000624(3) у Споживача існувала переплата у розмірі 67037,97 грн., що також не заперечується позивачем.

На виконання Договору №000624(2016) від 01.12.2016, Постачальником протягом квітня 2016 р. серпня 2017 р. поставлено до пунктів споживання Споживача природний газ, а саме: у квітні 2016 р. 254 м3, у травні 2016 р. 155 м3, у червні 2016 р. 27 м3, у липні 2016 р. 21 м3, у серпні 2016 р. 22 м3, у вересні 2016 р. 108 м3, у жовтні 2016 р. 194 м3, у листопаді 2016 р. 1606 м3, у грудні 2016 р. 1938 м3, у січні 2017 р. 3224 м3, у лютому 2017 р. 2990 м3, у березні 2017 р. 751 м3, у квітні 2017 р. 487 м3, у травні 2017 р. 167 м3, у червні 2017 р. 21 м3, у липні 2017 р. 23 м3, у серпні 2017 р. 22 м3, про що свідчать наявні в матеріалах справи акти прийому-передачі природного газу від 30.04.2016 р., 31.05.2016 р., 30.06.2016 р., 31.07.2016 р., 31.08.2016 р., 30.09.2016 р., 31.10.2016 р., 30.11.2016 р., 31.12.2016 р., 31.01.2017 р., 28.02.2017 р., 31.03.2017 р., 30.04.2017 р., 31.05.2017 р., 30.06.2017 р., 31.07.2017 р., 31.08.2017 р. Загальна вартість поставлено газу складає 110577,84 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків та також не заперечується сторонами.

Договори від 01.07.2015 та від 01.12.2016, акти прийому-передачі природного газу та акт звірки взаємних розрахунків підписано уповноваженими представниками, скріплено печатками контрагентів.

Відповідно до приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною першою статті 626 наведеного Кодексу встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 628 вказаного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 зазначеного Кодексу передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною першою статті 530 вказаного Кодексу передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 наведеного Кодексу визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Згідно вимог статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини першої статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Пунктом 7.2.1, Договору від 01.12.2016 передбачено, що у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом V Договору, із Споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Приписами статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочи виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши надання позивачем послуг у квітні-серпні 2016 року та відсутності доказів своєчасної їх оплати відповідачем, здійснивши арифметично вірний перерахунок заявлених позивачем вимог, господарський суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача 2001,58грн. пені, 240,75 грн. 3 % річних та 504,39грн. інфляційних нарахувань, які відповідають приписам чинного законодавства та умовам погодженого сторонами договору.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками господарського суду, оскільки із встановлених ним обставин справи вбачається, що порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань встановлено судом, а відтак відповідач повинен оплатити позивачу нараховані пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати.

Господарський суд, надавши оцінку наявному в матеріалах справи акту звірки взаєморозрахунків та листу відповідача з проханням провести зарахування переплати за Договором №000624(3) від 01.07.2015 в рахунок оплати за договором №000624(2016) від 01.12.2016, дійшов обґрунтованого висновку, що вказані документи не вносять змін до домовленостей, закріплених в правочинах.

Щодо посилань скаржника, відносно того, що законодавством не передбачена можливість Контрагента самостійно вирішувати питання про переведення авансу з одного договору на інший, без волевиявлення особи яка перерахувала кошти, колегія суддів також вважає обґрунтованими висновки господарського суду, що з аналізу пунктів 5.6 Договорів №000624(2016) від 01.12.2016 та №000624(3) від 01.07.2015 можна зробити висновок, що за письмовою вимогою Споживача здійснюється лише повернення на його рахунок переплачених коштів, та для зарахування переплати як оплати вартості поставленого газу в наступному розрахунковому періоді жодні окремі звернення Споживача до Постачальника не є обовязковими. Крім того, ні договір, ні Закон не містить прямої заборони щодо вчинення таких дій.

Не може слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення і посилання скаржника на неврахування господарським судом листа ПАТ «ОДЕСАГАЗ» адресованого ТОВ «Одесагаз-Постачання» в якому зазначається, що Договір №000624(3) від 01.07.2015 припинив свою дію в частині постачання природного газу 31.03.2016, а підставою для складання та підписання актів приймання-передачі природного газу, починаючи з квітня 2016 року є Договір №000624(2016), оскільки вказана обставина жодним чином не заперечувалася господарським судом та не врахування вказаного листа не призвело до прийняття неправильного рішення по суті позовних вимог.

Згідно приписів ст.277 ГПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Положеннями статті 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи, викладені позивачем у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, не спростовують висновки господарського суду щодо відсутності підстав для задоволення позову в повному обсязі та фактично зводяться до переоцінки доказів, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення відсутні.

Судовий збір за подання апеляційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 240, 270, 275, 276, 281, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю ,,Одесагаз-Постачання залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 07.06.2018 року по справі №916/2474/17 без змін.

Постанова в порядку ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку, передбаченому параграфом 1 глави 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 31.08.2018р.

Головуючий суддя Т.А. Величко

судді Л.В. Поліщук

ОСОБА_5