УХВАЛА

м. Київ

08.08.2018Справа № 910/21864/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Якименко М.М., при секретарі судового засідання Матинюк М.О., розглянувши матеріали господарської справи

за скаргою Державної іпотечної установи (01133, м. Київ, Бульвар Лесі Українки, будинок 34; )

на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (04032, м. Київ, ВУЛ.САКСАГАНСЬКОГО, будинок 110; ) - Шеремет О.В.

у справі №910/21864/15 за позовом Державної іпотечної установи (01133, м. Київ, Бульвар Лесі Українки, будинок 34; )

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, ВУЛИЦЯ АРТЕМА, будинок 60; )

про стягнення 179 830 369,71 грн.

Представники сторін:

від ВДВС: не з'явилися;

від скаржника (стягувач, позивач по справі): Зінчук Я.В. - за довіреністю №8499/15/1 від 27.12.2017 року; Чалов А.О. - довіреність №8495/15/1 від 27.12.2017 року.

від боржника (відповідач по справі): Цурка Н.О. - довіреність від 27.12.2017 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 року (суддя Якименко М.М.) затвердити мирову угоду від 25 грудня 2015 року у справі 910/21864/15, укладену між Державною іпотечною установою (01133, м. Київ, БУЛЬВАР ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 34; ) та Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, ВУЛИЦЯ АРТЕМА, будинок 60; ).

Через канцелярію Господарського суду міста Державна іпотечна установа подала скаргу на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (04032, м. Київ, ВУЛ.САКСАГАНСЬКОГО, будинок 110; ) - Шеремет О.В.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.07.2018 року розгляд скарги призначено на 01.08.2018 року.

30.07.2018 року через канцелярію суду представник боржника (відповідач по справі) подав відзив на скаргу.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.08.2018 року розгляд скарги відкладено на 08.08.2018 року.

В судове засідання 08.08.2018 року представники ВДВС не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду скарги ВДВС повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 012

При цьому судом враховано, що відповідно до положень ч. 2 ст. 342 ГПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У судовому засіданні 08.08.2018 року представники скаржника (стягувача, позивача по справі) підтримали скаргу та просили суд її задовольнити, представник боржника (відповідач по справі) заперечував проти задоволення заяви.

Дослідивши матеріали скарги в їх сукупності та заслухавши пояснення представника скаржника та боржника (відповідач по справі), Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2016р. у справі № 910/21864/15 (далі - виконавчий документ, ухвала), за позовом Державної іпотечної установи (далі - ДІУ, Стягувач) до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - боржник, банк) затверджена мирова угода від 25 грудня 2015 року укладена між Державною іпотечною установою та Уповноваженою особою фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Відповідно зазначеної Мирової угоди сторони було зобов'язано особисто вчинити певні дії - укласти остаточний акт звіряння заборгованості, яким також визначається загальна сума платежів на виконання договорів зазначених у додатках до Договору відступлення, що були здійснені на банківські рахунки Позивача та Відповідача в період з 18.09.2015р. (включно) по дату такого звіряння. При цьому, при складанні такого акту Позивач зменшує заборгованість Відповідача перед ним на суму отриманих таких платежів за зазначений вище період, а Відповідач, в строк, зазначений в даному акті, зобов'язаний перерахувати на банківський рахунок Позивача, визначений у Кредитному договорі, загальну суму платежів на виконання договорів зазначених у додатках до Договору відступлення, отриманих Відповідачем та відображену в акті, зазначеному у цьому пункті Мирової угоди.

Державна іпотечна установа направила Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінанси та Кредит» Валендюку B.C., лист № 7865/15/3 та остаточний акт звіряння заборгованості в двох екземплярах, який необхідно підписати Уповноваженій особі Банку.

У зазначеному листі зазначалось, що один примірник остаточного акту, після підписання Уповноваженою особою банку, необхідно направити на адресу ДІУ до 10.12.2017р.

Однак, станом на дату звернення (16.05.2018р.) ДІУ з повтороною заявою про відкриття виконавчого провадження, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінанси та Кредит» ухилялася від укладання остаточного акту звіряння заборгованості, чим не виконувала взяті на себе зобов'язання згідно Мирової угоди.

16.05.2018 року Державна іпотечна установа звернулась до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у місті Києві з повторною заявою про відкриття виконавчого провадження, з проханням винести постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання ухвали Господарського суду м. Києва у справі №910/21864/15 від 20.01.2016 року. 16.05.2018р. вказана заява разом з виконавчим документом та додатками до нього була отримана Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у місті Києві.

18.05.2018 року старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у місті Києві - Шереметом Олександром Вікторовичем (далі - старший д/в Шеремет О.В.) винесено Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу Державній іпотечній установі без прийняття до виконання (далі - Повідомлення).

07.06.2018 року Державною іпотечною установою отримано повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 18.05.2018 року. В повідомленні старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у місті Києві - Шеремет Олександр Вікторович в якості підстави для повернення та відмови в прийнятті до виконання виконавчого документу послався на вимоги п. 4 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р .і тим, що Боржник перебуває у ліквідації, а тому необхідно Стягувачу в судовому порядку змінити Боржника з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Однак, з даним Повідомленням скаржник не погодився в зв'язку з чим звернувся до суду зі скаргою а дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві - Шеремет О.В.

В обґрунтування поданої скарги заявник посилався на те, що підстава для відмови у відкритті виконавчого провадження не узгоджується з нормами чинного законодавства та Законом України «Про виконавче провадження».

В зв'язку з вищевикладеним скаржник просить суд:

1) Визнати незаконними дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у місті Києві - Шеремета Олександра Вікторовича при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 18.05.2018р.

2) Скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 18.05.2018р. яке винесене старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у місті Києві - Шереметом Олександром Вікторовичем.

3) Зобов'язати старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у місті Києві - Шеремета Олександра Вікторовича відкрити виконавче провадження щодо виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 20.01.2016р. №910/21864/15 про виконання Мирової угоди.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні скарги з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 року (суддя Якименко М.М.) затверджено мирову угоду від 25 грудня 2015 року у справі 910/21864/15, укладену між Державною іпотечною установою та Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" у справі за позовом про стягнення 179 830 369,71 грн.

За приписами статей 526, 629 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У пункті 1 мирової угоди сторони погодили, що відповідач визнає та підтверджує свою заборгованість перед Позивачем за Кредитним договором № 17/4 від 11.02.2015 (далі - Кредитний договір), стягнення якої є предметом позовних вимог у справі № 910/21864/15 та яка становить 187 864 220,55 (сто вісімдесят сім мільйонів вісімсот шістдесят чотири тисячі двісті двадцять гривень) 55 коп., з яких: 155 285 654,67 грн. - заборгованість за основним боргом, 6 444 141,95 грн. - сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом, пеня, нарахована на суму заборгованості за кредитом та на суму заборгованості за процентами за користування кредитом, що становить 24 847 396,44 грн., 3% річних нарахованих на суму заборгованості за кредитом та на суму заборгованості за процентами за користування кредитом, що становить 1 270 027,49 грн., штраф - 17 000,00 грн.. Розмір судового збору у даній справі становить 73 080 грн. Сума боргу підтверджується актом звіряння розміру заборгованості станом на 18.09.2015р. В силу вимог Закону У країни «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», подальше нарахування процентів та штрафних санкцій Позивачем не здійснюється з моменту введення Тимчасової адміністрації в Банку.

Відповідно до п. 2 мирової угоди, погашення вказаного в п.1 цієї Мирової угоди боргу здійснюється шляхом звернення стягнення на предмет застави, а саме - майнові права за договорами, (далі - «Майнові права»), які виникли з Договору застави майнових прав №17/4-3, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. зареєстрованим в реєстрі за № 615 (далі - «Договір застави»), укладеного в якості забезпечення за Кредитним договором та Договору відступлення права вимоги №17/4-В від 11 лютого 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., за реєстровим № 616 укладеному між тими ж Сторонами з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права вимоги (далі - «Договір відступлення»).

В ухвалі суду про затвердження мирової угоди зазначено, що дана ухвала набирає законної сили 20.01.2016 року та є виконавчим документом у розумінні ст.ст. 3, 19 Закону України «Про виконавче провадження», який може бути пред'явлений до примусового виконання в порядку, передбаченому зазначеним Законом протягом 1 (одного) року з наступного дня після його прийняття до 20.01.2017 року, у разі невиконання умов затвердженої мирової угоди. Підпис судці засвідчено гербовою печаткою суду.

Мирова угода за своєю правовою природою це правочин, який укладається сторонами з метою припинення спору на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спору, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і вона, як правило, виконується добровільно. В іншому разі мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент затвердження мирової угоди) у виконавчому документі повинні бути зазначені: 1) назва документа, дата видачі та найменування органу, посадової особи, що видали документ; 2) дата і номер рішення, за яким видано виконавчий документ; 3) найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних Осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за його наявності (для фізичних осіб - Платників податків), а також інші відомості, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, такі як дата і місце народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання чинності рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

В пункті 3.19. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження зі справи припинено. У разі ж ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов'язків за цією угодою:

- якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні пункту 2 частини другої статті 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою; тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах;

- якщо ж ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у статті 18 названого Закону, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди.

Під час винесення ухвали про затвердження мирової угоди, п.2 ч.2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент затвердження мирової угоди) відносив ухвали та постанови судів до виконавчих документів, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою.

Пунктом 3.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (надалі - постанова Пленуму ВГСУ №18) зазначено, що якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні пункту 2 частини другої статті 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою: тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах.

Станом на дату звернення Стягувача до виконавчої служби з заявою про відкриття провадження щодо примусового виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.01.2016, Закон України "Про виконавче провадження" викладено в новій редакції.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", чинного на момент звернення до органу державної виконавчої служби, необхідними реквізитами у виконавчому документі зокрема є:

- назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

- дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

- повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

- ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

- реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

- резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

- дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

- строк пред'явлення рішення до виконання.

З огляду на зазначене ухвала Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 цілком відповідає вимогам, встановленим ст. 4 чинного Закону України "Про виконавче провадження".

Підставою звернення до державної виконавчої служби Стягувачем зазначено невиконання Боржником вимог п. 8 мирової угоди, відповідно до умов якого сторони погодили, що разом із проведенням оцінки зазначеної у п. 7 цієї Мирової угоди Сторони укладають остаточний акт звіряння заборгованості, яким також визначають загальну суму платежів на виконання договорів зазначених у додатках до Договору відступлення, що були здійснені на банківські рахунки Позивача та Відповідача в період з 18.09.2015р. (включно) по дату такого звіряння. При цьому, при складанні такого акту Позивач зменшує заборгованість Відповідача перед ним на суму отриманих таких платежів за зазначений вище період, а Відповідач, в строк, зазначений в даному акті, зобов'язаний перерахувати на банківський рахунок Позивача, визначений у Кредитному договорі, загальну суму платежів на виконання договорів зазначених у додатках до Договору відступлення, отриманих Відповідачем та відображену в акті, зазначеному у цьому пункті Мирової угоди.

З матеріалів та доводів скарги вбачається, що Стягувач вимагає виконання вищезазначеного пункту 8 Мирової угоди, шляхом примусового зобов'язання державним виконавцем підписання зазначеного Акту в редакції Стягувача.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен не лише правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін, а й додержуватись норм процесуального права.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Положеннями ст.20 Господарського кодексу України та ст. 16 Цивільного Кодексу України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання.

Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного вирішення господарського спору.

У відповідності до ч. 1,2 ст. 86 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до вимог ст. 77 ГПК України, встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, що також закріплено в роз'ясненнях Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 Постанови «Про судове рішення» від 18.12.09 № 14, де передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В той же час скарга Стягувача на дії державного виконавця не містить обґрунтувань порушення державним виконавцем вимог Закону, оскільки Стягувачем не наведено обставин на спростування доводів стосовно того, що виконання рішень v неплатоспроможному банку, відбувається відповідно до порядку та вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів Фізичних осіб», як і не містить обґрунтування порушення прав та охоронюваних інтересів Стягувача.

Крім того, в порядку частини 3 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, не підлягає доказуванню загальновідома інформація, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 року № 612, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк 17.09.2015 року «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно із даним рішенням в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18.09.2015 року по 17.12.2015 року включно: призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській О.С. строком на 3 місяці з 18.09.2015 року по 17.12.2015 рік включно.

За пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Національний банк України 17.12.2015 року прийняв постанову №898 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит».

18 грудня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 230 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», заступника начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявську О.С. призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та делеговано всі повноваження ліквідатора банку на два роки з 18.12.2015 року по 17.12.2017 року.

В той же час, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.11.2017 № 5175 продовжено строк ліквідаційної процедури AT «Банк «Фінанси та Кредит» на два роки та призначено уповноваженою особою на ліквідацію та делеговано повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієно Ю.П.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

При цьому у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому розпочата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, тому даний Закон підлягає переважному застосуванню до спірних правовідносин в співвідношенні з іншими законодавчими актами України, в тому числі й з Цивільним кодексом України, що також випливає з п.8 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, та узгоджується з позицією викладеною в постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2001цс15, відповідно до якої висловлено: «у спорах пов'язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах».

Після початку процедури ліквідації банку задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону.

Позиція Стягувача є неоднозначною, оскільки, наразі вимагаючи від державного виконавця прийняти до виконання ухвалу про затвердження мирової угоди, Стягувач, свідомо розуміючи, що даний документ буде повернутий Стягувачеві на підставі з п.4 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на зазначене, вимоги Стягувача щодо визнання дій державного виконавця неправомірними є необґрунтованими та такими, що суперечить імперативним нормам Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Додатково суд звертає увагу на передчасність заявлених у скарзі вимог, що полягає у ігноруванні Стягувачем виконання зобов'язань, встановлених Мировою угодою.

Так, посилаючись на невиконання Боржником п.8 Мирової угоди, Стягувач не зазначає про то факт, що даний пункт може бути виконаним за умови виконання п.7 та 9 цієї ж угоди, які в свою чергу визначають дії обох сторін необхідні для виконання п.8 Мирової угоди.

Так, у п.7 Мирової угоди сторонами погоджено, що права вимоги за договорами зазначеними у додатках до Договору відступлення підлягають оцінці суб'єктом оціночної діяльності, який буде залучений Фондом для визначення їх загальної вартості на підставі приписів ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та інших нормативно-правових актів. Позивач зобов'язується надавати всю необхідну інформацію для проведення незалежної оцінки суб'єктом оціночної діяльності предмету застави та предмету Договору про відступлення права вимоги, що входить до складу ліквідаційної маси.

В той же час, п.9 Мирової угоди передбачає, що під час укладення акту, визначеного у п. 8 цієї Мирової угоди, Сторони домовилися провести переговори щодо можливих шляхів погашення пені, зазначеної у п.1 Мирової угоди, про що буде зазначено в акті, укладеному на підставі п. 8 Мирової угоди.

Відповідно до п. 9.13 постанови Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не в праві самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Згідно до частини 3 ст. 343 ГПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, суд дійшов висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

При цьому суд звертає увагу скаржника на приписи ч. 5 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", згідно якої повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 233-235, 339, 343 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні скарги Державної іпотечної установи - відмовити.

Ухвала набирає законної сили 08.08.2018 року та відповідно до ст. 256 та підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту ухвали: 31.08.2018 року