РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.07.2018Справа № 910/12181/15
За позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання договору укладеним

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін:

від позивача - Богдан С.В. за довіреністю;

від відповідача - Мирутенко О.М. за довіреністю.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України укладеним на умовах, наведених у прохальній частині позовної заяви.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є власником складових ЄГТСУ та відповідно до положень ч. 4, 5 ст. 7-1 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" зобов'язаний укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством договір про експлуатацію складових газотранспортної системи.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити в позові з тих підстав, що чинним законодавством України закріплений принцип свободи договору та чинне законодавство не містить прямої вказівки щодо обов'язку відповідача укладати з позивачем виключно договори на експлуатацію належних відповідачу складових ЄГТС. Крім того, строк дії договору та ціну (вартість робіт/послуг) між сторонами не узгоджено та позивачем не обґрунтовано.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2015 позов задоволено частково, визнано укладеним договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України на умовах визначених у резолютивні частині судового рішення з моменту набрання рішенням законної сили.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2015 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.10.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Розпорядженням від 11.10.2017 призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/12181/15.

За результатами повторного автоматичного розподілу справа №910/12181/15 передана для подальшого розгляду судді Борисенко І.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 призначено розгляд справи на 14.11.2017.

14.11.2017 позивач подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що законодавством встановлена пряма заборона, яка не давала змоги укласти ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з ПАТ «Дніпропетровськгаз» Типовій договір на господарське відання чи користування. Натомість, тільки Типовий договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України, що затверджений постановою НКРЕ від 07.03.2013 року №228, не передбачає передачу майна на баланс підприємства позивача. Саме тому, ПАТ «Дніпропетровськгаз» з метою впорядкування належного використання газорозподільних мереж, власником яких є Відповідач, листом від 17.02.2015 звернувся до Відповідача з пропозицією укласти договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України, як такого, що не потребує передачу таких мереж на баланс Позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2017 відкладено розгляд справи до 12.12.2017.

12.12.2017 відповідачем подані письмові пояснення, в яких відповідач зазначив, що Закон України «Про засади функціонування ринку природного газу» втратив чинність з 01.10.2015, а постанова НКРЕ від 07.03.2013 №228 втратила чинність з 27.11.2015. З врахуванням викладеного, чинне на момент розгляду справи законодавство не містило прямої вказівки щодо обов'язку відповідача укласти з позивачем виключно договори на експлуатацію належних ПАТ "НАК "Нафтогаз України" складових ЄГТСУ, адже він як власник, відповідно до ст. 7-1 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" мав також право розпорядитися належними йому складовими ЄГТСУ шляхом передачі або у власність, або господарське відання чи користування газотранспортному/газорозподільному підприємству.

12.12.2017 позивачем подані пояснення відносно тверджень ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про те, що закон №2467 та постанова НКРЕ №228 втратити чинність. Позивач зазначив, що як і Закон України «Про засади функціонування ринку природного газу», що втратив чинність, так і нині діючий Закон України «Про ринок природного газу» зобов'язують власника газорозподільної мережі забезпечити її безпечну експлуатацію, яка може бути здійснена виключно Оператором ГРМ та, виключно на підставі договору на експлуатацію в редакції запропонованій позивачем, так як в силу заборони визначеної ст. 7 Закону України «Про трубопровідний транспорт» ПАТ «НАК «Нафтогаз України» немає права передавати своє майно у користування, господарське відання, або передавати у власність так як, дані види правочинів передбачають відчуження чи передачу майна з балансу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на баланс Оператора ГРМ. Також зазначив, що Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, що були затверджені постановою НКРЕ від 13.01.2010 року №12, на яку послався Відповідач і про яку зазначено в постанові Вищого господарського суду України від 04.10.2017 року по даній справі, втратили чинність 26.03.2017.

В судовому засіданні 12.12.2017 оголошено перерву до 23.01.2018.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017, чинної з 15.12.2017., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 23.01.2018 ухвалено здійснювати розгляд справи №910/12181/15 у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі №910/12181/15 призначено на 20.12.2018.

16.02.2018 через відділ діловодства суду відповідачем подано клопотання про закриття провадження у справі №910/12181/15 на підстав ч.1 ст. 231 ГПК України, оскільки предмет спору у справі №910/12181/15, яким є визнання договору укладеним, відсутній, зважаючи на те, що між сторонами щодо об'єкту «Підвідний газопровід середнього тиску до с. Нововознесенівка Синельниківського району Дніпропетровської області» вже існують договірні відносини, у вигляді договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України з протоколом розбіжностей від 09.02.2018.

20.02.2018 у судовому засіданні відповідно до ч. 5 ст. 183 ГПК України оголошено перерву в підготовчому засіданні до 13.03.2018.

13.03.2018 суд заслухавши сторін , порадившись на місці ухвалив ухвалу про оголошення перерви в судовому засідання до 26.04.2018.

20.04.2018 позивачем подані заперечення проти клопотання відповідача про закриття провадження у справі №910/12181/15. Так, позивач зазначив, що передання спору з приводу визнання з 01.01.2018р. договору на експлуатацію складових газорозподільної системи укладеним в редакції ПАТ «Дніпропетровська» свідчить про те, що позивач і відповідач не досягли згоди по всіх істотних умовах вказаного договору, у зв'язку з чим цей договір є неукладеним, що спростовує твердження відповідача про те, що між сторонами вже існують договірні відносини та те, що предмет спору по справі № 910/12181/15 відсутній. Крім того, позивач зазначив, що предметом спору по справі № 910/12181/15 є визнання з 01.02.2015 договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними та газорозподільними підприємствами) укладеним , тоді як предметом справи № 910/3160/18 є визнання укладеним з 01.01.2018 договору на експлуатацію складових газорозподільної системи. Вказані договори містять різні істотні умови, зокрема, строк їх дії, розраховані на різні періоди дії, а тому є безпідставним посилання відповідача у даній справі на спірні відносини між сторонами щодо укладення договору, які розглядаються у справі №910/3160/18. Отже, відповідач у своєму клопотанні посилається на договір на експлуатацію складових газорозподільної системи № SDp. 545-18 від 09.01.2018, який не має відношення до даної справі, крім того, такий договір не є укладеним, що свідчить про відсутність підстав для закриття провадження по справі №910/12181/15.

Розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі ч.1 ст. 231 ГПК України, суд відмовив у його задоволенні за недоведеністю підстав того, що відносини між сторонами щодо укладення договору є врегульованими, а предмет спору у даній справі є відсутнім.

26.04.2018 у відповідності до ст. 183 ГПК України оголосив перерву в підготовчому засіданні до 31.05.2018.

В підготовчому засіданні з'ясовані всі питання визначені ст. 182 Господарського процесуального кодекс України.

29.05.2018 позивачем подані додаткові пояснення по справі №910/12181/15, які долучені судом до матеріалів справи.

31.05.2018 суд ухвалив закрити підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті 19.06.2018.

19.06.2018 суд ухвалив ухвалу про оголошення перерви до 05.07.2018.

05.07.2018 через відділ діловодства суду позивачем подані додаткові пояснення по справі, в порядку ст. 42 ГПК України з приводу висновків Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 04.10.2017. У вказаних поясненнях позивач пояснив наступне:

- в силу законодавчо встановленої заборони (ч.6 ст.7 Закону України «Про трубопровідний транспорт») ПАТ «НАК «Нафтогаз України» передавати основні фонди на баланс інших підприємств та вчиняти правочини спрямовані на відчуження основних фондів, укладення договорів користування і господарського відання, які передбачають зміну балансоутримувача, або, наприклад, договору купівлі-продажу, є неможливим, але, при цьому, в рамках частини четвертої ст.71 Закону України від 08.07.2010 року №2467-VI «Про засади функціонування ринку природного газу» власники складових ЄГТСУ зобов'язані укласти з газорозподільним підприємством договір про експлуатацію таких складових. Отже, Вищим господарським судом помилково зроблений висновок про відсутність в чинному на момент розгляду справи законодавстві прямої вказівки щодо обов'язку відповідача укласти з позивачем виключно договори на експлуатацію належних ПАТ «НАК «Нафтогаз України» складових ЄГТСУ, оскільки наведеним підтверджується, що єдиним можливим варіантом врегулювання взаємовідносин між власником газової мережі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та Оператором ГРМ - ПАТ «Дніпропетровськгаз» щодо ділянки газопроводу с. Нововознесенівка Синельниківського району Дніпропетровської області, є укладення договору на експлуатацію складових ЄГТСУ;

- ПАТ «Дніпропетровськгаз» не є власником спірного газопроводу, не може бути й балансоутримувачем, орендарем, наймачем вказаного газопроводу в силу заборони, встановленої ч. 6 ст. 7 Закону України «Про трубопровідний транспорт». Отже, систематично контролювати технічний стан газопроводу шляхом проведення технічного обстеження газопроводу та здійснення інших заходів, передбачених Правилами безпеки системи газопостачання зобов'язаний Відповідач, як власник газопроводу. Однак, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не має можливості самостійно забезпечити належний технічний стан газопроводу, оскільки не має ні ліцензії, ні відповідних служб, а, тому, зобов'язане передати такі складові газорозподільному підприємству в законодавчо передбачений спосіб.

- постанова НКРЕ від 07.03.2013 року №228, є чинною на момент виникнення спірних правовідносин, затверджено Типовий договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами). Пунктом 2 Постанови №228 було зобов'язано власників складових Єдиної газотранспортної системи України та газотранспортні і газорозподільні підприємства привести свої договірні відносини у відповідність до вимог Типового договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами), затвердженого цією постановою, у місячний строк з дня набрання нею чинності. Враховуючи, що постановою №228 встановлено вимоги до договору на експлуатацію складових газорозподільної, то, договір має бути укладено саме у відповідності до постанови НКРЕ.

- договір на експлуатацію складових газорозподільної системи щодо ділянки газопроводу с. Нововознесенівка Синельниківського району Дніпропетровської області є договором, який укладається на підставі правового акта органу державної влади, а саме постанови №228, є обов'язковим для сторін такого договору, зміст цього договору має відповідати цьому акту, і в силу вимог діючого законодавства має бути визнаним судом укладеним.

- ПАТ «Дніпропетровськгаз» вважає, що Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, затверджені постановою НКРЕ від 13.01.2010 №12 не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

У судовому засіданні 05.07.2018 суд ухвалив ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 19.07.2018.

11.07.2018 відповідачем подані заперечення.

19.07.2018 через відділ діловодства суду позивачем подані додаткові пояснення на заперечення відповідача.

При розгляді справи по суті судом було заслухано вступне слово позивача та відповідача, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

У судовому засідання 19.07.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, дослідивши обставини, на дослідження яких вказав Вищий господарський суд України в постанові від 04.10.2017, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України" у 2004 році здійснило будівництво підвідного газопроводу середнього тиску до с. Нововознесенівска Синельниківського району Дніпропетровської області. Газопровід було підведено від с.Роздори.

Відповідно до акту Державної технічної комісії готовності закінченого будівництвом об'єкта експлуатації від 27.08.2004 ВАТ "Дніпропетровськгаз" (правонаступником якого є - ПАТ "Дніпропетровськгаз") було прийнято в експлуатацію ділянку газопроводу с. Нововознесенівка Сенельниківського району Дніпропетровської області загальною протяжністю 9,912 км.

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" є суб'єктом господарювання, основними видами діяльності якого є постачання та розподіл природного газу за регульованим тарифом, які проводяться на підставі виданих ліцензій: Ліцензія серії АВ №527256 від 13.08.2010 на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ; Ліцензія серії АЕ № 295530 від 24.03.2015 р. на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ; Ліцензія серії АВ № 527257 від 13.08.2010 р. на постачання природного, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом; Ліцензія серії АЕ № 295531 від 24.03.2015 р. на постачання природного, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Так, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" оператор Єдиної газотранспортної системи України (далі - оператор) - газотранспортне підприємство, на яке рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в нафтогазовому комплексі, покладено функції оперативно-диспетчерського управління з видобутку, транспортування, зберігання та розподілу природного газу з метою забезпечення безперебійного та безаварійного газопостачання споживачів України;

Функції оператора Єдиної газотранспортної системи України закріплюються за суб'єктом господарювання, засновником та власником якого може бути виключно держава, у тому числі через Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", або (у разі створення спільного підприємства) держава, у тому числі через Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (володіння не менше 51 відсотком корпоративних прав).

Таким чином, відповідно до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі відповідач) є оператором Єдиної газотранспортної системи України, зокрема і побудованого підвідного газопроводу середнього тиску до с. Нововознесенівка Сенельниківського району Дніпропетровської області, який знаходиться на його балансі.

Відповідно до акту Державної технічної комісії готовності закінченого будівництвом об'єкта експлуатації від 27.08.2004 року ВАТ "Дніпропетровськгаз" (правонаступником якого є - ПАТ "Дніпропетровськгаз", далі позивач) було прийнято в експлуатацію ділянку газопроводу с. Нововознесенівка Сенельниківського району Дніпропетровської області загальною протяжністю 9,912 км.

ПАТ "Дніпропетровськгаз" з метою впорядкування належного використання газорозподільних мереж, власником яких є ПАТ "НАК "Нафтогаз України", звернулося до ПАТ НАК "Нафтогаз України" з листом від 17.02.2015 вих. № 11/3-0060, в якому містилася пропозиція укласти договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України, як такого, що не потребує передачу таких мереж на баланс позивача.

ПАТ НАК "Нафтогаз України" на зазначений вище лист відповіді не надав. Про результати розгляду проекту договору не повідомив, що і стало підставою для подання даного позову предметом якого є матеріально-правові вимоги ПАТ "Дніпропетровськгаз" до ПАТ НАК "Нафтогаз України" про визнання укладеним з 01.02.2015 між ПАТ "Дніпроптеровськгаз" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України у редакції позивача.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що з 01.01.2013 набули чинності зміни до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" від 08.07.2010 №2467-VI, згідно з якими експлуатація складових ЄГТСУ здійснюється виключно газорозподільними або газотранспортними підприємствами (ч.5 ст.7-1). Власники складових ЄГТСУ зобов'язані передати належні їм складові ЄГТСУ у власність, господарське відання чи користування газотранспортному або газорозподільному підприємству чи укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством договір про експлуатацію таких складових.

У зв'язку із наведеним, Позивач наголошує, що оскільки ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є власником складових ЄГТСУ та при цьому не є газотранспортним або газорозподільним підприємством він за положеннями частини 4 та 5 статті 7-1 Закону № 2467-VI зобов'язаний укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством договір про експлуатацію складових газотранспортної системи.

Зазначений договір укладається відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання енергетики України від 07.03.2013 № 228 "Про затвердження Типового договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами)".

Предметом позову у даній справі є матеріально-правові вимоги ПАТ "Дніпропетровськгаз" до ПАТ НАК "Нафтогаз України" про визнання укладеним з 01.02.2015 між ПАТ"Дніпроптеровськгаз" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України у редакції ПАТ "Дніпропетровськгаз".

Згідно з ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладання яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Так, правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку природного газу визначені Законом України "Про засади функціонування ринку природного газу" від 08.07.2010 року N 2467-VI (зі змінами та доповненнями).

Статтею 3 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" встановлено, що державне управління у сфері функціонування ринку природного газу здійснює Кабінет Міністрів України та центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в нафтогазовому комплексі, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в нафтогазовому комплексі, у межах повноважень, визначених законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" суб'єкти ринку природного газу мають рівні права доступу до Єдиної газотранспортної системи України.

Частина 3 статті 7 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" визначає, що газотранспортні, газорозподільні та газодобувні підприємства під час здійснення транспортування та розподілу природного газу газопроводами, які перебувають у їхній власності чи користуванні на законних підставах, зобов'язані за зверненням суб'єктів ринку природного газу забезпечити їм доступ до цих мереж на підставі укладених договорів.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо плати за приєднання до мереж суб'єктів природних монополій" від 22.06.2012, який набрав чинності 01.01.2013, було доповнено Закон України "Про засади функціонування ринку природного газу" статтею 7-1, положеннями якої, передбачено, що власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов'язані забезпечити надійну та безпечну експлуатацію Єдиної газотранспортної системи України згідно з вимогами законодавства та правилами технічної експлуатації. У разі невиконання зазначених вимог власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов'язані передати належні їм складові Єдиної газотранспортної системи України у власність, господарське відання чи користування газотранспортному або газорозподільному підприємству чи укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством договір про експлуатацію таких складових. Експлуатація Єдиної газотранспортної системи України здійснюється виключно газотранспортними або газорозподільними підприємствами.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 07.03.2013 № 228 затверджено Типовий договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами).

Пункт 4 вищевказаної постанови НКРЕ передбачає, що ця постанова набирає чинності з 01 квітня 2013 року, але не раніше дня її офіційного опублікування. Дана постанова НКРЕ була опублікована та набрала чинності 12.04.2013.

Разом з тим, Закон України "Про засади функціонування ринку природного газу" втратив чинність з 01.10.2015, а Постанова НКРЕ від 07.03.2013 № 228 втратила чинність з 27.11.2015.

Положеннями ч. 5 ст. 7-1 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" встановлено, що експлуатація Єдиної газотранспортної системи України здійснюється виключно газотранспортними або газорозподільними підприємствами.

За наведених вище обставин, за висновком суду відповідач як власник складових ЄГТСУ не був обмежений законодавством у розпорядженні належними йому складовими ЄГТСУ шляхом укладання виключно договору на їх експлуатацію: такі складові можуть, зокрема, бути передані у користування або у господарське відання чи у власність газорозподільному/газопостачальному підприємству.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 3 ст. 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами ст. 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Частиною 1 ст.19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Разом з тим, відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента, та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, чинне на момент розгляду справи законодавство не містило прямої вказівки щодо обов'язку відповідача укласти з позивачем виключно договори на експлуатацію належних ПАТ "НАК "Нафтогаз України" складових ЄГТСУ, адже він як власник, відповідно до ст. 7-1 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" мав також право розпорядитися належними йому складовими ЄГТСУ шляхом передачі або у власність, або господарське відання чи користування газотранспортному/газорозподільному підприємству.

Також, Вищий господарський суд України у постанові від 04.10.2017 №910/12181/15, відправляючи справу на новий розгляд зазначив, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що чинне на момент розгляду справи законодавство не містило прямої вказівки щодо обов'язку відповідача укласти з позивачем виключно договори на експлуатацію належних ПАТ "НАК "Нафтогаз України" складових ЄГТСУ.

Також, у постанові Вищого господарського суду України від 04.10.2017, суд касаційної інстанції вказав, що поза увагою попередніх судових інстанцій також залишилось те, що діяльність позивача з розподілу природного газу регулюється Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, затверджених постановою НКРЕ від 13.01.2010 №12.

Пунктом 2.1.1 Ліцензійних умов передбачено, що однією з достатніх підстав для провадження господарської діяльності з розподілу природного газу є наявність у ліцензіата (в даному випадку ПАТ «Дніпропетровськгаз») розподільних мереж, які перебувають у його власності чи користуванні. Вимог щодо передачі складових ЄГТСУ у експлуатацію на підставі Типового договору, затвердженого НКРЕКП, Ліцензійні умови не містили.

Виходячи з системного аналізу Закону №2467 та Ліцензійних умов вбачається, що укладання договору на експлуатацію складових ЄГТСУ у відповідності до Типового договору, затвердженого Постановою НКРЕКП від 07.03.2013 №228, не є єдиною виключною обов'язковою умовою регулювання відносин між сторонами, пов'язаних з використанням газорозподільних об'єктів.

Як було зазначено раніше, об'єкт газорозподільної системи «Підвідний газопровід середнього тиску до с.Новознесенівка Синельниківського району, Дніпропетровської області» є власністю НАК «Нафтогаз України».

Частина 6 ст.319 ЦК України встановлює заборону державі (в тому числі і державним колегіальним органам - НКРЕКП) втручатися у здійснення власником права власності (в тому числі права користування, володіння та розпорядження своїм майном - об'єктами ГРМ).

При цьому 4.7 ст.319 ЦК України визначено, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

З умов спірного договору вбачається, що переданий в експлуатацію газопровід використовується позивачем у своїй господарській діяльності з розподілу та постачання природного газу для споживачів.

Використовуючи газопровід, Позивач зобов'язується утримувати його у належному технічному стані відповідно до вимог чинного законодавства та правил безпеки (розділ IV, додаток №2 до спірного договору).

Договір, визнання укладеним якого є предметом даного спору, передбачає, що власник, за належний йому на праві власності об'єкт, має сплачувати вартість послуг (робіт) з експлуатації позивачу.

Згідно з п.1.3 проекту договору надання послуг з експлуатації об'єкта включає здійснення виконавцем комплексу технічних заходів, необхідних для забезпечення розподілу (транспортування) природного газу, виконання робіт з технічного обслуговування, огляду, обстеження та поточного ремонту, в строки та порядку, що передбачені цим договором та чинним нормативно-правовими актами.

Проте, такі умови договору, які передбачають обов'язок НАК «Нафтогаз України» здійснювати оплату послуг ПАТ «Дніпропетровськгаз» суперечать Закону України «Про ринок природного газу».

Частина 3 ст.37 Закону України «Про ринок природного газу» (який набрав чинності 08.05.2015) передбачає, що оператор газорозподільної системи забезпечує здійснення покладених на нього цим Законом функцій за рахунок своїх фінансових, матеріально - технічних, людських та інших ресурсів.

Таким чином, Законом України «Про ринок природного газу» визначено обов'язок оператора ГРМ за свій рахунок здійснювати експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток газорозподільної системи.

НАК «Нафтогаз України» не здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу та не використовує у своїй діяльності складові газорозподільної системи, що йому належать у зв'язку з відсутністю відповідної ліцензії. Спірний об'єкт газопостачання використовується ПАТ «Дніпропетровськгаз» у своїй господарській діяльності з розподілу природного газу, з метою отримання прибутку.

При цьому, послуги з експлуатації та технічного обслуговування об'єкта надаються ПАТ «Дніпропетровськгаз» не НАК «Нафтогаз України», а споживачам природного газу.

Складовою відпускної ціни на природний газ для споживачів є вартість послуг з транспортування та постачання природного газу відповідно до п.1.3. Методики розрахунку тарифів на транспортування та постачання природного газу для підприємств з газопостачання та газифікації, затвердженої постановою НКРЕКП від 04.09.2002 № 983.

Згідно з п.4.1 Методики основними аналітичними показниками при визначенні тарифів на послуги з транспортування і постачання природного газу є витрати підприємства, які відповідно до п.2 цієї Методики в значній мірі залежать від обсягу робіт при обслуговуванні, утриманні і експлуатації систем газопостачання.

Тобто, витрати, пов'язані з технічним обслуговуванням, утриманням та експлуатацією систем газопостачання, є складовою тарифу на транспортування природного газу газорозподільними трубопроводами, який, в свою чергу є складовою ціни на природний газ для споживачів.

При цьому чинним законодавством передбачена компенсація газорозподільним (газопостачальним) підприємства витрат, пов'язаних з технічним обслуговуванням складових ЄГТСУ (шляхом включення таких витрат до структури тарифу).

Відповідно до ч.2 ст.189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору.

У пункті 2.1 розділу II спірного Договору Позивачем визначена вартість послуг (робіт) за цим договором, яка складає 69 139,56 грн., крім того ПДВ - 13 827,91 грн.

Оскільки витрати позивача, пов'язані з технічним обслуговуванням газопроводів покриваються за рахунок включення таких витрат до тарифу на розподіл природного газу (який є складовою ціни на природний газ для споживачів), визначена у спірному договорі ціна є необґрунтованою. Ціна між сторонами узгоджена не була.

Отже, Позивач не врахував майнових інтересів НАК «Нафтогаз України» як суб'єкта підприємницької діяльності та порушив визначальні принципи здійснення підприємницької діяльності та засади цивільного законодавства.

Відтак, оскільки договір на експлуатацію складових ЄГТСУ, визнання укладеним якого є предметом даної справи не базується на державному замовлені; не є обов'язковим для укладання в силу прямої норми закону; жодних попередніх домовленостей та/або угод щодо укладання договору сторони не заключали, відсутні законні підстави зобов'язувати НАК «Нафтогаз України» укладати спірний договір на експлуатацію складових ЄГТСУ та у задоволенні позову ПАТ «Дніпропетровськгаз» слід відмовити.

Посилання позивача на те, що Вищий господарський суд України допустив помилкові висновки у своїй постанові від 04.10.2017 є безпідставними та юридично неспроможними.

Судом визнаються також безпідставними посилання позивача на Правила безпеки систем газопостачання, які затверджені наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 №285, оскільки останні набрали чинності - 07.07.2015 (тобто після подання позовної заяви), а відтак не можуть братись судом до уваги.

За встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237-238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку в порядку встановленому в ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 01.08.2018

Суддя І.І. Борисенко