РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року Справа № 924/232/18

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Першко А.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги сільськогосподарського національного виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" та дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 26 червня 2018 року в справі №924/232/18 (суддя Вибодовський О.Д.)

час та місце ухвалення: 26 червня 2018 року; м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1; вступна і резолютивна частина проголошена о 13:07 год; повний текст рішення складено 27 червня 2018 року

за позовом сільськогосподарського національного виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив"

до дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод"

про стягнення 8 849 836 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Шаповалова К.Г.;

відповідача - Гаврилюк Т.В..

Заяв про відвід (самовідвід) судді (суддів) та секретаря судового засідання, з підстав, визначених статтями 35-37 ГПК України не надходило. Клопотань про роз'яснення прав та обов'язків, відповідно до статті 205 ГПК України, не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 26 червня 2018 року в справі №924/232/18 за позовом сільськогосподарського національного виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" (надалі-Позивач) до дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" (надалі - Відповідач) про стягнення 8 849 836 грн було призначено судову економічну експертизу, на вирішення якої було поставлені питання: "Чи підтверджується документально та нормативно заявлена Позивачем до стягнення заборгованість за договором поставки молока №3 від 31 січня 2017 року станом на 30 березня 2018 року в сумі 5 171 102 грн.?"; "Який розмір заборгованості Відповідача за договором поставки молока №3 від 31 січня 2017 року станом на 30 березня 2018 року перед Позивачем, із врахуванням всіх проплат, проведених Відповідачем?".

Виносячи дану ухвалу, місцевий господарський суд вказав, що як вбачається із матеріалів справи, доводів Позивача та Відповідача, між сторонами виникла розбіжність у сумі заборгованості за договором поставки молока №3 від 31 січня 2017 року станом на 30 березня 2018 року та водночас, як слідує із відзиву Відповідача на позов, дані про заборгованість різняться із визначеною Позивачем заборгованістю. З огляду на що, суд першої інстанції прийшов до висновку про доцільність призначення у даній справі судової економічної експертизи.

Не погоджуючись із винесеною судом першої інстанції ухвалою, Відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 7; а.с. 10-19), в якій, з підстав, вказаних в ній, просив суд змінити оскаржувану ухвалу, шляхом доручення проведення експертизи іншій експертній установі.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу, Відповідач зазначає, що територіально представники як Позивача так і Відповідача знаходяться у м. Києві, тобто направлення сторонами за вимогою експерта додаткових документів у м. Києві, значно скоротить час їх надання, а відтак загальний час, необхідний для проведення експертного дослідження. З огляду на вказане, Відповідач просить суд доручити проведення судової економічної експертизи по даній справі Київському науково-дослідницькому інституту судових експертиз.

Водночас, не погоджуючись із винесеною судом першої інстанції ухвалою, Позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 7; а.с. 44-50), в якій, з підстав, вказаних в ній, просив суд скасувати оскаржувану ухвалу, а справу №924/232/18 направити для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції.

В обгрунтування даної апеляційної скарги, Позивач вказує на те, що оскільки предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором поставки, підстав для призначення судової експертизи немає, з огляду на те, що суд володіє достатніми знаннями для встановлення фактів, що входять до предмету доказування. Крім того, на думку Позивача, суд може самостійно здійснити оцінку доказів у справі.

Також, як вважає Позивач, визначені судом питання щодо розміру заявленої до стягнення заборгованості, не відповідає видам та завданням судової економічної експертизи, орієнтовному переліку питань, передбаченому Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз за №53/5. На переконання Позивача, питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після грунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення, що, як вважає Позивач, було проігноровано судом першої інстанції. Окрім того, Позивач вказує, що судом не було обгрунтовано дійсної необхідності у призначенні судової експертизи та не можливості розгляду позовних вимог по суті, за результатами оцінки наявних у справі доказів.

Автоматизованою системою документообігу суду було визначено колегію суддів для розгляду справи №924/232/18 у складі: головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Бучинська Г.Б., суддя Розізнана І.В..

Ухвалами суду від 23 липня 2018 року (том 7; а.с. 6, 41), з підстав, вказаних в них, було відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Позивача та Відповідача, а справу було призначено до розгляду на 15 серпня 2018 року на 10:30 год..

На виконання вимог суду, викладених в ухвалі від 23 липня 2018 року, Позивач надіслав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу Відповідача (том 7; а.с. 69-74), в якому з підстав, наведених в ньому, вважає апеляційну скаргу Відповідача безпідставною та необгрунтованою, а тому просить суд відмовити в її задоволенні, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу №924/232/18 направити для продовження розгляду по суті.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 02 серпня 2018 року в справі №924/232/18 у зв'язку із перебуванням у щорічній основній відпустці судді-доповідача Грязнова В.В., та відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 19, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та пункту 9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, було призначено повторний автоматизований розподіл справи №924/232/18.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до її складу та визначено новий: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Розізнана І.В., суддя Бучинська Г.Б..

Водночас, ухвалою суду від 06 серпня 2018 року (том 7; а.с. 87), з підстав, вказаних в ній: апеляційні скарги Позивача та Відповідача було прийнято до провадження у новому складі суду; задоволено клопотання Позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, з дорученням забезпечити її проведення господарському суду м. Києва; розгляд справи було перепризначено на 22 серпня 2018 року на 16:30 год..

Суд констатує, що на поштову адресу суду від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу Позивача (том 7; а.с. 96-98), в якому Відповідач, з огляду на підстави, наведені в ньому, просить суд апеляційну скаргу Позивача залишити без задоволення.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 21 серпня 2018 року у зв'язку із перебуванням у відпустці судді (члена колегії) Бучинської Г.Б. та відповідно до пункту 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та пункту 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді було призначено автоматичну зміну складу колегії суддів.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів, автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до її складу та визначено новий склад, а саме: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л., суддя Розізнана І.В..

В свою чергу, ухвалою суду від 21 серпня 2018 року (том 7; а.с. 161) апеляційні скарги Позивача та Відповідача були прийняті до провадження у новому складі суду.

В судовому засіданні від 22 серпня 2018 року в режимі відеоконференції, представник Позивача підтримав апеляційну скаргу, з підстав, наведених в ній, просив суд її задоволити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а матеріали даної справи направити до місцевого господарського суду, для розгляду по суті. Водночас, представник Позивача, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу Відповідача, просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Відповідача, з огляду на її безпідставність та необгрунтованість.

В судовому засіданні від 22 серпня 2018 року в режимі відеоконференції, представник Відповідача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, просив суд її задоволити, а ухвалу місцевого господарського суду змінити, шляхом доручення проведення експертизи іншій експертній установі. Разом з тим, представник Відповідача просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Позивача, з підстав, що наведені у відзиві на апеляційну скаргу.

Крім того, в судовому засіданні представники Позивача та Відповідача вказали на порушення судом процесу, з огляду на те, що признаючи експертизу, місцевий господарський суд взагалі не поцікавився думкою сторін щодо експертної установи, котрій доручити проведення судової експертизи.

Заслухавши представників Позивача та Відповідача, дослідивши справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційних скарг та відзивів стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до висновку що апеляційну скаргу Позивача слід задоволити, в задоволенні апеляційної скарги Відповідача слід відмовити, скасувавши при цьому ухвалу суду першої інстанції.

При цьому Рівненський апеляційний господарський суд виходив з наступного.

Як встановлено апеляційним судом, ухвалою місцевого господарського суду від 26 червня 2018 року в даній справі було призначено судову економічну експертизу, для встановлення фактичної суми основного боргу за договором поставки молока №3 від 31 січня 2017 року, станом на 30 березня 2018 року

На вирішення судової експертизи місцевим господарським судом було поставлено наступні питання:

- "Чи підтверджується документально та нормативно заявлена Позивачем до стягнення заборгованість за договором поставки молока №3 від 31 січня 2017 року станом на 30 березня 2018 року в сумі 5 171 102 грн?";

- "Який розмір заборгованості Відповідача за договором поставки молока №3 від 31 січня 2017 року станом на 30 березня 2018 року перед Позивачем, із врахуванням всіх проплат, проведених Відповідачем?".

Відповідно до статті частини 1 статті 99 ГПК України: суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Одночасно суд зупинив провадження у справі №924/232/18 до отримання висновку експерта.

Апеляційний господарський суд, переглядає законність та обгрунтованість оскаржуваної ухвали за апеляційними скаргами Позивача та Відповідача, поданими відповідно до статті 255 ГПК України.

В силу дії частини 3 статті 99 ГПК України: при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

Згідно частини 4 статті 99 ГПК України, питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Приписами частини 6 статті 99 ГПК України визначено, що питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Рівненським апеляційним господарським судом встановлено, що експертиза призначена місцевим господарським судом з порушенням вказаних норм.

Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу". Особа, яка проводить судову експертизу (далі - судовий експерт) користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 69 ГПК України.

Згідно статті 1 Закону України "Про судову експертизу", судова експертиза це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні судового слідства. При цьому, неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямоване на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких, чинним законодавством віднесено до компетенції суду, адже приписами абзацу 2 частини 2 статті 98 ГПК України визначено, що: предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року за № 53/5, основними завданнями експертизи документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності (економічної експертизи) є, зокрема: визначення документальної обґрунтованості розміру нестачі або надлишків товарно-матеріальних цінностей і грошових коштів, періоду і місця їх утворення; визначення документальної обґрунтованості оформлення операцій з одержання, зберігання, виготовлення, реалізації товарно-матеріальних цінностей, у тому числі грошових, основних засобів, надання послуг; визначення документальної обґрунтованості відображення в обліку грошових коштів, цінних паперів; установлення відповідності чинному законодавству відображення в податковому обліку доходів та витрат за фінансово-господарськими операціями, що підлягають оподаткуванню податком на прибуток; визначення відповідності чинному законодавству відображення в податковому обліку податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Водночас, апеляційний господарський суд наголошує на тому, що неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, задовольняючи клопотання Відповідача про призначення експертизи у справі, звернув увагу на розбіжності у наданих сторонами розрахунках; враховано при цьому значний об'єм платіжних та розрахункових документів, наданих для перевірки розрахунків, та значний період нарахування. Враховано також, що наявні у справі докази є взаємно суперечливими, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що для вирішення справи необхідні спеціальні знання щодо встановлення дійсної суми боргу із врахуванням часткових проплат, і не проведення судової експертизи залишить без належної оцінки надані сторонами докази.

Рівненський апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про доцільність призначення економічної експертизи у даній справі, враховуючи, що надані сторонами розрахунки і докази є суперечливими, при цьому перевірці підлягають розрахунки за значний період часу з урахуванням неодноразової зміни умов договору щодо строків оплати, з урахуванням різних ґатунків продукції та з урахуванням значної кількості господарських операцій, правильність обліку яких сторонами має бути перевірена.

Однак, як вже вказувалось вище в даній постанові, приписами абзацу 2 частини 2 статті 98 ГПК України чітко передбачено, що предметом висновку експерта не можуть бути питання права, тоді як суд першої інстанції не врахував наведеного при визначенні питань.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції питання "Чи підтверджується документально та нормативно заявлена Позивачем до стягнення заборгованість за договором поставки молока №3 від 31 січня 2017 року станом на 30 березня 2018 року в сумі 5 171 102 грн.?" саме направлене на оцінку відповідності позовної вимоги про стягнення боргу нормам чинного законодавства. Крім того, колегія суду вважає, що питання питання "Який розмір заборгованості Відповідача за договором поставки молока №3 від 31 січня 2017 року станом на 30 березня 2018 року перед Позивачем, із врахуванням всіх проплат, проведених Відповідачем?" - належить до оцінки правомірності позовної вимоги саме судом, за дослідженням всіх доказів у справі в їх сукупності.

Суд констатує, що обов'язок надання правового аналізу вимог Позивача, встановлення розміру та моменту виникнення грошових вимог покладений на господарський суд, тоді як місцевий господарський суд на вирішення експерта поставив питання про розмір заборгованості та її нормативне підтвердження.

З огляду на викладене вище, сформульовані судом першої інстанції питання належать до сфери правової оцінки суду, ї їх вирішення чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Відтак, враховуючи факт того, що рішення у конкретній справі приймається господарським судом за дослідженими безпосередньо цим судом належних і допустимих доказів, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду не вправі коригувати питання, які визначив суд першої інстанції, а лише надає оцінку відповідності чи невідповідності такої процесуальної дії вимогам чинного законодавства.

Крім того, з матеріалів даної справи вбачається, що всупереч вимогам частини 3 статті 99 ГПК України, сторонам не надавалась можливість обрати експерта або експертну установу за взаємною згодою. Доводи про це наводились як Позивачем, так і Відповідачем та не спростовані матеріалами справи. При цьому, а ні в оскаржуваній ухвалі, а ні в інших матеріалах справи не вбачається, що суд першої інстанції надав сторонам таку можливість, та не вбачається, які конкретно обставини справи місцевий господарський суд врахував при обранні установи, крім зони регіонального обслуговування.

З урахуванням усього вищевикладеного в даній судовій постанові, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що експертиза у справі призначена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, а саме частини 2 статті 98 ГПК України, частин 3 та 6 статті 99 ГПК України, а тому скасовує оспорювану ухвалу та задовольняє апеляційну скаргу Позивача.

Водночас, з огляду на те, що в даній судовій постанові суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про скасування оскаржуваної ухвали, Рівненський апеляційний господарський суд констатує, що апеляційна скарга Відповідача щодо зміни ухвали в частині доручення проведення експертизи іншій експертній установі не може бути задоволена (навіть з урахуванням того, що вище в даній судовій постанові апеляційний господарський суд погодився з доводами Відповідача щодо порушень процедури при визначенні установи, що буде проводити експертизу). При цьому суд вказує на неможливість внесення змін у скасоване судове рішення, адже це апріорі не може призвести до будь-яких правових наслідків.

З огляду на вказане вище, суд апеляційної інстанції залишає без задоволення апеляційну скаргу Відповідача.

Разом з тим, суд констатує, що винесена місцевим господарським судом ухвала, перешкоджає подальшому розгляду справи по суті.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, зокрема, має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на усе вищевказане, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що в силу дії пункту 4 частини 1 статті 277 ГПК України є підставою для скасування оспорюваного рішення на підставі пункту 6 частини 1 статті 275 ГПК України.

З огляду ж на те, що апеляційний господарський суд скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому розгляду заяви, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 275 ГПК України, суд, скасовуючи дану ухвалу, направляє справу до суду першої інстанції, для продовження розгляду справи.

Керуючись статтями 129, 269-280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу сільськогосподарського національного виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 26 червня 2018 року в справі № 924/232/18 - задоволити.

2. Апеляційну скаргу дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 26 червня 2018 року в справі №924/232/18 - залишити без задоволення.

3. Ухвалу господарського суду Хмельницької області від 26 червня 2018 року в справі №924/232/18 - скасувати.

4. Справу № 924/232/18 направити до господарського суду Хмельницької області для продовження розгляду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

6. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

7. Справу №924/232/18 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови виготовлено 27 серпня 2018 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Розізнана І.В.