ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

м. Київ

06.09.2018

Справа № 910/10967/18

Суддя Господарського суду міста Києва Якименко М.М., розглянувши заяву № 3/06/3226 від 15.08.2018 року Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Державного підприємства "Українське державне аерогеодезичне підприємство" 164354,56 грн. боргу за договором на постачання електричної енергії № 71411 о/р № 3271411 від 01.02.2011 року, в редакції додаткової угоди від 12.07.2010 року, в тому числі 117 822,89 грн. боргу за спожиту активну електроенергію, 5699,96 грн. боргу за реактивну електроенергію, 26734,79 грн. пені, 3788,63 грн. процентів річних та 10308,29 грн. втрат від інфляції,

ВСТАНОВИВ:

17.08.2018 року до Господарського суду міста Києва надійшла заява Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Державного підприємства "Українське державне аерогеодезичне підприємство" 164354,56 грн. боргу за договором на постачання електричної енергії № 71411 о/р № 3271411 від 01.02.2011 року, в редакції додаткової угоди від 12.07.2010 року, в тому числі 117 822,89 грн. боргу за спожиту активну електроенергію, 5699,96 грн. боргу за реактивну електроенергію, 26734,79 грн. пені, 3788,63 грн. процентів річних та 10308,29 грн. втрат від інфляції.

Розглянувши подану заявником заяву та додані до неї документи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви про видачу судового наказу з наступних підстав.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

При цьому пунктами 4 та 5 ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, а також перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

При цьому у п.п.1, 3 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо заяву подано з порушеннями вимог ст.150 цього Кодексу, а також, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст.148 цього Кодексу.

Як встановлено судом, заява ПАТ "ДТЕК Київські електромережі" про видачу судового наказу обґрунтована наявністю заборгованості боржника за поставлену за укладеним між ПАТ "Київенерго", правонаступником якого є ПАТ "ДТЕК Київські електромережі", та Державним підприємством "Українське державне аерогеодезичне підприємство"договором на постачання електричної енергії № 71411 о/р № 3271411 від 01.02.2011 року, в редакції додаткової угоди від 12.07.2010 року, та спожиту боржником активну та реактивну електричну енергію.

При цьому в обґрунтування своїх вимог заявник посилається на наявність у ДП "Українське державне аерогеодезичне підприємство" заборгованості в сумі 117 822,89 грн. за активну електричну енергію та в сумі 5699,96 грн. за реактивну електричну енергію, яка виникла у зв’язку з неоплатою боржником як споживачем поставленої заявником електричної енергії, на підтвердження чого заявником надані копії актів про використану електричну енергію, актів прийняття - передавання товарної продукції, актів надання послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії, рахунків та рахунків - розшифровок.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право, вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Разом з тим, зазначаючи про здійснення боржником часткової оплати спожитої активної електроенергії в сумі 535084,38 грн. та реактивної електроенергії в сумі 24057,39 грн., заявником не додано до заяви про видачу судового наказу жодних доказів на підтвердження вказаних обставини, зокрема, довідки (виписки) обслуговуючого банку про надходження грошових коштів від боржника, що є порушенням п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, за висновками суду заявлена до стягнення 117822,89 грн. активної електроенергії та реактивної електроенергії в сумі 5699,96 грн. є непідтвердженою, оскільки з матеріалів заяви не вбачається наявності обставин оплати частини спожитої електроенергії, а саме 535084,38 грн. активної електроенергії та 24057,39 грн. реактивної електроенергії, та відповідно, загального залишку неоплаченої активної електроенергії на суму 117822,89 грн. та реактивної електроенергії на суму 5699,96 грн.

Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Відтак, безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідним доказом.

З викладеного слідує, що у зв'язку із ненаданням заявником відповідних документів, на підставі яких заявник звернувся з вимогами, та невідповідністю заявленої суми наявним доказам, у даному випадку існує спір про право.

З урахуванням викладеного, оскільки вимоги за заявою про видачу наказу не мають ознак безспірності, до заяви не додано відповідних доказів, які б підтверджували відсутність спору про право, заява Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Державного підприємства "Українське державне аерогеодезичне підприємство" 164354,56 грн. боргу за договором на постачання електричної енергії № 71411 о/р № 3271411 від 01.02.2011 року, в редакції додаткової угоди від 12.07.2010 року, в тому числі 117 822,89 грн. боргу за спожиту активну електроенергію, 5699,96 грн. боргу за реактивну електроенергію, подана з порушенням вимог, встановлених п.п. 4, 5 ч. 2, п. 4 ч.3 ст. 150, в зв’язку з чим згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України задоволенню не підлягає.

Окрім цього суд зазначає, що за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно приписів ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, проценти, передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, не мають характеру штрафних санкцій, а становлять особливий компенсаційний вид відповідальності, що відрізняється від штрафної, яка полягає, наприклад, у стягнення пені.

В свою чергу інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних затрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Також судом встановлено, що крім вимог про стягнення 10308,29 грн. інфляційних втрат та 3788,63 грн. 3% річних, заявник в поданій суду заяві також просить суд стягнути з боржника пеню в розмірі 26734,79 грн. за несвоєчасне виконання зобов'язань з оплати електроенергії за договором.

Згідно з приписами ст. ст. 216 – 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

При цьому суд зазначає, що вимоги про сплату пені та передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України інших нарахувань (процентів річних та втрат від інфляції) у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

Таким чином, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності, яка фактично не є заборгованістю у розумінні ст.148 Господарського процесуального кодексу України.

Суд зазначає, що вимоги Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" про стягнення з Державного підприємства "Українське державне аерогеодезичне підприємство" 26734,79 грн. пені, 3788,63 грн. процентів річних та 10308,29 грн. втрат від інфляції хоча і мають грошовий характер, проте не є за своєю правовою природою грошовою заборгованістю, стосовно якої Господарським судом міста Києва може бути видано судовий наказ на підставі ст.ст.147,148 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі, якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі, якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

При цьому, суд звертає увагу заявника, що відповідно до ст.153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.1, 2, 8, 9 ч.1 ст.152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Тобто, заявник має право повторно звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства "Українське державне аерогеодезичне підприємство" боргу за договором на постачання електричної енергії № 71411 о/р № 3271411 від 01.02.2011 року, в редакції додаткової угоди від 12.07.2010 року.

У відповідності до ст.ст. 147, 148, 150, п. 1, 3 ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 152, 153, 154 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити Приватному акціонерному товариству "ДТЕК Київські електромережі" у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Державного підприємства "Українське державне аерогеодезичне підприємство" 164354,56 грн. боргу за договором на постачання електричної енергії № 71411 о/р № 3271411 від 01.02.2011 року, в редакції додаткової угоди від 12.07.2010 року, в тому числі 117 822,89 грн. боргу за спожиту активну електроенергію, 5699,96 грн. боргу за реактивну електроенергію, 26734,79 грн. пені, 3788,63 грн. процентів річних та 10308,29 грн. втрат від інфляції.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її прийняття та відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України та підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI “Перехідні положення” Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Суддя                                                             М.М.Якименко