ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.09.2018

Справа № 910/7721/18

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оксі Таксі»

про стягнення 3 823,90 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» (надалі – ТОВ «Мастер-Авіа») звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оксі Таксі» (надалі – ТОВ «Оксі Таксі») про стягнення 27 823,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору про надання послуг тимчасового відстою транспортних засобів №МА390/17 від 10.11.2017 позивач надав послуги, а відповідач зобов’язання по оплаті наданих послуг не виконав, у зв’язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 24 000,00 грн. та заявляє про стягнення з відповідача пені у розмір 2 760,99 грн., 3% річних у розмірі 251,17 та інфляційних у розмірі 811,74 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2018 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) – протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначити строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

Вказана ухвала була отримана ТОВ «Оксі Таксі» 06.07.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №721, проте відзиву на позовну заяву відповідачем не подано.

19.07.2018 через канцелярію суду від ТОВ «Мастер-Авіа» надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмір 2 760,99 грн., 3% річних у розмірі 251,17 грн. та інфляційні у розмірі 811,74 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Таким чином, суд приймає заяву позивачу про зменшення розміру позовних вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

10.11.2017 між ТОВ «Мастер-Авіа» (товариство) та ТОВ «Оксі Таксі» (підприємство) був укладений договір про надання тимчасового відстою транспортних засобів №МА390/17 (надалі – «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого на підставі взаємної домовленості аеропорт надає підприємству частину території зі штучним покриттям на привокзальній площі Міжнародного пасажирського Терміналу «А» та пасажирського Терміналу «D» внутрішніх авіаліній Міжнародного аеропорту «Київ» (Жуляни) по вул. Медова, 2 (надалі Покриття) для тимчасового відстою 4 (чотирьох) легкових автомобілів підприємства, що здійснює свою виробничо-господарську діяльність на території Аеропорту, а підприємство сплачує за надані послуги в порядку і на умовах договору.

Згідно з п. 3.1.1 Договору підприємство сплачує Аеропорту попередню оплату за надання послуг тимчасового відстою 4 (чотирьох) легкових автомобілів щомісячно до 5 (п’ятого) числа поточного місяця за поточний місяць, незалежно від фактичного перебування транспортних засобів на покритті та наслідків виробничо-господарської діяльності підприємства, у розмірі – 6 666,67 грн. без ПДВ, ПДВ 20% - 1 333,33 грн., всього – 8 000,00 грн. (вісім тисяч грн. 00 коп.) з розрахунку 1 666,67 грн. без ПДВ за одне місце відстою згідно рахунку-фактури та акту виконаних робіт (наданих послуг).

Додатковою угодою №1 від 30.03.2018 до Договору сторони дійшли згоди про дострокове розірвання Договору з 01.04.2018.

На виконання умов Договору позивачем надано, а відповідачем прийнято у грудні 2017 року, лютому та березні 2018 року послуги на загальну суму 24 000,00 грн., що підтверджується Актами здачі – прийняття робіт (надання послуг) №9417 від 31.12.2017, №282 від 28.02.2018 та №1058 від 31.03.2018.

В свою чергу, відповідачем сплачено позивачу за надані у грудні 2017 року, лютому та березні 2018 року послуги 24 000,00 грн., що підтверджується банківської випискою з рахунку позивача.

Спір у справі виник у зв’язку із несвоєчасним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов’язання з оплати наданих послуг згідно Договору, у зв’язку з чим позивач заявляє про стягнення з відповідача пені у розмір 2 760,99 грн., 3% річних у розмірі 251,17 грн. та інфляційні у розмірі 811,74 грн.

Договір є договором надання послуг, а тому права та обов’язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору у грудня 2017 року, лютому та березні 2018 року позивачем надавались відповідачу послуги на загальну суму 24 000,00 грн.

Заперечень щодо наданих за Договором послуг в матеріалах справи не міститься, а навпаки наявні докази оплат таких послуг.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 3.1.1 Договору грошове зобов’язання відповідача по оплаті наданих позивачем послуг у грудні 2017 року, лютому та березні 2018 року повинно було виконуватись до 5 (п’ятого) числа поточного місяця за поточний місяць.

В той же час, надані позивачем послуги оплачені відповідачем 03.07.2018, що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасної оплати відповідачем наданих згідно Договору послуг. Крім того, даний факт не заперечується і самими відповідачем.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Звертаючись із даною позовною заявою, позивач просив стягнути з відповідача на його користь пеню у розмірі 2 760,99 грн., 3% річних у розмірі 251,17 та інфляційних у розмірі 811,74 грн. за несвоєчасну оплату наданих згідно Договору послуг за період прострочки з 06.12.2017 по 01.06.2018.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов’язку по оплаті наданих послуг не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов’язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов’язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.4 Договору у випадку несвоєчасної сплати платежів за договором, підприємству нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від простроченої суми коштів за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд вважає за можливе стягнути з відповідача пеню у розмірі 2 760,99 грн., нараховану за період з 06.12.2017 по 01.06.2018.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 251,17 грн. та інфляційні у розмірі 811,74 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ «Оксі Таксі» на користь ТОВ «Мастер-Авіа» пені у розмірі 2 760,29 грн., 3% річних у розмірі 251,17 грн. та інфляційних у розмірі 811,74 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оксі Таксі» (03110, м. Київ, вул. Пироговського, будинок 19, корпус 4; ідентифікаційний код 40300986) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» (03036, м. Київ, пр. Повітрофлотський, будинок 79; ідентифікаційний код 37053765) пеню у розмірі 2 760 (дві тисячі сімсот шістдесят) грн. 99 коп., 3% річних у розмірі 251 (двісті п’ятдесят одна) грн. 17 коп., інфляційні у розмірі 811 (вісімсот одинадцять) грн. 74 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя                                                                                                      В.П. Босий