ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

07 вересня 2018 року Справа № 915/569/18

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Алексєєва А.П.,

при секретарі судового засідання Степановій І.С.,

за результатами проведеного підготовчого засідання у справі

за позовом: керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області, 55213, Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Івана Виговського, 18

в інтересах держави

до

відповідача-1: ОСОБА_1, 55000, АДРЕСА_1 (код НОМЕР_1),

відповідача-2: Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, 55000, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Дружби народів, 48 (),

про: скасування рішення та визнання недійсним договору,

за участю представників:

прокурор: Бескровна І.І., службове посвідчення №035058 видане 13.08.2015 року дійсне до 13.08.2020 року;

від відповідача ОСОБА_1: ОСОБА_1, ОСОБА_2, адвокат, ордер 108605 від 10.08.2018 року; від відповідача - Южноукраїнської міської ради Миколаївської області: Чебан Я.С., довіреність № 33 від 25.07.2018 року.

ВСТАНОВИВ:

11.06.2018 року керівник Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області звернувся до господарського суду Миколаївської області в інтересах держави із позовом №(15-34)3825вих-18 від 08.06.2018 року до ОСОБА_1 та Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення Южноукраїнської міської ради від 23.02.2017 року № 524 про надання згоди на обмін нежитлового приміщення, яке знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Южноукраїнська, а саме нежитлового приміщення АДРЕСА_2;

- визнати недійсним укладений 17.03.2017 року між Южноукраїнською міською радою та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) договір міни нежитлового приміщення комунальної власності на житлове приміщення приватної власності, яким нежитлове приміщення АДРЕСА_2, обміняне на житлове приміщення АДРЕСА_3, та права власності на які 17.03.2017 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 19540583 та № 19544198.

Як на підставу позовних вимог прокурор посилається в тому числі на приписи ст. 19 Конституції України, ст.ст. 16, 24, 59, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст. 16, 21, 203, 215, 328, 715, 716 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 3, 15 Закону України "Про приватизацію державного майна", ст. 293 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду від 18.06.2018 року позовну заяву залишено без руху у зв'язку з наявністю недоліків та зазначено, що строк для усунення недоліків не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

25.06.2018 року прокурором усунуто недоліки позовної заяви.

27.07.2018 року судом було відкрите провадження у справі та призначено підготовче засідання на 27.07.2018 року.

27.07.2018 року за результатами судового засідання судом було винесено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 07.09.2018 року, у зв'язку із відсутністю доказів повідомлення відповідача-1.

07.09.2018 року відповідачами були надані клопотання про закриття провадження у справі за п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, в зв'язку із тим, що дана справа не підлягає розгляду в судах господарської юрисдикції. Відповідачі вказали, що прокурор неправильно визначив підсудність, зазначивши, що наявний спір стосується комунального приватизації майна.

Прокурор заперечував щодо доводів вказаних клопотань про неправильне визначення підсудності справи і підтримав свою позицію вказану у позові щодо підсудності вказаної справи господарським судам.

При визначенні підсудності прокурор послався на положення п. 2 ч. 1 ст. 20 ГПК України, згідно якого справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду, підсудні господарським судам, а також на положення ст. 1 та ст. 15 Закону України "Про приватизацію державного майна", зокрема які діяли під час виникнення спірних правовідносин.

Так згідно із ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного майна" приватизація державного майна (далі - приватизація) - платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований об'єкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки.

Частиною 4 ст. 3 вказаного Закону передбачено, що відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Виходячи із положень ст. 15 вказаного Закону та ст. 3 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" приватизація державного та комунального майна здійснюється шляхом продажу на аукціоні, за конкурсом, шляхом викупу.

Із змісту позову вбачається, що між відповідачами, як самостійними та рівноправними учасниками цивільних відносин, відбулася міна належного їм майна згідно положень ст. ст. 715, 716 ЦК України.

На думку прокурора, внаслідок здійсненого між відповідачами обміну об'єктами нерухомості фактично відбулася приватизація комунального майна.

Із обґрунтуванням прокурора про те, що справу необхідно розглядати за правилами господарського судочинства суд погодитися не може з огляду на те, що міна не визначена вказаним Законом, як один із способів приватизації, а саме не є продажем на аукціоні, за конкурсом або викупом. Отже, і не можна казати про приватизацію майна.

Таким чином, прокурор безпідставно послався на приписи п. 2 ч. 1 ст. 20 ГПК України при визначені підсудності справи саме господарському суду.

Не підлягає дана справа розгляду у порядку господарського судочинства і з огляду на положення інших пунктів ст. 20 ГПК України.

Так відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Отже зазначена справа не підсудна господарському суду з огляду на те, що спірні правовідносини не є господарськими, тобто такими, що виникли внаслідок здійснення господарської діяльності сторонами по справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно ч. 2 ст. 231 ГПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть, зокрема бути:

- визнання правочину недійсним

- визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, враховуючи спірні правовідносини, які склалися між суб'єктами цих відносини на підставі положень Цивільного кодексу України по розпорядженню належного їм майна, враховуючи юридичну рівність, майнову самостійність цих суб'єктів, а також відсутність у цих відносин ознак господарських, суд дійшов висновку, що дана справа підсудна судам цивільної юрисдикції.

Керуючись ст. 20, п. 2 ч. 2 ст. 185, п. 1 ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 231, ст. 234 ГПК України

УХВАЛИВ

1. Провадження у справі закрити.

2. Роз'яснити позивачеві, що розгляд справи відноситься до цивільної юрисдикції.

3. Сплачену суму судового збору в розмірі 7752,99 грн. за платіжним дорученням №393 від 03.04.2018 року повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного господарського суду у строки та порядку встановленому ГПК України.

Ухвала набирає законної сили відразу після її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано по 12.09.2018 року

Суддя А.П. Алексєєв