РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.08.2018Справа № 910/8199/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменній О.М. розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГАРДІАН"

про стягнення 14 096,49 грн.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Михайленко Д.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГАРДІАН" (відповідача) про стягнення матеріальних збитків у розмірі 14096,49 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" на підставі договору № 134776а7о добровільного страхування наземного транспортну від 14.04.2017, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому до позивача, відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу Daewoo державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в ТДВ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГАРДІАН" позивач просить стягнути з останнього матеріальні збитки у розмірі 14096,49 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/8199/18, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання у справі на 23.07.2018.

05.07.2018 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація по справі.

10.07.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів.

12.07.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання (вих. №12/07/18/5 від 12.07.2018) про продовження відповідачу строку на надання до суду відзиву на позовну заяву та відкладення судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2018 виправлено описку, допущену в пункті 3 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 26.06.2018 по справі № 910/8199/18.

В судове засідання 23.07.2018 представники учасників судового процесу не з'явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2018 розгляд справи №910/8199/18 відкладено 07.08.2018, задоволено клопотання відповідача про продовження строку на подання відзиву та продовжено відповідачу процесуальний строк на подання відзиву до 07.08.2018.

06.08.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що ним не порушено строки регламентної виплати, передбачені нормами спеціального закону. Також відповідач посилається на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру завданої шкоди внаслідок настання страхового випадку, оскільки згідно із висновком експертного автотоварознавчого дослідження №4611 складеного 19.03.2018, вартість відновлювального ремонту визначена без врахування втрати товарної вартості. Однак, відповідач посилається на те, що вартість відновлювального ремонту має вираховуватись з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та втрати товарної вартості.

Присутній в судовому засіданні представник позивача надав суду письмові пояснення щодо позовної заяви, в яких посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002, позивач зазначає, що не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, з вимогою виплати страхове відшкодування та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

В судовому засіданні 07.08.2018 оголошено перерву з розгляду справи по суті до 28.08.2018.

23.08.2018 через відділ діловодства суду позивачем подано відповідь на відзив та клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

В судове засідання 28.08.2018 представник позивача не з'явився.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.08.2018 надав пояснення по суті заперечень на позов.

В судовому засіданні 28.08.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 22 грудня 2017 року у м. Чорноморську Одеської області, відбулась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортних засобів: автомобіля Daewoo Lanos державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 22.01.2018 по справі №501/102/18 встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм транспортного засобу Daewoo Lanos державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 п/п. ґ) п. 8.7.3 Правил дорожнього руху.

Згідно із постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 22.01.2018 по справі №501/102/18 встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, на підставі договору № 134776а7о добровільного страхування наземного транспортну від 14.04.2017, укладеного з ОСОБА_3 (страхувальник) майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 були застраховані у позивача (строк дії договору з 29.04.2017 по 28.04.2018).

Згідно із висновком №4611 експертного автотоварознавчого дослідження складеного 19.03.2018, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових (матеріального збитку завданого власнику без урахування втрати товарної вартості) автомобіля Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 14799,82 грн.

Згідно із рахунком-фактурою ремонтної організації №GAS-06 від 27.03.2018 вартість відновлювального ремонту становить 14596,49 грн.

Позивачем затверджено страховий акт №АХА2369497 від 02.04.2018, згідно із яким позивачем у зв'язку із настанням 22.12.2017 страхового випадку, вирішено здійснити виплату страхового відшкодування в сумі 14596,49 грн.

На підставі страхового акту позивач здійснив виплату страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 14596,49 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №438861 від 03.04.2018 на суму 14596,49 грн.

Як підтверджено матеріалами справи, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом Daewoo Lanos державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в ТДВ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГАРДІАН" (відповідач у справі) згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/1096236, термін дії з 14.09.2017 по 13.09.2018 (копія полісу №АМ/1096236 наявна в матеріалах справи).

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 100000,00 грн. та франшизу у розмірі 500,00 грн.

Враховуючи те, що цивільна відповідальність осіб, які користуються транспортним засобом Daewoo Lanos державний реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована у відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування у сумі 14096,49 грн. за вирахуванням франшизи.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як встановлено судом, у відповідності до умов договору № 134776а7о добровільного страхування наземного транспортну від 14.04.2017, внаслідок настання 22.12.2017 страхового випадку (ДТП) позивачем згідно із платіжним дорученням№438861 від 03.04.2018 було виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 14596,49 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

На підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов'язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.

Згідно із положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, позивач в силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" набув права вимоги до відповідача у межах фактичних затрат.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються автомобілем Daewoo Lanos державний номерний знак НОМЕР_1, водій якого вчинив дорожньо-транспортну пригоду, була застрахована у відповідача відповідно до полісу №АМ/1096236 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то особою відповідальною за завдані в даному випадку збитки, відповідно положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах, передбачених вказаним Законом та договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, є відповідач.

Відповідно до ч. 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 22.01.2018 по справі №501/102/18 встановлено вину водія автомобіля Daewoo Lanos державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 22.12.2017.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт пошкодження автомобіля Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок його пошкодження особою, цивільно-правова відповідальність якої на час ДТП була застрахована у відповідача.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

В силу приписів ст. 22, ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у спорах, пов'язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними.

Тобто, відповідач, як страховик винної у ДТП особи, зобов'язаний відшкодувати завдані останньою збитки третій особі (у даному випадку - позивачу) в обсязі, визначеному Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092).

Пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, визначено що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Спеціальні норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір відшкодування страховиком шкоди (збитків), завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); шкодою, заподіяною майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду (пункт 32.4 статті 32); шкодою, пов'язаною із втратою товарної вартості транспортного засобу (пункт 32.7 статті 32); сумою франшизи, розрахованою за правилами пункту 12.1 статті 12.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля при встановленні вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов'язковим.

Пунктами 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, встановлено, що значення Е приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Винятком, стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

У відповідності до Висновку №4611 експертного автотоварознавчого дослідження значення коефіцієнту фізичного зносу (ЕЗ) автомобіля Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 є таким, що дорівнює нулю, оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди 22.12.2017 строк експлуатації вказаного транспортного засобу не перевищував визначених п.7.38 Методики строків (5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки).

Згідно із зазначеним Висновком №4611 експертного автотоварознавчого дослідження величина ВТВ (величина втрати товарної вартості - умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ) дорівнює 0 (нуль).

Разом з тим, обставини щодо наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу згідно та втрати товарної вартості згідно із Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надано.

У Висновку №4611 експертного автотоварознавчого дослідження складеного 19.03.2018 встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 14799,82 грн.

Також згідно із рахунком-фактурою ремонтної організації №GAS-06 від 27.03.2018 вартість відновлювального ремонту становить 14596,49 грн.

Виплата позивачем страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 14596,49 грн. підтверджується наявним матеріалах справи платіжним дорученням №438861 від 03.04.2018.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд вважає необґрунтованими заперечення відповідача наведені у відзиві щодо розміру страхового відшкодування.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/1096236, копія якого наявна в матеріалах справи , передбачено, що франшиза становить 500,00 грн.

Позивачем здійснено вирування франшизи у розмірі 500,00 грн., у зв'язку із чим сума страхового відшкодування, яка заявлена позивачем до стягнення становить 14096,49 грн.

Водночас, у відповідності до п. 35.1. ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", для отримання страхового відшкодування, потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

У розумінні наведеної норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" звернення до страховика із заявою про його виплату не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою та приписи ст. 35 зазначеного Закону підлягають застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Так, у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов'язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов'язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов'язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

Зазначена вище правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17.

При цьому, судом враховано, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Однак, заява про виплату страхового відшкодування не є досудовою претензією, а є обов'язковим елементом юридичного складу, за наявності якого у відповідача (страховика за полісом) настає обов'язок з виплати страхового відшкодування.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази подання позивачем або потерпілою особою заяви відповідачу на виплату страхового відшкодування за полісом №АМ/1096236 у відповідності до приписів ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

При цьому, самим позивачем у позові та письмових поясненнях від 07.08.2018 зазначено, що із заявою на виплату страхового відшкодування позивач до відповідача не звертався.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням наведеного, позивачем не було дотримано приписів Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо звернення до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні зазначених приписів суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у Господарському процесуальному кодексі України, полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Оскільки позивач не звертався до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування, то суд прийшов до висновку про відсутність порушеного права позивача станом на час звернення до суду та розгляду справи.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені судом обставини, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Дата складення повного тексту рішення: 03.09.2018.

Суддя О.В. Гулевець