ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/1357/18
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Принцевської Н.М., Колоколова С.І.

секретар судового засідання - Бендерук Є.О.

за участю представників учасників справи:

від ОСОБА_1, м. Одеса - ОСОБА_2 - за довіреністю від 01.12.2017 року № 1085;

від Споживчого товариства "Право на відпочинок", м. Одеса - Ровков С.О. - за довіреністю від 28.11.2017 року;

від ОСОБА_4, м. Одеса - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, м. Одеса

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.07.2018 року, м. Одеса, суддя Демешин О.А. (про відмову у відкритті провадження)

у справі № 916/1357/18

за позовом ОСОБА_1, м. Одеса

до Споживчого товариства "Право на відпочинок", м. Одеса, ОСОБА_4, м. Одеса

про визнання недійсними рішень загальних зборів членів Споживчого товариства "Право на відпочинок", довіреності та визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна

Короткий зміст позовних вимог і ухвали суду першої інстанції

У липні 2018 року ОСОБА_1, м. Одеса звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Споживчого товариства "Право на відпочинок", м. Одеса, ОСОБА_4, м. Одеса, в якій просив суд визнати недійсною довіреність від 01.07.2005 року № 1, видану Споживчим товариством «Право на відпочинок» ОСОБА_5 та підписану ОСОБА_6; визнати недійсним рішення Загальних зборів Споживчого Товариства «Право на відпочинок», оформлене протоколом від 30.09.2001 року № 3; визнати недійсним рішення Загальних зборів Споживчого Товариства «Право на відпочинок», оформлене протоколом від 25.03.2009 року № 11; визнати недійсним рішення Загальних зборів членів Споживчого товариства «Право на відпочинок», оформлене протоколом від 29.10.2017 року № 3/17; визнати недійсним рішення Загальних зборів членів Споживчого товариства «Право на відпочинок», оформлене протоколом від 05.11.2017 року № 4/17; визнати недійсним рішення правління Споживчого Товариства «Право на відпочинок», оформлене протоколом від 24.08.2017 року № 3/17; визнати недійсним рішення правління Споживчого Товариства «Право на відпочинок», оформлене протоколом від 21.11.2017 року № 5/17; визнати недійсним договір купівлі-продажу дачі АДРЕСА_1, та складається в цілому з одного дачного будинку літ. «Ж», загальною площею 58,2 кв. м., житловою площею 12,2 та надвірних господарських будівель та споруд, розташованих на земельній ділянці, площею 0,0747 га, яка знаходиться у фактичному користуванні кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, що був укладений 08 листопада 2017 року між Споживчим Товариством «Право на відпочинок» в особі виконавчого директора ОСОБА_7 та ОСОБА_4 та застосувати наслідки його недійсності; витребувати реєстраційну справу Дачно-будівельного кооперативу «Право на відпочинок» (Споживче товариство «Право на відпочинок», ідентифікаційний код - 23211610) з Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Юридичного департаменту Одеської міської ради за адресою 65009, м. Одеса, вул. Черняховського, 6.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.07.2018 року у справі №916/1357/18 (суддя Демешин О.А.) відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1, м. Одеса до м. Одеса, ОСОБА_4, м. Одеса про визнання недійсними рішень загальних зборів членів Споживчого Товариства „Право на відпочинок", довіреності та визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна з підстав порушення вимог Закону України «Про кооперацію».

Ухвала суду мотивована тим, що дана справа належить до юрисдикції місцевого загального суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1, м. Одеса з ухвалою суду не погодився, тому звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.07.2018 року у справі №916/1357/18 і направити справу для вирішення питання про відкриття провадження та розгляду справи в Господарський суд Одеської області.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права та неповним з'ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, на думку скаржника, судом першої інстанції невірно зроблено висновок щодо юрисдикції даної справи, Споживче товариство "Право на відпочинок", м. Одеса є господарською організацією, в якій виникли та існують корпоративні відносини. ОСОБА_1 як член Споживчого товариства "Право на відпочинок", м. Одеса є носієм корпоративних прав, тому даний спір відноситься до господарської юрисдикції.

Письмових пояснень від відповідачів на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово. Представник Споживчого Товариства „Право на відпочинок" усно надав заперечення на апеляційну скаргу. ОСОБА_8 до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить копія реєстру вихідної кореспонденції Одеського апеляційного господарського суду та роздруківка з офіційного сайту «Укрпошта». Про причини неявки суд не повідомив та не скористався своїми процесуальними правами на участь у судових засіданнях. Ухвалами Одеського апеляційного господарського суду явка сторін не визнавалась обов'язковою, строк розгляду ухвали обмежений, тому є підстави для розгляду апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 10.07.2018 року у справі №916/1357/18 не відповідає вимогам чинного процесуального законодавства України, тому підлягає скасуванню з направленням справи до Господарського суду Одеської області для вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: з п. 1.1. Статуту Споживчого товариства „Право на відпочинок", затвердженого загальними зборами Споживчого товариства „Право на відпочинок" протокол від 31 січня 2016 року № 8, зареєстрованого від 28.09.1995 року №23211610 Виконавчим комітетом Одеської міської ради за реєстровим номером №677, товариство - це юридична особа, утворена на підставі рішення загальних зборів його членів від 03 травня 2001 року, створена шляхом реорганізації, є правонаступником дачно-будівельного кооперативу „Право на відпочинок", утвореного на підставі добровільного об'єднання фізичних осіб - власників домоволодінь, колишніх членів дачно-будівельного кооперативу „Право на відпочинок", для реалізації їх права на оздоровлення та відпочинок, ведення спільної господарської діяльності з метою задоволення економічних, соціальних та споживчих потреб його членів та їх родин з експлуатації, використанню, управлінню місцями загального використання та майном за адресою: АДРЕСА_1

Норми права, які регулюють спірні правовідносини

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 цієї статті).

Стаття 124 Конституції України регламентує, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

За змістом ст. 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права".

Позиція ЄСПЛ засвідчує, що основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинно чинитися правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Під час визначення підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 3 ст. 167 Господарського кодексу України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Частиною 1 ст. 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до норм ст. 55 Господарського кодексу України. господарські організації - це юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

За змістом положень ч. 1 ст. 79 Господарського кодексу України господарськими товариствами визнаються підприємства або інші суб'єкти господарювання, створені юридичними особами та/або громадянами шляхом об'єднання їх майна і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку.

Статтею 1 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

У відповідності до ст. 6 Закону України "Про кооперацію" кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків та може мати печатки.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у прийнятті позовної заяви

Судова колегія зазначає, що з аналізу положень ст. 84 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 63, ч. ч. 1 та 3 ст. 167 Господарського кодексу України, Закону України «Про господарські товариства», Закону України «Про акціонерні товариства», ст.ст. 1, 19 і ч. ч. 1, 6 ст. 20 Закону України «Про фермерське господарство», ст. ст. 6, 8, 19 та 21 Закону України «Про кооперацію» корпоративні відносини виникають, зокрема, у господарських товариствах, виробничих кооперативах, фермерських господарствах, приватних підприємствах, заснованих на власності двох або більше осіб.

З огляду на наведені положення ст.ст. 167, 55 Господарського кодексу України корпоративні права характеризуються такими ознаками: 1) особа має частку у статутному капіталі господарської організації; 2) особа має права на участь в управлінні господарською організацією, 3) має право на отримання певної частини прибутку (дивідендів) господарської організації.

Відсутність майнового інтересу передбачає, що члени (учасники) громадського об'єднання не мають права на частку майна громадського об'єднання та не відповідають за його зобов'язаннями. Доходи або майно (активи) громадського об'єднання не підлягають розподілу між його членами (учасниками) і не можуть використовуватися для вигоди будь-якого окремого члена (учасника) громадського об'єднання, його посадових осіб (крім оплати їх праці та відрахувань на соціальні заходи).

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що питання щодо наявності або відсутності саме корпоративного спору у позивача із Споживчим товариством "Право на відпочинок", м. Одеса не може вирішуватись господарським судом на стадії відкриття провадження у справі, оскільки це потребує дослідження правоустановчих документів, норм законодавства, судової практики тощо, що можливо тільки після цієї стадії процесу.

Одеський апеляційний господарський суд вважає передчасним висновок місцевого господарського суду про те, що Споживче товариство "Право на відпочинок" не є носієм корпоративних прав і не є господарською організацією і не здійснює господарську діяльність, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність без дослідження цих питань в порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Для забезпечення принципів змагальності та рівності сторін для запобігання порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод колегія суддів вважає за необхідне надати доступ до правосуддя позивачу шляхом передачі матеріалів позовної заяви для надання правової оцінки та встановлення відповідності їх приписам чинного процесуального законодавства.

Приймаючи до уваги, що оскаржувана ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права, судова колегія дійшла висновку про необхідність її скасування та направлення позовної заяви для розгляду Господарському суду Одеської області та вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, а апеляційна скарга ОСОБА_1, м. Одеса підлягає задоволенню.

З огляду на те, що ухвала Господарського суду Одеської області від 10.07.2018 року у справі № 916/1357/18 підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд суду першої інстанції, то з урахуванням ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат у справі, у тому числі витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, має здійснити господарський суд, який прийматиме процесуальне рішення по справі в подальшому, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 129, 175, 269, 270, 271, 275, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.07.2018 року у справі № 916/1357/18 - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.07.2018 року у справі №916/1357/18 - скасувати.

Справу № 916/1357/18 передати на розгляд Господарському суду Одеської області зі стадії відкриття провадження у справі.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 05.09.2018 року, повний текст постанови складено 06.09.2018 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
С.І. Колоколов