ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2062/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ДП "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" (ДП "Харківстандартметрологія"), м. Харків
до ТОВ "ТД ИРБИС", м. Харків
про стягнення 40610,00 грн.
за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 10.08.18р.

ВСТАНОВИВ:

ДП "Харківський регіональний науково-виробничий центр старндартизації, метрології та сертифікації" (ДП "Харківстандартметрологія") звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з ТОВ "ТД ИРБИС" суму неустойки в розмірі 40610,00 грн. за договором Т69/10-17 від 17.10.17р. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 31.07.18р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи. Призначено судове засідання на "30" серпня 2018 р. о(об) 14:30.

13.08.18р. від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Дану заяву відповідач обґрунтовує наступним.

Так, відповідачем на адресу позивача направлено проект мирової угоди, відповідно до якої, з метою добровільного врегулювання спору відповідач здійснює оплату 10000,00 грн. та оплату судового збору. Також, відповідач вказав, що уповноважена особа позивача на прийняття рішень щодо підписання мирової угоди знаходиться у відпустці до 30.08.18р. Зважаючи на це, на думку відповідача розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження провадження не відповідає майновим інтересам сторін, зокрема відповідача.

Також, відповідач вказує, що твердження позивача про те, що останнім днем поставки товару за договором є саме 24.11.17р., а з 25.11.17р. може бути нарахована неустойка за прострочення поставки товару є хибним, що у свою чергу призвело до більшого нарахування суми неустойки.

Також, відповідач вказує, що посилання позивача на п. 7.2. договору поставки, як на па підставу нарахування неустойки за затримку поставки товару, є необґрунтованим, оскільки п. 7.2. передбачає відповідальність у вигляді пені саме за затримку поставки товару або поставки не в повному обсязі, тоді як поставка товару взагалі не відбулась.

Суд, дослідивши дану заяву, залишає її без задоволення у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 12 ГПК України передбачено, що справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Положеннями ч. 4 ст. 250 ГПК України передбачено, що якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про:

1) залишення заяви відповідача без задоволення;

2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Суд, розглянувши заяву представника відповідача не вбачає достатніх підстав для задоволення заяви відповідача про перехід до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, оскільки дана справа за ступенем складности заявлених позовних вимог та розміром заявлених вимог не відповідає критеріям, які висуваються Господарським процесуальним кодексом України для справ, розгляд яких має відбуватись за правилами загального позовного провадження.

Крім того, подані представником відповідача заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, не являються достатніми для необхідності здійснення переходу по даній справі за правилами загального провадження.

Таким чином, суд залишає заяву представника відповідача про здійснення розгляду справи в порядку загального провадження без задоволення.

27.08.18р. від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Суд, розглянувши вищевказане клопотання визнав його таким, що не суперечить чинному законодавству та інтересам сторін, а тому вважає за можливе його задовольнити.

Представник позивача в судове засідання 30.08.18р. не з`явився.

Представник відповідача в судовому засіданні 30.08.18р. проти позову заперечував, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи те, що норми Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

17 жовтня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ТД Ирбис (надалі - ТОВ ТД Ирбис або Постачальник) та Державним підприємством Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації (надалі - ДП Харківстандартметрологія або Покупець) був укладений договір №Т69/10-17 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник був зобовязаний поставити Покупцю Товар, зазначений в Специфікації до Договору, а Покупець - прийняти і оплатити такий Товар.

Згідно з п.3.1. Договору ціна Договору включає в себе ціну Товару і становить 1 310 000,00 грн. (один мільйон триста десять тисяч гривень 00 копійок) з ПДВ.

Пунктом 5.1. Договору встановлений строк поставки Товару: з 01.10.2017 року до 25.11.17 року та відповідно п. 6.3.1. Договору постачальник зобовязаний забезпечити поставку Товару у строки, встановлені Договором.

Отже, останній день належного виконання Постачальником зобовязання щодо поставки Товару - 24.11.2017 року.

Відповідно до п. 6.2.1. Договору Покупець має право розірвати цей Договір в односторонньому порядку у разі прострочення Постачальником поставки Товару понад 7 (сім) календарних днів. У разі розірвання цього Договору в односторонньому порядку, Покупець зобовязаний направити Постачальнику письмове повідомлення про розірвання Договору рекомендованим листом. В такому випадку Договір вважається розірваним через 5 (пять) календарних днів з дати направлення повідомлення.

Оскільки станом на 19.12.2017 року Постачальник не здійснив поставку Товару та порушив строк поставки Товару понад 7 календарних днів, Покупцем 20.12.2017 року було направлено лист-повідомлення від 19.12.2017 року вих.№3103/27 про одностороннє розірвання Договору, що підтверджується повідомленням про відправлення з описом вкладення.

Таким чином, зазначений Договір є розірваний 26.12.2017 року.

Відповідно до п.7.2. Договору у разі затримки поставки Товару або поставки не в повному обсязі, заявленому Покупцем, Постачальник сплачує неустойку у розмірі 0,1% від суми непоставленого Товару за кожний день затримки.

Станом на дату розірвання договору, а саме 26.12.2017 року строк прострочення поставки Товару складає 31 календарний день.

19.01.18 року ДП Харківстандартметрологія на адресу ТОВ ТД Ирбис направлено претензію від 17.01.2018 №76/27 із вимогою сплатити суму неустойки за Договором від 17.10.2017 року №Т69/10-17.

Претензія від 17.01.2018 №76/27 отримана 22.01.18р. уповноваженою особою відповідача, що підтверджується повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення №850.

Дана претензія була залишена відповідачем без відповіді.

Оскільки, ТОВ ТД Ирбис було порушено майнові права ДП Харківстандартметрологія, позивач звернувся до суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт господарювання (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого субєкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязків.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

Оскільки, відповідачем було прострочено поставку товару понад сім днів, позивач, в порядку п.7.2. нарахував відповідачу неустойку у розмірі 0,1% від суми непоставленого Товару за кожний день затримки за 31 день з 25.11.17р. по 25.12.17р. в сумі 40610,00 грн.

В своєму відзиві відповідач заперечує проти доводів позивача про те, що останнім днем належного виконання зобов`язання за договором є 24.11.17р., та зазначає про те, що такі доводи є помилковими, стверджує, що останнім строком виконання зобовязань є 25.11.17р.

Суд не приймає вищевказані посилання представника відповідача, оскільки, в п. 5.1. договору зазначено - строк поставки товару "до 25.11.17 року", тобто немає слова «включно» або «по» 25.11.17.

Так, у відповідності до положень п. 1.9. Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14, якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Таким чином, висновки відповідача про те, що останнім днем поставки товару за договором є саме 25.11.17р. є хибними.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 40610,00 грн. неустойки та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату неустойки за договором у сумі 40610,00 грн., суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 40610,00 грн. заборгованості, правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 509, 530, 546, 548, 549, 598, 610-612, Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 197 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Ирбис» (пров. Микитинський, 6.24, м. Харків, 61001, ) на користь Державного підприємства «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (вул. Мироносицька, 36, м. Харків, 61002, , р/р 3742 в Державній казначейській службі України, МФО 820172) суму неустойки у розмірі 40 610,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ИРБИС" (61001, Харківська обл., місто Харків, ПРОВУЛОК МИКИТИНСЬКИЙ , будинок 24, ) на користь Державного підприємства "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" (61002, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ МИРОНОСИЦЬКА, будинок 36, , р/р3808 у філії ХОУ АТ "Ощадбанк", МФО 351823) судовий збір в сумі 1762,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 04.09.18р.

Суддя ОСОБА_2