ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.08.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/434/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л.М., секретар судового засідання Кричовський Р.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Антоніва Степана Петровича,

АДРЕСА_3

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "БІО-ТЕК"

проспект Лесі Українки, буд. 12, кв. 20, м. Калуш,

Івано-Франківська область, 77300

фактична адреса: вул. Саєвича, буд. 5а, м. Івано-Франківськ, 76018

про стягнення заборгованості в сумі 123507,19 грн

за участю:

від позивача: Грабовецький О.Б. - адвокат, посвідчення адвоката НОМЕР_2

від 01.04.2016; ордер серії ІФ 037291

від відповідача: представник не з'явився

Встановив: Фізична особа-підприємець Антонів Степан Петрович звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІО-ТЕК" про стягнення заборгованості в сумі 123507,19 грн., з яких: 77392,00 грн - заборгованість за транспортні послуги, 28498,55 грн - пеня, 3104,16 грн - 3% річних, 14512, 48 грн - інфляційні втрати.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договорів № 02-ТП про надання транспортних послуг від 10.10.2016 та від 10.10.2017, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість в частині здійснення оплати за надані послуги з перевезення вантажу в сумі 77392,00 грн.

З огляду на прострочку виконання грошового зобов'язання позивач просить суд стягнути з відповідача, за період з 01.12.2016 по 02.04.2018, пеню в сумі 28498,55 грн, 3% річних в сумі 3104,16 грн та 14512, 48 грн інфляційних втрат.

Позиція відповідача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в судовому засіданні 15.08.2018, яке відбувалося в режимі відеоконференції; через канцелярію суду надіслано відзив на позов № б/н від 23.07.2018 (вх. № 11428/18 від 26.07.2018).

Відповідач позов не визнає, вважає його необгрунтованим та безпідставним; просить суд в позові відмовити в повному обсязі.

Свої заперечення відповідач обґрунтовує наступним.

На думку відповідача, позивачем порушено, передбачені ст. 173 ГПК України, правила об'єднання позовних вимог.

Відповідач зазначає, що позивачем не доведено надання останнім послуг щодо перевезення вантажу, оскільки в матеріалах справи відсутні, передбачені розділом 4 договорів, замовлення та вантажні квитанції.

Представник ТОВ "БІО-ТЕК" вважає, що наявні в матеріалах справи акти звірки взаєморозрахунків підписані неуповноваженою особою та не є доказом визнання відповідачем заборгованості перед ФОП Антонівим С. П.

Розгляд судом заяв, клопотань. Процесуальні дії вчинені судом.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 18.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 909/434/18 та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 15.08.2018.

23.07.2018 від представника ТОВ "БІО-ТЕК" через канцелярію суду надійшло клопотання (вх.№11419/18 від 26.07.2018) про участь представника відповідача в судових засіданнях в режимі відеоконференції; ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 27.07.2018 задоволено вищевказане клопотання.

15.08.2018 розгляд справи по суті відкладено на 27.08.2018, про що попереджено представника відповідача.

27.08.2018 представник позивача в судовому засіданні подав клопотання (вх.№ 12918/18 ) щодо описки в першому абзаці позовної заяви в даті укладення договору №02-ТП; замість "10.10.2016", позивач помилково зазначив "05.10.2016".

В вищезазначеному клопотанні позивач просить суд долучити до матеріалів справи примірник акту приймання передачі наданих послуг 30/11 від 30.11.2016 та оригінал претензії з квитанцією від 23.04.2018 про її відправлення відповідачу; докази оглянуті судом та долучені до матеріалів справи.

Обставини встановлені судом.

10.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "БІО-ТЕК" (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Антонівим Степаном Петровичем, було укладено договір № 02-ТП про надання транспортних послуг (а.с. 14).

Термін дії даного договору встановлений в розділі 8 Договору.

Згідно п. 8.1. договору, дійсний договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін і діє до 15 квітня 2017 року.

Якщо за 30 днів до закінчення терміну дії, жодна із сторін не заявить про припинення дії дійсного Договору, його дія вважається продовженою на наступний календарний день (п.8.2. Договору).

30.01.2017 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору про надання транспортних послуг № 02-ТП від 10.10.2016 року.

Додатковою угодою внесені зміни до п.3.1 розділу 3 договору, щодо вартості послуг по договору.

10.10.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "БІО-ТЕК" (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Антонівим Степаном Петровичем, було укладено договір № 02-ТП про надання транспортних послуг (а.с. 16).

Термін дії даного договору встановлений в розділі 8 Договору.

Згідно п. 8.1. договору, дійсний договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін і діє до 15 квітня 2018 року.

Якщо за 30 днів до закінчення терміну дії, жодна із сторін не заявить про припинення дії дійсного Договору, його дія вважається продовженою на наступний календарний день (п.8.2. Договору).

Умови укладених договорів є ідентичними.

Пунктом 2.1. сторони погодили, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, виконавець зобов"язується надати замовникові транспортні послуги, пов"язані з обслуговуванням вантажів замовника, а замовник зобов"язується своєчасно сплачувати надані послуги.

Відповідно до п. 2.2., на підтвердження надання виконавцем послуг за цим договором, складаються відповідні акти.

У відповідності до умов Договору, виконавець (позивач) надав замовнику (відповідачу) транспортні послуги на суму 77392,00 грн.

Виконання позивачем договірних зобов'язань щодо надання транспортних послуг відповідачу підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів приймання передачі наданих послуг, які оформлялися за результатами виконання договорів щомісячно та підписувались сторонами, а саме:

актом приймання передачі наданих послуг № 30/11 від 30 листопада 2016 року на суму 8784,00 грн (оригінал, а.с. 65);

актом приймання передачі наданих послуг № 31/12 від 31 грудня 2016 року на суму 2928,00 грн (а.с. 25);

актом приймання передачі наданих послуг № 31/01-17 від 31 січня 2017 року на суму 11712,00 грн (а.с. 26);

актом приймання передачі наданих послуг № 31/03-17 від 31 березня 2017 року на суму 12053,00 грн (а.с. 27);

актом приймання передачі наданих послуг № 31/10-17 від 31 жовтня 2017 року на суму 9882,00 грн (а.с. 28);

актом приймання передачі наданих послуг № 29/11-17 від 30 листопада 2017 року на суму 13176,00 грн (а.с. 29);

актом приймання передачі наданих послуг № 31/12-17 від 31 грудня 2017 року на суму 16470,00 грн (а.с. 30);

актом приймання передачі наданих послуг № 31/01 від 31 січня 2018 року на суму 3042,00 грн (а.с. 31).

Зазначені вище акти підписані сторонами, підписи засвідчено печатками; акти складені в період дії договорів № 02-ТП про надання транспортних послуг. Оригінали вказаних документів оглянуті в судовому засіданні.

Будь-яких документальних доказів, які б спростовували достовірність наданих позивачем актів приймання передачі наданих послуг відповідачем суду не надано.

З огляду на вищевикладене, судом встановлений факт надання позивачем транспортних послуг на суму 77 392 грн.

Відповідач надані послуги не оплатив, 23.04.18 позивачем на адресу відповідача направлено претензію про сплату заборгованості № 2 (а.с. 67), що підтверджується фіскальним чеком №6595 від 23.04.18 (а.с. 66).

Згідно даних веб. сайту http://ukrposhta.ua/vidslidkuvati-forma-poshuku Укрпошти, претензія вручена відповідачу за довіреністю 25.04.2018 (докази наявні в матеріалах справи), проте, вимога щодо сплати заборгованості залишена без відповіді та задоволення.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення.

Відповідно до ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із приписами ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Згідно приписів статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст. 631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами, у письмовій формі, укладено договори про надання транспортних послуг, які скріплені підписами сторін та затверджені печатками; сторонами погоджено всі умови договорів та досягнуто згоди щодо виконання умов останніх, отже дотримання положень таких Договорів є обов'язковими як для позивача, так і для відповідача.

Відповідач не заперечує існування з позивачем договірних відносин.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що замовлення Замовника на надання транспортних послуг, передбачені п. 4.1. Договору, надавалися у вигляді смс повідомлень.

Акти виконаних робіт, які складені на підтвердження надання виконавцем послуг (п.2.2. Договору) та акти звірки взаєморозрахунків, підписані тією ж особою, що і договори, скріплені печатками. Будь-яких документальних доказів, які б спростовували достовірність наданих позивачем актів приймання передачі наданих послуг відповідачем суду не надано.

Також, відповідачем не подано доказів про визначення окремих осіб, уповноважених на підписання вищевказаних актів, також не подавалося клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Згідно приписів ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Оскільки судом встановлений факт надання транспортних послуг позивачем, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується документально, відповідачем не надано суду будь-яких документальних доказів, які б спростовували доводи позивача, вимога про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 77392 грн обгрунтована та підлягає задоволенню.

Суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача пені в сумі 28498,55 грн, 3% річних в сумі 3104,16 грн та 14512, 48 грн інфляційних втрат з огляду на наступне.

Згідно приписів ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України).

Згідно приписів ч.1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Натомість, в договорі про надання транспортних послуг сторони не обумовили строк оплати Замовником наданих виконавцем послуг.

Згідно з приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З огляду на вищевикладене, прострочка виконання зобов"язання з оплати наданих виконавцем (позивачем) транспортних послуг у замовника (відповідача) настала з 03.05.2018, оскільки претензія вручена відповідачу 25.04.2018, а отже при зверненні з позовом позивачем невірно визначений період прострочення (з 01.12.2016 по 02.04.2018) і відповідно такі нарахування пені, річних та інфляційних втрат.

Крім того, згідно приписів ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ст.546 Цивільного кодексу України).

В силу ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пеня, за визначенням ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

З частини 1 статті 547 Цивільного кодексу України вбачається, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідальність сторін встановлена в розділі 7 договору, проте, умовами договору не визначено відповідальність відповідача у формі пені (порядок її сплати та розмір).

За наведених обставин та правових норм, позов в частині стягнення з відповідача пені в сумі 28498,55 грн, 3% річних в сумі 3104,16 грн та 14512, 48 грн інфляційних втрат задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Фізичної особи-підприємця Антоніва Степана Петровича до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІО-ТЕК" про стягнення заборгованості в сумі 123507,19 грн. задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БІО-ТЕК", проспект Лесі Українки, буд. 12, кв. 20, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300 (код 39318335) на користь Фізичної особи-підприємця Антоніва Степана Петровича, АДРЕСА_3 (код НОМЕР_1) - 77392 (сімдесят сім тисяч триста дев'яносто дві гривні) основного боргу та 1160,85(одну тисячу сто шістдесят гривень вісімдесят п"ять копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 03.09.2018

Суддя Неверовська Л.М.