ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" серпня 2018 р. Справа № 924/379/18

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Танасюк О.Є., секретаря судового засідання Ключки Н.М. розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Подільський господар, Хмельницька область, Шепетівський район, с. Мокіївці

до сільськогосподарського виробничого кооперативу „Перший національний виробничий кооператив Хмельницька область, м. Шепетівка

про стягнення 568858,10 грн., з яких: 500000,00 грн. сума основного боргу, 15000,00 грн. 3% річних, 53858,10 грн. інфляційні втрати

Представники сторін:

позивач: ОСОБА_1 - згідно ордеру від 03.01.18р.

відповідач: ОСОБА_2 - за довіреністю від 20.06.18р.

В судовому засіданні відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення

Процесуальні дії по справі.

21.05.2018р. до суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю „Подільський господар до сільськогосподарського виробничого кооперативу „Перший національний виробничий кооператив про стягнення 568858,10 грн., з яких: 500000,00 грн. сума основного боргу, 15000,00 грн. 3% річних, 53858,10 грн. інфляційні втрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена позовна заява передана для розгляду судді Танасюк О.Є.

25.05.2018р. ухвалою господарського суду відкрито провадження у справі № 924/379/18 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження. Підготовче засідання призначено на 20.06.2018 р.

20.06.2018 р. судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 17 липня 2018 року відповідно до п.3, ч.2, ст. 183 ГПК України.

17.07.2018р. продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів до 22.08.2018 року включно. Також постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 14 серпня 2018р. відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України.

14.08.2018р. судом постановлено ухвалу про оголошення перерви у підготовчому засіданні на 17 серпня 2018 року.

17.08.2018р. закрито підготовче провадження у справі № 924/379/18. Призначено справу до судового розгляду по суті на 22 серпня 2018р.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач звернувся із позовом до суду про стягнення із відповідача 568858,10 грн., з яких: 500000,00 грн. сума основного боргу, 15000,00 грн. 3% річних, 53858,10 грн. інфляційні втрати за договором позики від 10.05.2016р. №10-ФГП; обґрунтовуючи позовні вимоги ст. ст. 526,530, 625, 629, 1046 ЦК України та положеннями договору позики. В обґрунтування позову посилається на те, що 10 травня 2016 року між ТОВ «Подільський господар» та СВК «Перший національний виробничий кооператив» укладено Договір позики (зворотної фінансової допомоги) № 10-ФГП, згідно умов якого Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти (500 000 грн.), а Позичальник зобов'язується повернути позику протягом визначеного договором строку

Наголошує на тому, що згідно п. 4.1. договору строк поворотної фінансової допомоги розпочинається із моменту набрання чинності цим договором і закінчується 10 травня 2017 року. Пунктом 4.2. Договору визначено, що строк, визначений у п. 4.1. Договору може бути продовжений виключно за домовленістю сторін, що оформляється додаткової угодою до цього Договору. При цьому, позика повертається Позичальником в готівковій формі, або іншим шляхом, який не порушує вимоги чинного законодавства України на момент погашення позики.

Позивач звертає увагу суду на те, що ТОВ «Подільський господар» свої умови у відповідності до Договору позики виконало у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 1480 від 10.05.2016р., проте відповідач свої зобов'язання щодо повного повернення грошових коштів не виконав, утворивши заборгованість в сумі 500000 грн. основного боргу, 15000 грн. 3% річних, 53858,10 грн. інфляційних втрат.

Повноважний представник позивача у судових засіданнях позов підтримав, наполягає на його задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні та відповідач у наданому суду відзиві на позов від 15.06.2018р. зазначає, що викладені у позовній заяві вимоги вважає незаконними та необґрунтованими, оскільки на підтвердження виконання своїх зобовязань за договором позики, Позивачем додано копію платіжного доручення № 1480 від 10 травня 2016 року, відповідно до якого перераховано позику за Договором № 10-ФГП від 10 травня 2016 року. Проте, згідно призначення платежу, яке вказане в даному платіжному дорученні, Відповідачеві перераховано «Зворотньо-фінансову допомогу «зг.дог. №10-ПГ від 10.05.20Ібр.Без ПДВ.». Тому, за приписами ст. 76 ГПК України, даний доказ не стосується предмета доказування. Відповідач робить висновок про те, що платіжне доручення № 1480 від 10 травня 2016 року не є належним доказом, на підставі якого можна встановити обставини, які входять в предмет доказування, а саме виконання Позивачем своїх зобовязань за Договором № 10-ФГП від 10 травня 2016 року щодо перерахування Відповідачеві грошових коштів, та, відповідно, виникнення у Відповідача обовязку повернути отриману позику.

У відповіді на відзив від 11.07.2018р. позивач зазначає, що 10 травня 2016 року між ТОВ «Подільський господар» та СВК «ПНВК» укладено Договір позики (зворотної фінансової допомоги) № 10-ФГП. На виконання умов вказаного договору ТОВ «Подільський господар» в цей же день перерахувало суму позики в розмірі 500 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1480 від 10 травня 2016 року. Однак, в графі «призначення платежу» допущено технічну помилку у номері Договору, замість «№ 10-ФГП» вказано «№ 10-ГТГ». В звязку з чим, ТОВ «Подільський господар» керуючись Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та листа Національного банку України від 09.06.2011 № 25-111/1438-7141 надіслало лист № 11/05-1 голові СВК «ПНВК», в якому повідомило про допущену технічну помилку в платіжному дорученні в графі «призначення платежу», і необхідність правильно вважати «Зворотньо-фінансова допомога зг. дог. № 10-ФГП від 10.05.2016». Вказаний лист отримано особисто головою СВК «ПНВК».

У письмовому запереченні від 09.08.2018р. представник відповідача зазначає, що лист від 11.05.2016 року про допущену технічну помилку в платіжному дорученні в графі "призначення платежу" відповідач не отримував, даний лист серед документів первинного бухгалтерського обліку відсутній. Вважає, що представник відповідача ОСОБА_3, підписуючи лист від 11.05.2016 року не діяв в інтересах Відповідача оскільки, станом на сьогоднішній день, за заявою Відповідача, відносно ОСОБА_3 здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України щодо розтрати майна кооперативу внаслідок зловживання службовим становищем в період часу з 08.04.2016 року по 02.01.2018 року.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

10 травня 2016 року між ТОВ «Подільський господар» (позикодавець) та СВК «Перший національний виробничий кооператив» (позичальник) укладено Договір позики (зворотної фінансової допомоги) № 10-ФГП, згідно умов якого Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти (500 000 грн.), а Позичальник зобов'язується повернути позику протягом визначеного договором строку. Сторони домовились, що Позикодавець надає Позичальнику позику на безоплатній основі - без сплати процентів за користування позикою (п.п. 1.1., 1.3.) .

Розмір позики становить 500 000, 00 ( п'ятсот тисяч гривень 00 коп.) грн. Розмір позики може бути збільшено або зменшено за згодою сторін, що оформляється додатковою угодою. (розділ 2 договору).

Позикодавець передає позику Позичальникові протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання Сторонами цього Договору. Позика вважається переданою Позичальникові в момент зарахування грошових коштів на рахунок Позичальника, в розмірі визначеному в п. 2.1. цього Договору. За згодою сторін позика може надаватись частинами або одним платежем в розмірі передбаченому в п 2.1. цього договору (р. 3 ).

Строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим Договором і закінчується 10 травня 2017 року. Строк, визначений у п. 4.1 цього Договору, може бути продовжений виключно за домовленістю Сторін, що оформлюється Додатковою угодою до цього Договору (р.4 ).

Позика повертається Позичальником в готівковій формі, або іншим шляхом, який не порушує вимоги чинного законодавства України на момент повернення позики. За домовленістю Сторін, повернення позики може здійснюватись, як повністю так і частинами протягом строку визначеного в п.4.1.цього Договору. Позичальник має право дострокового погашення позики . Позика вважається повернутою Позикодавцеві в момент коли сума перерахована з Позичальника (та/або внесених останнім) грошових коштів буде становити 500 000, 00 (п'ятсот тисяч гривень 00 коп.) грн. У випадку погашення позики Позичальником шляхом внесення грошових коштів в касу Позикодавця, документом, що підтверджує погашення позики є підписаний Позикодавцем прибутковий касовий ордер, або інший документ, що може підтвердити повернення позики, згідно норм чинного законодавства України, що діє на момент повернення позики. Позичальник зобовязаний повністю повернути надану позику не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого п. 4.1 цього Договору (р.5).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту передання позики Позичальникові. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1 цього Договору та закінчується в момент повернення Позичальником позики. Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

За порушення строків повернення позики Позикодавець мас право нараховувати Позичальнику неустойку в розмірі 0,1 % від суми простроченої заборгованості, за кожний день прострочення. При розрахунку неустойки приймаються: рік - 365 (триста шістдесят пять) днів, місяць - рівний календарній кількості днів. Сторони не несуть відповідальності за порушення своїх зобов'язань за цим Договором, якщо воно сталося не з їх вини. Сторона вважається невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов'язання (р. 6).

Договір підписаний представниками та скріплений печатками сторін.

Позивачем перераховано на рахунок відповідача 500000грн. платіжним дорученням №1480 від 10.05.2016р. із призначенням платежу «зворотно-фінансова допомога зг.дог.№10-ПГ від 10.05.2016р.».

Згідно пп.4.1, 5.5. даного договору відповідач не повернув позивачу позику, відповідно до ст. 625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу 53858,10грн. індексу інфляції та 15000 грн. 3% річних.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не виконав вимоги позивача в добровільному порядку, останній звернувся до суду із даним позовом, у якому просить стягнути 500000,00 грн. сума основного боргу, 15000,00 грн. 3% річних, 53858,10 грн. інфляційні втрати.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши доводи представників сторін, суд дійшов до наступних висновків.

Частиною 1 ст.1 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 629 цього Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини з договору позики (далі - договір) від 10.05.2016р. №10-ФГП, за умовами якого позивач взяв на себе зобов'язання із перерахунку грошових коштів в розмірі 500 000 грн., а відповідач зобов'язався, в свою чергу, повернути вказані кошти відповідно до п. 4.1. договору - до 10.05.2017р. Позичальник зобовязався повністю повернути надану позику не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого п. 4.1 цього Договору (п.5.5. договору).

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується учасниками судового розгляду, що позивачем перераховано відповідачу 500 000 грн.

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо повернення перерахованої суми у термін, як того вимагає п.4.1., 5.5 договору, не виконав, чим створив заборгованість перед позивачем на суму 500 000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

При цьому, судом критично оцінюються твердження відповідача про те, що згідно з призначення платежу в платіжному дорученні, Відповідачеві перераховано 500000грн. за іншим договором №10-ПГ від 10.05.2016р., оскільки ані позивачем ані відповідачем не надано суду доказів існування між сторонами інших ніж за договором від 10.05.2016р. № 10-ФГП правовідносин.

Судом також не беруться до уваги твердження відповідача про те, що лист від 11.05.2016 року про допущену технічну помилку в платіжному дорученні в графі "призначення платежу" відповідач не отримував, а представник відповідача ОСОБА_3, підписуючи лист від 11.05.2016 року не діяв в інтересах Відповідача оскільки щодо ОСОБА_3 здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України щодо розтрати майна кооперативу внаслідок зловживання службовим становищем в період часу з 08.04.2016 року по 02.01.2018 року.

Так, ч. 6 ст. 75 ГПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обовязковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Натомість у матеріалах господарської справи відсутній вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили щодо факту вчинення кримінального правопорушення посадовими або іншими особами (передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України) щодо розтрати майна кооперативу внаслідок зловживання службовим становищем. Оскільки юрисдикція господарського суду не поширюється на кримінально-правові відносини, суд не вправі давати оцінку вказаним твердженням відповідача та документам з точки зору кримінального закону.

Також позивач просить суд стягнути із відповідача 15000грн. 3% річних (за період з 11.05.2017р. по 10.05.2018р. та 53858,10 грн. інфляційних нарахувань за період 11.05.2017р. по 10.05.2018р.

Частиною 2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку в системі "Законодавство", дійшов до висновку, що правомірною до стягнення буде сума у розмірі 14958.90грн. 3% річних за період з 12.05.2017р. по 10.05.2018р. В стягненні 41,10 грн. 3% річних слід відмовити.

Під час перерахунку втрат від інфляції судом враховуються положення п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань". Так, згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. Тому, враховуючи не сплату боргу відповідачем, позивачем в межах можливих нарахувань заявлено до стягнення втрат від інфляції за червень 2017р. травень 2018р. в сумі 53858,10 грн. , які підлягають стягненню з відповідача.

Враховується, що згідно ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ч.1 ст. 78 ГПК України).

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги позивача про стягнення із відповідача 500000,00 грн. сума основного боргу, 15000,00 грн. 3% річних, 53858,10 грн. інфляційні втрати підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 73, 74, 76-79, 129, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю „Подільський господар, Хмельницька область, Шепетівський район, с. Мокіївці до сільськогосподарського виробничого кооперативу „Перший національний виробничий кооператив Хмельницька область, м. Шепетівка про стягнення 568858,10 грн., з яких: 500000,00 грн. сума основного боргу, 15000,00 грн. 3% річних, 53858,10 грн. інфляційні втрати задовольнити частково.

Стягнути з сільськогосподарського виробничого кооперативу „Перший національний виробничий кооператив (Хмельницька область, м. Шепетівка, Старокостянтинівське шосе, б. 31, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Подільський господар, Хмельницька область, Шепетівський район, с. Мокіївці, ) 500000,00 грн. (пятсот тисяч гривень 00 коп.) суму основного боргу, 14958,90 грн. (чотирнадцять тисяч девятсот пятдесят вісім гривень 90 коп.) 3% річних, 53858,10 грн. (пятдесят три тисячі вісімсот пятдесят вісім гривень 10 коп.) інфляційних втрат , 8532,25 грн. (вісім тисяч пятсот тридцять дві гривні 25 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

В решті позову в частині стягнення 41,10 грн. 3% річних відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст.257 та пп.17.5 п.17 Розділу ХІ „Перехідні положення ГПК України.

Повне рішення складено 29.08.2018р.

Суддя О.Є. Танасюк

Віддрук. 4 прим. :

1 - до справи,

2-3 позивачу - ТОВ „Подільський господар (30440, Хмельницька область, Шепетівський район, с. Мокіївці); (30400, - Хмельницька область, м. Шепетівка, вул. Тітова, 1-А);

4 - відповідачу сільськогосподарський виробничий кооператив „Перший національний виробничий кооператив (30403, Хмельницька область, м. Шепетівка, Старокостянтинівське шосе, б. 31)

Всім рек. з вруч.