ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06 вересня 2018 р. Справа № 903/347/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Сердюкової Аліни Олегівни

та за присутності представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність від 13.06.2018р. №235/1)

від відповідача: Волинець О.П. - (паспорт серія НОМЕР_2 від 10.12.1997р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні господарського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Волинської обласної спілки споживчих товариств, м. Луцьк

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Волинця Олександра Петровича, с. Зміїнець Луцького району

про зобов'язання звільнити торговельне місце

Суть спору: Волинська обласна спілка споживчих товариств звернулась до господарського суду з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Волинця Олександра Петровича 25 815,00 грн. неустойки в подвійному розмірі плати за користування торговою площею на підставі ст. 785 ЦК України з 06.12.2017 р. по 21.05.2018р. та зобов'язання підприємця Волинця О.П. звільнити торговельне місце №1822 площею 39 м.кв., що знаходиться на ринку "Завокзальний" за адресою: м. Луцьк, вул. Карпенка-Карого, 1, шляхом демонтажу та вивезення малої архітектурної форми за межі ринку.

Ухвалою суду від 29.05.2018р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено її розгляд в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 02.07.2018р. було роз'єднано позовні вимоги Волинської обласної спілки споживчих товариств до підприємця Волинця Олександра Петровича про стягнення 25 815,00 грн. неустойки та про зобов'язання його звільнити торговельне місце №1822 площею 39 м.кв., що знаходиться на ринку "Завокзальний" за адресою: м. Луцьк, вул. Карпенка-Карого, 1, шляхом демонтажу та вивезення малої архітектурної форми за межі ринку, виділивши їх у самостійні провадження. Виділено у самостійне провадження позовну вимогу Волинської ОССТ до підприємця Волинця О.П. про зобов'язання звільнити торговельне місце №1822 площею 39 м.кв., яку було постановлено розглядати у межах справи №903/347/18, розгляд справи №903/347/18 в підготовчому засіданні відкладено на 26.07.2018р., оригінали матеріалів справи №903/347/18 залишено у даній справі. Виділено у окреме самостійне провадження позовну вимогу Волинської ОССТ до підприємця Волинця О.П. про стягнення 25 815,00 грн. неустойки, з наступним присвоєнням іншого єдиного унікального номеру справи №903/457/18.

Ухвалою суду від 26.07.2018р. було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 06.09.2018р.

Присутній в судовому засіданні 06.09.2018р. представник позивача позовні вимоги підтримує та просить задовольнити останні в повному обсязі. У випадку задоволення судом позовних вимог просить судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762,00грн. покласти на відповідача.

При цьому засвідчує, що відповідач зобов'язаний звільнити торговельне місце з підстави закінчення з 01.01.2014р. строку дії договору №1041 оренди торговельного місця від 14.02.2009р., а також з підстави розміщення малої архітектурної форми, яка належить відповідачу, на газовій трубі з порушенням норм правил безпеки систем газопостачання.

Відповідач під час підготовчого провадження у справі та до початку розгляду справи по суті письмових відзиву, пояснень чи заперечень стосовно пред'явленого позову суду та позивачу не подав. Водночас, присутній в засіданні суду 06.09.2018р. підприємець Волинець О.П. позовні вимоги заперечує усними поясненнями, згідно яких повідомляє, що підстав звільнення та подальшої передачі торговельного місця №1822 Волинській обласній спілці споживчих товариств немає з огляду на наявність рішень Луцької міської ради від № 42/79 від 30.05.2018р. "Про припинення договору оренди землі від 20.02.2009р., зареєстрованого у Державному реєстрі земель 14.09.2009р. № 68, з усіма доповненнями та змінами, укладеного з Волинською обласною спілкою споживчих товариств, шляхом його розірвання в односторонньому порядку" та рішення Луцької міської ради від 05.06.2018р. №42/81 "Про надання КП "Луцькі ринки" в постійне користування земельної ділянки для обслуговування ринку "Завокзальний" на вул. Карпенка-Карого, 1".

Повідомляє, що по закінченню строку дії договору відповідач звертався до позивача з пропозиціями щодо продовження строку дії договору №1041 оренди торговельного місця від 14.02.2009р.

Крім того, просить суд долучити до матеріалів справи копії рішення Луцької міської ради від 05.06.2018р. №42/81 "Про надання КП "Луцькі ринки" в постійне користування земельної ділянки для обслуговування ринку "Завокзальний" на вул. Карпенка-Карого, 1" та листа ПАТ "Волиньгаз" від 26.07.2018р. №172/1501 згідно якого ПАТ "Волиньгаз" погоджує розташування павільйону №1822 на ринку "Завокзальний" за адресою: м. Луцьк, вул. Карпенка-Карого, 1.

Представник позивача стосовно долучення до матеріалів справи копій рішення Луцької міської ради від 05.06.2018р. №42/81 "Про надання КП "Луцькі ринки" в постійне користування земельної ділянки для обслуговування ринку "Завокзальний" на вул. Карпенка-Карого, 1" та листа ПАТ "Волиньгаз" від 26.07.2018р. №172/1501 не заперечив.

Клопотання відповідача про приєднання до матеріалів справи копій рішення Луцької міської ради від 05.06.2018р. №42/81 "Про надання КП "Луцькі ринки" в постійне користування земельної ділянки для обслуговування ринку "Завокзальний" на вул. Карпенка-Карого, 1" та листа ПАТ "Волиньгаз" від 26.07.2018р. №172/1501 судом задоволено, вказані докази у справі прийнято судом та приєднано до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що пред'явлений до відповідача позов підставний та підлягає до задоволення.

Викладена позиція суду пов'язана з наступними встановленими обставинами:

14 лютого 2009 року між Волинською обласною спілкою споживчих товариств, м. Луцьк в особі голови правління Кандиби М.І. (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Волинцем Олександром Петровичем, с. Зміїнець Луцького району (Орендар) було укладено договір №1041 оренди торговельного місця, згідно пункту 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування торговельне місце, розташоване у м. Луцьку на Завокзальному ринку за адресою вул. К. Карого, 1 площею 39 кв.м. для розміщення об'єкту торгівлі (малої архітектурної форми) за №1822, яка не є власністю Орендодавця.

Згідно п. 1.2 даного договору передача торговельного місця в тимчасове користування не спричиняє передачу орендареві права власності на це місце, власником залишається орендодавець, а орендар користується ним протягом терміну дії цього договору без права суборенди та приватизації.

Згідно п. 1.3 даного договору вказане торговельне місце, відповідає вимогам Правил торгівлі на ринках і техніки безпеки при роботі на ньому.

Пунктом 2.1 договору оренди передбачено, що вступ Орендаря у користування орендованим місцем настає одночасно із підписанням сторонами даного договору.

У відповідності до п. 2.2 договору оренди від 14.02.2009р. №1041 після закінчення дії договору або достроковому розірванні, Орендар протягом десяти днів після дати припинення дії договору зобов'язаний звільнити торговельне місце від малої архітектурної форми та повністю розрахуватися із Орендодавцем за усіма борговими зобов'язаннями.

Згідно п. 3.1 угоди розмір орендної плати за торговельне місце складає 2 028 грн. на місяць. Крім того, Орендар компенсує Орендодавцю витрати по оплаті використаної електричної енергії згідно показів лічильника, розміщеного на об'єкті торгівлі.

Згідно положень пункту 3.2 договору орендна плата сплачується Орендарем щомісячно на поточний рахунок Орендодавця не пізніше 15-го числа поточного місяця.

Згідно п.п. 7.1, 7.5 угоди цей договір діє з 01 січня 2009 року до 31 березня 2009 року включно. Якщо Орендар продовжує користуватися торговельним місцем після закінчення дії договору, то за відсутності заперечень Орендодавця протягом місяця з дати закінчення дії договору, договір вважається поновленим ще на перший квартал.

Згідно п. 7.2 договору оренди від 14.02.2009р. №1041 зміни та доповнення до угоди вносяться шляхом підписання додаткових угод, які є невід'ємною частиною договору.

09 лютого 2011 року між Волинською обласною спілкою споживчих товариств та підприємцем Волинцем О.П. було підписано додаткову угоду до договору №1041 оренди торговельного місця від 14.02.2009р., якою було внесено зміни до п. 3.1 угоди та викладено його в наступній редакції: "орендна плата за торговельне місце за місяць оренди становить 2 340 грн.", яка згідно п. 7.2 договору оренди є його невід'ємною частиною.

Із пояснень представника позивача вбачається, що оскільки Волинська ОССТ не заперечувала з приводу припинення договору оренди, а Орендар продовжував користуватись орендованими площами, дія угоди автоматично поновлювалась на період 2010-2013 років.

Як стверджує відповідач в своїх усних поясненнях, наданих в судовому засіданні 06.09.2018р., по закінченню строку дії договору оренди №1041 від 14.02.2009р. він звертався до Волинської обласної спілки споживчих товариств з пропозиціями щодо продовження строку дії договору оренди, однак доказів в підтвердження даного факту суду не надав.

Також судом встановлена відсутність спорів між сторонами по справі щодо спонукання позивача до укладення з відповідачем договору оренди торговельного місця №1822 на Завокзальному ринку у місті Луцьку в судовому порядку.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом засвідчується, що рішенням господарського суду Волинської області від 29.05.2014р. у справі №903/427/14, яке було залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.08.2014р., в позові Волинської обласної спілки споживчих товариств до Фізичної особи-підприємця Волинця Олександра Петровича про стягнення 14 742 грн., в тому числі 9 360 грн. заборгованості по сплаті орендних платежів згідно договору оренди торговельного місця №1041 від 14.02.2009р. з додатковою угодою від 09.02.2011р., а також 5 382 грн. штрафних санкцій, нарахованих у відповідності до п. 6.3 договору оренди за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань та порушення термінів здійснення орендних платежів у встановлених положеннями укладеної між сторонами угоди оренди торговельного місця порядку та строки було відмовлено.

При розгляді господарським судом справи №903/427/14 останнім було встановлено та покладено в основу рішення те, що укладений між Волинською обласною спілкою споживчих товариств та фізичною особою-підприємцем Волинцем Олександром Петровичем договір від 14.02.2009р. №1041 оренди торговельного місця з додатковою угодою від 09.02.2011р. припинив свою дію з 01 січня 2014 року у зв'язку із закінченням строку на який його було укладено, небажанням Орендодавця продовжувати термін дії угоди на наступний період часу, повідомленням про це Орендаря, здійсненим у встановленому порядку Орендодавцем.

Свідченням припинення дії договору оренди, волевиявлення облспоживспілки на заперечення пролонгації договору на наступний період, невиконання наймачем обов'язку щодо повернення орендованої торговельної площі виступає звернення Волинської ОССТ до господарського суду з позовом про зобов'язання підприємця Волинця О.П. вчинити дії (звільнити торговельне місце від об'єкта торгівлі).

Також судом при вирішенні справи №903/427/14 було встановлено, що "…листом від 27.12.2013р. №1-631/1, який був отриманий підприємцем Волинцем О.П., Волинська ОССТ повідомляла підприємця Волинця О.П. про те, що 31.12.2013р. закінчується строк дії договору оренди торговельного місця від 14.02.2009р. №1041. Згідно з умовами п. 7.4 угоди, дія договору припиняється внаслідок закінчення строку на який його було укладено. Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, у якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Також при цьому позивачем було повідомлено підприємця Волинця О.П. про те, що оскільки об'єкт торгівлі (мала архітектурна форма) №1822 розміщений на орендованому торговельному місці з порушенням Правил безпеки систем газопостачання України, договір оренди торговельного місця від 14.02.2009р. між договірними сторонами на 2014 рік поновлено не буде, а також у зв'язку із припиненням договірних відносин з 31.12.2013р., відповідно до п. 2.2 угоди повідомлено Орендаря про його зобов'язання в десятиденний строк передати торговельне місце Волинській ОССТ та звільнити його від належної суб'єкту підприємницької діяльності малої архітектурної форми.

27 лютого 2014 року господарським судом Волинської області було зареєстровано позовну заяву Волинської обласної спілки споживчих товариств за №1-80/1 від 24.02.2014р. про зобов'язання підприємця Волинця О.П. звільнити торговельне місце №1822 площею 39 кв.м. на ринку "Завокзальний" за адресою: м. Луцьк, вул. Карпенка-Карого, 1, від об'єкта торгівлі (малої архітектурної форми) у зв'язку із припиненням договору оренди торговельного місця від 14.02.2009р. №1041 та безпідставним користуванням відповідачем орендованими площами.

Зважаючи на заяву Волинської ОССТ від 20.03.2014р. №1-130/1 про відмову від позову, ухвалою господарського суду Волинської області від 14.04.2014р. провадження у справі №903/172/14 за позовом Волинської ОССТ до підприємця Волинця О.П. про зобов'язання вчинити дії (звільнити торговельне місце від об'єкта торгівлі) було припинено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України".

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012р. вказав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013р. зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012р. № 11-рп/2012).

З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування законодавцем безумовного права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Таким чином, встановлені рішенням суду у справі №903/427/14 факт припинення дії договору від 14.02.2009р. №1041 оренди торговельного місця з додатковою угодою від 09.02.2011р. з 01 січня 2014 року, а також інші встановлені обставини мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Крім того, рішенням господарського суду Волинської області від 17.03.2015р. у справі №903/129/15, яке набрало законної сили 01.04.2015р., було стягнуто з Фізичної особи-підприємця Волинця Олександра Петровича в користь Волинської обласної спілки споживчих товариств 23 400 грн. неустойки за прострочення в звільненні торговельного місця площею 39 кв. м. на ринку "Завокзальний" за адресою м. Луцьк, вул.Карпенка-Карого,1 за період з 12.08.2014 року по 12.01.2015 року.

Рішенням господарського суду Волинської області від 20.04.2016р. у справі №903/138/16, яке набрало законної сили 04.05.2016р., було стягнуто з Фізичної особи-підприємця Волинця Олександра Петровича в користь Волинської обласної спілки споживчих товариств 65 067 грн. неустойки за прострочення в звільненні торговельного місця на ринку "Завокзальний" за адресою м. Луцьк, вул.Карпенка-Карого,1 за період з 13.01.2015р. по 10.03.2016р.

Рішенням господарського суду Волинської області від 19.07.2016р. у справі №903/432/16, яке набрало законної сили 02.08.2016р., було стягнуто з Фізичної особи-підприємця Волинця Олександра Петровича в користь Волинської обласної спілки споживчих товариств 14 040 грн. неустойки за прострочення в звільненні торговельного місця на ринку "Завокзальний" за адресою м. Луцьк, вул.Карпенка-Карого,1 за період з 11.03.2016р. по 11.06.2016р.

Рішенням господарського суду Волинської області від 01.12.2016р. у справі №903/750/16, яке набрало законної сили 19.12.2016р., було стягнуто з Фізичної особи-підприємця Волинця Олександра Петровича в користь Волинської обласної спілки споживчих товариств 16 848грн. неустойки за прострочення в звільненні торговельного місця на ринку "Завокзальний" за адресою м. Луцьк, вул.Карпенка-Карого,1 за період з 12.06.2016р. по 30.09.2016р.

Рішенням господарського суду Волинської області від 21.03.2017р. у справі №903/98/17, яке набрало законної сили 04.04.2017р., було стягнуто з Фізичної особи-підприємця Волинця Олександра Петровича в користь Волинської обласної спілки споживчих товариств 16 304 грн. неустойки за прострочення в звільненні торговельного місця на ринку "Завокзальний" за адресою м. Луцьк, вул.Карпенка-Карого,1 за період з 01.10.2016р. по 15.01.2017р.

Рішенням господарського суду Волинської області від 11.09.2017р. у справі №903/584/17, яке набрало законної сили 26.09.2017р., було стягнуто з Фізичної особи-підприємця Волинця Олександра Петровича в користь Волинської обласної спілки споживчих товариств 28 834 грн. неустойки за прострочення в звільненні торговельного місця на ринку "Завокзальний" за адресою м. Луцьк, вул.Карпенка-Карого,1 за період з 16.01.2017р. по 20.07.2017р.

Рішенням господарського суду Волинської області від 19.02.2018р. у справі №903/933/17, яке набрало законної сили 15.03.2018р., було стягнуто з Фізичної особи-підприємця Волинця Олександра Петровича в користь Волинської обласної спілки споживчих товариств 21 135 грн. неустойки за прострочення в звільненні торговельного місця на ринку "Завокзальний" за адресою м. Луцьк, вул.Карпенка-Карого,1 за період з 21.07.2016р. по 05.12.2017р.

Рішенням господарського суду Волинської області від 26.07.2018р. у справі №903/457/18, яке набрало законної сили 27.08.2018р., було стягнуто з Фізичної особи-підприємця Волинця Олександра Петровича в користь Волинської обласної спілки споживчих товариств 25 815 грн. неустойки за прострочення в звільненні торговельного місця на ринку "Завокзальний" за адресою м. Луцьк, вул.Карпенка-Карого,1 за період з 06.12.2017р. по 21.05.2018р.

Пунктом 2.2 договору оренди від 14.02.2009р. №1041 визначається, що після закінчення дії договору або достроковому розірванні, Орендар протягом десяти днів після дати припинення дії договору зобов'язаний звільнити торговельне місце від малої архітектурної форми та повністю розрахуватися із Орендодавцем за усіма борговими зобов'язаннями.

Однак, в порушення умов вищевказаного договору по поверненню позивачу орендованого майна відповідач не звільнив торговельне місце від малої архітектурної форми, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

На підтвердження факту продовження користування відповідачем об'єктом оренди після закінчення дії договору позивач подає акт обстеження торговельного місця №1822 від 22.05.2018р., складений комісією в складі: ОСОБА_5 - головного інженера ринку, ОСОБА_6 - інспектора з основної діяльності, ОСОБА_1 - юриста Волинської облспоживспілки про те, що станом на 22.05.2018р. металева конструкція (мала архітектурна форма) №1822, що належить приватному підприємцю Волинцю О.П., знаходиться на території ринку "Завокзальний" облспоживспілки (м. Луцьк, вул. Карпенка Карого, 1).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України ).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до приписів ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Приписами ч. 1 ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Нормами ч. 2 ст. 291 ГК України встановлено, що договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об'єкта оренди.

У відповідності до ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Аналогічну правову позицію висвітлено в п. 4.1. постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна".

Як вже зазначалось, при розгляді господарським судом справи №903/427/14 останнім було встановлено, що укладений між Волинською обласною спілкою споживчих товариств та фізичною особою-підприємцем Волинцем Олександром Петровичем договір від 14.02.2009р. №1041 оренди торговельного місця з додатковою угодою від 09.02.2011р. припинив свою дію з 01 січня 2014 року у зв'язку із закінченням строку на який його було укладено, небажанням Орендодавця продовжувати термін дії угоди на наступний період часу, повідомленням про це Орендаря, здійсненим у встановленому порядку Орендодавцем.

Свідченням припинення дії договору оренди, волевиявлення облспоживспілки на заперечення пролонгації договору на наступний період, невиконання наймачем обов'язку щодо повернення орендованої торговельної площі виступає звернення Волинської ОССТ до господарського суду з позовом про зобов'язання підприємця Волинця О.П. вчинити дії (звільнити торговельне місце від об'єкта торгівлі).

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до 1 ч. ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1статті 598 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Враховуючи норми чинного законодавства, з припиненням дії договору оренди, відповідач втрачає статус орендаря, а тому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про зобов'язання Фізичної особи-підприємця Волинця Олександра Петровича звільнити орендоване ним торговельне місце за договором №1041 оренди торговельного місця від 14.02.2009р. є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Усні посилання відповідача на рішення Луцької міської ради від № 42/79 від 30.05.2018р. "Про припинення договору оренди землі від 20.02.2009р., зареєстрованого у Державному реєстрі земель 14.09.2009р. № 68, з усіма доповненнями та змінами, укладеного з Волинською обласною спілкою споживчих товариств, шляхом його розірвання в односторонньому порядку" та рішення Луцької міської ради від 05.06.2018р. №42/81 "Про надання КП "Луцькі ринки" в постійне користування земельної ділянки для обслуговування ринку "Завокзальний" на вул. Карпенка-Карого, 1", як на підставу відмови позивачу в задоволенні його позовних вимог, на думку та переконання суду, не впливають на суть судового рішення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Як вбачається з рішення господарського суду Волинської області від 19.01.2015р. у справі № 903/1161/14 за позовом Волинської обласної спілки споживчих товариств до фізичної особи-підприємця Берези Сергія Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Луцька міська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, яке набрало законної сили, 20.02.2009 року між Луцькою міською радою (орендодавець) та Волинською обласною спілкою споживчих товариств (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (надалі - договір), відповідно до п.1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться на вул. Карпенка-Карого, 1. Договір зареєстровано у Волинській регіональній філії ДП "Центр ДЗК" 14.09.2009р. за № 68.

Згідно п.п. 2, 3 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 35 294 кв.м., на якій знаходяться будівлі, споруди торгового комплексу "Завокзальний", що належать на праві власності орендарю.

Згідно п. 8 договору договір укладено до 31.12.2009 року.

Відповідно до п. п.18, 29 договору орендарю дозволено передачу в суборенду земельної ділянки при умові погодження договору суборенди з Луцької міською радою та без зміни цільового використання земельної ділянки, а орендар Волинська ОССТ має право на передачу орендованої земельної ділянки або її частини у суборенду без зміни цільового призначення за письмовою згодою орендодавця Луцької міської ради.

На підставі рішення Луцької міської ради від 02.09.2009р. №46/61 "Про продовження договорів оренди земельних ділянок на новий термін Волинській обласній спілці споживчих товариств для обслуговування ринку "Завокзальний" на вул. Карпенка-Карого, 1" додатковою угодою від 16 жовтня 2009 року внесено зміни до п. 8 договору щодо строку дії договору - до 31.12.2014 року та доповнено п.30 договору зобов'язанням Волинської ОССТ провести інвентаризацію торгових місць на ринку з подальшим укладенням договорів суборенди.

06.05.2011р. додатковою угодою Луцькою міською радою та Волинською обласною спілкою споживчих товариств внесено зміни до п.8 договору в частині терміну дії договору на 22 роки та доповнено п.30 договору зобов'язанням орендаря щодо наданням гарантії вільного ведення підприємницької діяльності в рамках чинного законодавства існуючим підприємцям шляхом укладення відповідних господарських договорів оренди торгових місць на термін дії договору оренди землі.

Як встановлено судом, основним видом господарської діяльності Волинської обласної спілки споживчих товариств є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна що згідно затверджених КВЕД відповідає коду 68.20. Вказане підтверджується відомостями, що містяться і Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та випискою із вказаного реєстру щодо Волинської обласної спілки споживчих товариств. Згідно пояснень до даного виду економічної діяльності цей клас 68.20. включає також діяльність ринків.

Згідно п. 2 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, МВС України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26 лютого 2002 року №57/188/84/105, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 березня 2002 р. за №288/6576, які згідно розпорядження Луцької міської ради від 25.10.2002р. №601-рр "Про надання статусу ринку" є Правилами торгівлі на ринках м. Луцька, ринок - це суб'єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку, функціональними обов'язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій.

Відповідно до п. 13 Правил торгівлі на ринках, торговельне місце - площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю (вагів, лотків тощо) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів), транспортних засобів, причепів, візків (у тому числі ручних), у контейнерах, кіосках, палатках тощо.

Оспорювати законність/незаконність використання земельної ділянки може лише їх власник або законний землекористувач. Відповідач не є ні власником, ні землекористувачем земельних ділянок на яких розміщений ринок.

Враховуючи вищевикладене, позивач правомірно укладав із підприємцями, в т.ч. і відповідачем договори оренди торговельних місць.

Між сторонами у справі існували правовідносини оренди (найму) торгівельних місць на ринку, правове регулювання яких здійснюється правилами торгівлі на ринках, нормами Господарського та Цивільного кодексів України, що не є тотожним користуванню земельною ділянкою на якій розміщенні торгівельні місця та інвентар.

Крім того, судом встановлено, що відповідач сплачував орендну плату за користування торгівельним місцем за договором №1041 оренди торговельного місця від 14.02.2009р., укладеним саме з Волинською обласною спілкою споживчих товариств.

Натомість відповідачем не наведено обставин які б спростовували факт користування ним торговельним місцем на ринку "Завокзальний" саме згідно договору оренди торговельного місця від 14.02.2009р. №1041, в тому числі і після припинення дії вказаного договору з 01.01.2014р.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання Волинської обласної спілки споживчих товариств на те, що відповідач зобов'язаний звільнити торговельне місце з підстави розміщення малої архітектурної форми, яка належить відповідачу, на газовій трубі з порушенням норм правил безпеки систем газопостачання не приймаються судом до уваги в обґрунтування підстави для задоволення позовних вимог, оскільки як вбачається з листа ПАТ "Волиньгаз" від 26.07.2018р. №172/1501, адресованого Волинцю О.П., ПАТ "Волиньгаз" погоджує розташування павільйону №1822 на ринку "Завокзальний" за адресою: м. Луцьк, вул. Карпенка-Карого, 1.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що спір до суду було доведено з вини відповідача, суд вважає, що витрати, пов'язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України за рахунок Фізичної особи-підприємця Волинця Олександра Петровича.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 75, 76-80, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця Волинця Олександра Петровича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) звільнити торговельне місце №1822 площею 39 м.кв., що знаходиться на ринку "Завокзальний" за адресою: м. Луцьк, вул. Карпенка-Карого, 1, шляхом демонтажу та вивезення малої архітектурної форми за межі ринку.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Волинця Олександра Петровича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Волинської обласної спілки споживчих товариств (43016, м. Луцьк, вул. Ковельська, 13, ) 1 762,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Накази на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий господарський суд, протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 07.09.2018р.

Суддя В. А. Войціховський