КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2018 р. Справа№ 910/2396/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

при секретарі Мельничук О.С.

за участю представників

від позивача: Куриленко М.В. довіреність № 1305 від 07.05.18

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № № ордер серії КС 217296

від 03.07.18

від третьої особи: не з'явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АНД-

ГРУП"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2018р.

у справі № 910/2396/18 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія

"ПЗУ Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АНД-ГРУП"

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3

про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі

100 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АНД-ГРУП" про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що здійснивши виплату страхового відшкодування на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АІ/9724772), позивач на підставі положень ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" набув право регресної вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "АНД-ГРУП" як страхувальника за вказаним полісом, у зв'язку з невиконанням останнім обов'язку щодо своєчасного повідомлення страховика про настання страхової події.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2018 р. у справі № 910/2396/18 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АНД-ГРУП" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" 100000,00 грн. страхового відшкодування та 1762,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "АНД-ГРУП" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2018 р. у справі № 910/2396/18 та прийняти нове рішення яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2018 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АНД-ГРУП" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. (головуючий суддя), Алданова С.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2018 р. у справі № 910/2396/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АНД-ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2018 р. у справі № 910/2396/18 та призначено справу до розгляду на 03.07.2018 р.

02.07.2018р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2018 р. у справі № 910/2396/18 - без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2018 р. у справі № 910/2396/18 відкладено розгляд справи на 14.08.2018р.

У судове засідання 14.08.2018 року оголошено перерву по справі № 91/2396/18 до 20.08.2018.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав повністю та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив суд відмовити в її задоволенні.

Представники третьої особи у судове засідання не з'явились. Причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 ГПК України.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що у випадку неналежного повідомлення страхувальником або водієм забезпеченого транспортного засобу за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик має право на подання регресного позову до вказаних осіб у відповідності до підп. "ґ" підп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Право страховика подати регресний позов до страхувальника регламентовано положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" і пов'язується саме із встановленим фактом неповідомлення (несвоєчасного повідомлення) страхувальником про настання ДТП у встановлені таким Законом строки.

Судом першої інстанції зазначено, що спірна ДТП мала місце 03.02.2017, а відтак в силу положень п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язок відповідача щодо повідомлення страховика за полісом №АІ/9724772 мав бути виконаний до 08.02.2017 включно. Однак, доказів повідомлення відповідачем або водієм ОСОБА_3 Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" як страховика за полісом №АІ/9724772 про настання ДТП у строк, передбачений Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суду не надано.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку щодо стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. з Товариства з обмеженою відповідальністю "АНД-ГРУП" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна".

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

12.05.2016 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АНД-ГРУП" (страхувальник) укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №АІ/9724772, відповідно до умов якого страховиком у період з 12.05.2016 по 11.05.2017 було застраховано цивільно-правову відповідальність страхувальника за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу - автомобіля Mercedes-Benz, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 06.04.2017 у справі № 752/3427/17, 03.02.2017 в м. Києві по вул. Заболотного (з'їзд до вул. Комунальна) відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Mercedes-Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, Mercedes, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та Renault, державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 п.п. 12.1, 2.3.б Правил дорожнього руху.

Згідно із постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2017 у справі № 752/3427/17 водія транспортного засобу Mercedes-Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб Mercedes, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

07.02.2017 до позивача звернувся водій транспортного засобу Mercedes, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 із заявою про настання страхового випадку по договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Зі звіту № 177533 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження вказаного транспортного засобу в результаті ДТП становить 193 774,83 грн.

Страховим актом №UA003/L04/03 від 24.05.2017 за вищевказаним страховим випадком позивачем визначено, що сума яка підлягає до виплати потерпілій особі становить 100 000,00 грн.

Позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. потерпілій особі, що підтверджується платіжним дорученням №4723 від 26.05.2017.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, чинній на момент скоєння спірного ДТП) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ).

Згідно ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України "Про страхування", страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до обов'язкових видів страхування, що здійснюються в Україні.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно 37.4 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Відповідно до пп 33.1.4. п. 33.1. ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплатами), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; водій транспортного засобу відповідача, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року №759/19724/15-ц).

При цьому, позивач не оспорював розмір шкоди, яка підлягала відшкодуванню.

Крім того, колегія суддів зазначає, що потерпіла ОСОБА_7 повідомила позивача про ДТП 07.02.2017р., що є другим робочим днем після дня дорожньо-транспортної пригоди та вихідних, отже позивач був належним чином повідомлений вчасно та мав можливість перевірити всі обставини ДТП.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не посилається на те яким чином відповідне неповідомлення вплинуло на здійснення виплати і відповідно понесення позивачем необґрунтованих витрат. Тобто, позивач не довів наявність всього комплексу елементів необхідних для відшкодування збитків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що підстав для задоволення позову відсутні.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В процесі перегляду справи судом апеляційної інстанції доводи представника відповідача, наведені в апеляційній скарзі, підтвердились, що свідчить про неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, які мають значення для справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АНД-ГРУП" є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду м. Києва від 19.04.2018 року у справі № 910/2396/18 не відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам справи та підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, про відмову в задоволенні позову повністю.

Керуючись ст. ст. 255, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АНД-ГРУП" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2018 року у справі № 910/2396/18 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

4. Стягнути Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, м. Київ, вул. СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, будинок 40, код 20782312) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АНД-ГРУП" (04053, м. Київ, вул. СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, будинок 37-41, код 34795962) 2 643,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/2396/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

С.О. Алданова