ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2018. Справа № 917/686/18

м. Полтава

За позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Електронбуд-Сервіс", пров. Перспективний, буд. 12, м. Полтава, 36007

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент", вул. Конституції, 13, м. Полтава, 36014

про стягнення 19180,00 грн.

Суддя господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Електронбуд-Сервіс" (далі - позивач/ ТОВ "Електронбуд-Сервіс") звернулося з позовною заявою до господарського суду Полтавської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" (далі - відповідач/ ТОВ "УПСК Діамент") 19180,00 грн., в тому числі 16200,00 грн. основного боргу та 2980,00 грн. пені. В обґрунтування позову позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору на виконання робіт № 160201 від 16.02.2017.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 13.07.2018. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Копія ухвали суду 13.07.2018. направлена на адресу відповідача повернулася не врученою з відміткою поштового відділення "За закінченням терміну зберігання".

Згідно п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Адреса відповідача зазначена у позовній заяві відповідає місцезнаходженню ТОВ "УПСК Діамент", відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Відповідач відзиву на позов не надав, про наявність поважних причин неподання відзиву на позов суду не повідомив, в зв'язку з цим відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України спір вирішується за наявними матеріалами справи.

Рішення приймається в порядку ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.02.2017. між позивачем (виконавець за договором) та відповідачем (замовник за договором) було укладено договір на виконання робіт № 160201 (далі - договір, копія договору - в матеріалах справи).

Відповідно до п. п. 1.1., 1.2 договору виконавець за завданням замовника зобов'язувався виконати ремонтні роботи бурового обладнання замовника, а замовник зобов'язувався прийняти результати робіт і оплатити їх вартість.

Згідно п. 1.3. договору обсяги ремонтних робіт та матеріалів вказуються в Специфікаціях. Оплата за даним договором здійснюється замовником виконавцю, шляхом попередньої оплати 100 % коштів зарахованих на поточний рахунок виконавця в національній валюті України (п. 2.3. договору).

Здача-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) здійснюється сторонами за актами виконаних робіт (наданих послуг), які надаються виконавцем замовнику протягом 3-х днів з моменту закінчення ремонтних робіт.

29.06.2017. сторонами складено специфікацію № 10 (далі - специфікація), згідно якої вартість робіт по договору становить 16200,00 грн.

Позивач стверджує, що він виконав для замовника роботи, погоджені у специфікації. Виконання позивачем робіт підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 290603 від 29.06.2017. (копія акту - в матеріалах справи).

Проте, відповідач не розрахувався за виконані роботи перед позивачем. Наявність заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 16200,00 грн. також підтверджується двохстороннім актом звірки взаєморозрахунків за період січень 2017 року - лютий 2018 року.

З метою вживання заходів досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача претензію № 14 від 23.03.2018. Факт отримання претензії відповідачем підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 06.04.2018. та описом вкладення у лист.

Позивач зазначає, що претензійні вимоги відповідачем не задоволені, жодних відповідей на претензію від відповідача не надходило.

У зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за виконані роботи у розмірі 16200,00 грн., а також пеню у розмірі 0,1% від розміру неоплаченої вартості виконаних робіт за період з 30.06.2017. по 30.12.2017., що склала 2980,00 грн.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача заборгованості суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами для виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Судом встановлено, що відповідач за виконані позивачем ремонтні роботи у встановлений в договорі строк не розрахувався. Сума заборгованості за виконані роботи становить 16200 грн.

Доказів, що спростовують вищевикладене, доказів сплати боргу чи інших заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в сумі 16200,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені суд зазначає наступне.

Згідно п. 7.3 договору у випадку порушення строків оплати замовником встановлених в п. 2.3. цього договору замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1 відсотка від розміру неоплаченої вартості виконаних робіт за кожний день прострочення.

Оскільки відповідач не здійснив передоплату робіт, як це передбачено в п. 2.3. договору, а також не оплатив виконані позивачем роботи після підписання акту здачі-приймання робіт, суд вважає, що позивач правомірно нарахував відповідачу пеню у розмірі 0,1% від розміру неоплаченої вартості виконаних робіт за період з 30.06.2017. по 30.12.2017.

Проте, перевіривши розрахунок пені, вказаний позивачем у позовній заяві, суд встановив, що розмір пені перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, позивачем не дотримано вимог ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", згідно якої розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З врахуванням викладеного, стягненню підлягає пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 30.06.2017. по 30.12.2017., що складає 2113,55 грн.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню частково, в сумі 2113,55 грн. В іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Відповідач своїми процесуальними правами не скористався та належними та допустимими доказами не спростував позовні вимоги позивача.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" (вул. Конституції, 13, м. Полтава, 36014; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Електронбуд-Сервіс" (пров. Перспективний, буд. 12, м. Полтава, 36007; ) 16200 грн. 00 коп. основного боргу, 2113 грн. 55 коп. пені, 1682 грн. 40 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.С. Семчук