ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.09.2018

Справа №910/6953/18

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Князькова В.В., розглянувши у письмовому провадженні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» , м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ-ПРОФБУД», м. Київ

про стягнення 117 400,00 грн., -

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ-ПРОФБУД» про стягнення 117 400,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов’язань за кредитним договором №65-47/1-15 від 31.08.2015 в частині виконання зобов’язань з повернення кредитних коштів, частину яких в сумі 117 400,00 грн. заявлено позивачем до стягнення.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв’язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу – для подання відповіді на відзив.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №670 ухвалу про відкриття провадження від 25.06.2018 було вручено відповідачу 02.07.2018.

Однак, у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, а саме протягом п’ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, відповідач не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що Товариство з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ-ПРОФБУД» не скористалось наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, у тому числі письмові пояснення учасників справи, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступні фактичні обставини справи.

31.08.2015 між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ-ПРОФБУД» (позичальник) укладено кредитний договір №65-47/1-115 (далі – Кредитний договір), відповідно до пункту 1.1 якого банк відкриває позичальнику в порядку, передбаченому цим договором, відкличну відновлювальну кредитну лінію з лімітом у сумі 50 000 000 грн. строком на 3 місяці, з терміном повернення 30.11.2015 згідно з графіком, зазначеним у пункті 4.4 договору.

Згідно з пунктом 1.2 Кредитного договору позичальник зобов’язався використати кредит на цілі, передбачені цим договором, сплатити банку проценти за користування кредитом і комісії у розмірі та порядку, передбачених цим договором, та повернути банку суму кредиту в порядку і строки, передбачені цим договором.

Пунктом 1.3 Кредитного договору визначено, що кредит надається позичальнику для поповнення обігових коштів та здійснення статутної діяльності.

Шляхом укладення додаткового договору №4 від 28.12.2015 до Кредитного договору сторони домовились змінити валюту заборгованості за кредитним договором з гривні у долари США за офіційним курсом гривні до долара США, що встановлений Національним банком України станом на 28.12.2015 і становить 23,137486 грн. за 1 долар США.

Відповідно до пункту 1.1 Кредитного договору (в редакції додаткового договору №4 від 28.12.2015 до Кредитного договору) банк надає позичальнику в порядку, передбаченому цим договором, кредит у формі відкличної відновлювальної лінії з лімітом в іноземній валюті у сумі 1 849 812,03 доларів США та/або 42 800 000,00 грн., при цьому, загальний ліміт не повинен перевищувати 1 849 812,03 доларів США по курсу НБУ на будь-яку дату упродовж терміну дії кредитного договору, строком користування кредитними коштами до 25.03.2016 та графіком погашення згідно з пунктом 4.4 договору. Зобов'язання банку з кредитування є відкличними.

Згідно з п. 4.2 Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом є фіксованою і може бути змінена банком протягом строку договору лише за згодою позичальника за умови підписання додаткового договору до цього договору.

У пункті 4.1 Кредитного договору (в редакції додаткового договору №4 від 28.12.2015 до Кредитного договору) сторони погодили, що за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти у іноземній валюті у розмірі 11,25% річних та/або у національній валюті 23% річних.

Також сторонами неодноразово вносились зміни до графіку повернення кредиту, який викладено у пункті 4.4 Кредитного договору. Додатковим договором №4 від 28.12.2015 до Кредитного договору викладено 4.4 Кредитного договору у новій редакції, а саме передбачено, що:

період дії ліміту кредитної лінії на суму кредитування 1 849 812,03 доларів США становить з 28.12.2015 по 28.01.2016, а датою погашення/зменшення ліміту кредитування суми 1 799 812,03 грн. є 29.01.2016;

період дії ліміту кредитної лінії на суму кредитування 50 000 доларів США становить з 29.01.2016 по 24.03.2016, а датою погашення/зменшення ліміту кредитування суми 50 000 грн. є 25.03.2016.

На виконання умов Кредитного договору позивачем було надано відповідачу кредитні кошти в сумі 42 800 000,00 грн., що підтверджується наданою позивачем випискою з поточного рахунку відповідача за 31.08.2015.

В подальшому, на виконання умов додаткового договору №4 від 28.12.2015 до Кредитного договору банком було здійснено переведення кредитної заборгованості в національній валюті у заборгованість в доларах США, що підтверджується наданою позивачем випискою з поточного рахунку відповідача за 28.12.2015, згідно з якою заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ-ПРОФБУД» станом на 28.12.2015 становить 1 849 812,03 доларів США.

12.03.2018 позивачем направлено позичальнику вимогу вих.№3/735 від 23.02.2018 про погашення заборгованості за кредитним договором №65-47/1-15 від 31.08.2015.

З наданих позивачем виписок по особовому рахунку позичальника за період з 28.12.2015 по 15.06.2018 та розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.02.2018 за відповідачем за Кредитним договором обліковується прострочений основний борг в розмірі 1 849 812,03 доларів США та прострочені проценти за кредитом в сумі 435 562,82 доларів США та 3 209 413,69 грн.

Спір у справі виник у зв’язку з неналежним, як вказує позивач, виконанням відповідачем свого обов’язку з повернення кредитних коштів, у зв’язку з чим позивачем заявлено вимоги про стягнення частини заборгованості в сумі 117 400,00 грн.

Розглянувши доводи позивача, на яких ґрунтується позовна заява, господарський суд зазначає наступне.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов’язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає кредитний договір 65-47/1-15 від 31.08.2015 (змінами та доповненнями) як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов’язків.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Статтею 1056-1 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на дату укладення договору від 31.08.2015, визначалось, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Матеріалами справи (виписками з поточного рахунку відповідача за 31.08.2015 та 28.12.2015) підтверджується належне виконання позивачем свого обов’язку за Кредитним договором надати позичальнику кредитні кошти в межах кредитного ліміту 42 800 000,00 грн. (або 1 849 812,03 доларів США), внаслідок чого у відповідача виник обов’язок повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.4 Кредитного договору в редакції додаткового договору №4 від 28.12.2015 визначено, що датою погашення/зменшення ліміту кредитування є 25.03.2016.

З урахуванням ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 4.4 Кредитного договору, відповідач повинен був повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитними коштами до 25.03.2016. Отже, станом на час розгляду справи строк виконання відповідачем грошових зобов’язань, щодо яких заявлено позов, настав.

Однак, як встановлено судом, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за Договором, у зв'язку з чим станом на 01.02.2018 у останнього виникла прострочена кредитна заборгованість в сумі 1 849 812,03 доларів США та прострочені проценти за кредитом 435 562,82 доларів США та 3 209 413,69 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не було спростовано відповідачем.

Також, у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов’язків за Договором, позивачем було нараховано пеню за несвоєчасне погашення кредиту та за несвоєчасну сплату процентів на підставі пункту 7.6 Кредитного договору.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов’язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, судом враховано, що відповідно до статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

За висновками суду, саме позивачу належить право самостійно визначати межі позовних вимог, а відтак поданий до суду позов про стягнення частини заборгованості в сумі 117 400,00 грн. за Кредитним договором узгоджується з принципом диспозитивності господарського судочинства, який закріплений у статті 14 Господарського процесуального кодексу України.

Однак, як вбачається зі змісту прохальної частини позовної заяви, позивачем не було визначено, яку саме заборгованість (прострочену заборгованість за кредитом чи прострочені проценти за користування кредитом) останній просить суд стягнути з відповідача.

У даному випадку господарський суд враховує положення пункту 4.8 Кредитного договору, в якому визначено, що боргові зобов'язання позичальника по цього договору погашаються в такій черговості:

витрати, понесені банком за цим договором, пов’язані з одержанням виконання;

прострочені проценти та комісії за користування кредитом та одночасно штрафі санкції(пеня) за несвоєчасну сплату процентів;

строкові проценти та комісії за користування кредитом;

прострочена сума кредиту та одночасно штрафні санкції (пеня) за несвоєчасне погашення кредиту;

строкові платежі у погашення строкової заборгованості за кредитом.

Виходячи зі змісту зазначеного пункту Кредитного договору, та враховуючи викладені позивачем позовні вимоги про стягнення частини простроченої заборгованості в розмірі 117 400,00 грн., суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 117 400,00 грн. як частину прострочених процентів за кредитом.

Таким чином, приймаючи до уваги належне виконання позивачем своїх зобов’язань з надання кредитних коштів, та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту порушення взятих на себе обов’язків за кредитним договором, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ-ПРОФБУД» частини прострочених процентів за кредитом в сумі 117 400,00 грн.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, господарський суд дійшов висновку, що судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 1 762,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ-ПРОФБУД» про стягнення 117 400,00 грн. - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ-ПРОФБУД» (01015, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 38; ідентифікаційний код 33599077) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 8-А; поштова адреса: 01601, м. Київ, вул. Прорізна, 8; ідентифікаційний код 19364259) частину прострочених процентів за кредитом в сумі 117 400 (сто сімнадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 03.09.2018.

Суддя                                                                                                      В.В. Князьков