ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2018 року Справа № 923/625/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Гридасова Ю.В. за участю секретаря судових засідань Фінаровій О.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства фірми "Мрія-94", (м. Харків)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АМАЛТЕЯ ТРЕЙД", (м. Херсон)

про стягнення 247 876 грн. 76 коп.,

за участю представників

позивача: Корнієнко О.В., представник, довіреність від 04.09.18;

відповідача: Волкова С.Г., представник, адвокат, довіреність від 16.07.18;

Приватне підприємство фірма "Мрія-94" 10.07.18 звернулось до господарського суду Херсонської області з позовною заявою у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АМАЛТЕЯ ТРЕЙД" 217200,00грн. основного боргу, 8041,60грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції, 3376,94грн. з урахуванням 3% річних, 19258,22грн. пені, відповідно до умов договору поставки № 60 від 30.08.2016, та вимог ст. ст. 526, 527, 610, 625 ЦК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.18, справу розподілено судді Гридасову Ю.В.

Ухвалою суду від 12.07.18р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження, з викликом сторін, призначено на 10.00 годину 09.08.18р.

Ухвалою по справі, яка занесена до протоколу підготовчого судового засідання від 09.08.18, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 06.09.18.

У судовому засіданні 06.09.18 проголошено (ухвалено) вступну та резолютивну частини рішення по справі.

Позивач у позовній заяві посилається на наступні обставини:

відповідно до умов п. 5.2. укладеного сторонами Договору поставки № 60 від 30.08.2016 покупець сплачує постачальнику кожну прийняту партія товару не пізніше 14 календарних днів з моменту поставки;

відповідно до видаткової накладної № 112 від 17.01.2018 позивачем поставлено на адресу відповідача товар на загальну суму 307 200, 00 грн., у тому числі ПДВ у сумі 51 200,00 грн.;

позивачем надано відповідачу рахунок-фактуру № 127 від 17.01.2018 на оплату вказаного товару;

підтвердженням зазначених обставин є товарно-транспортна накладна від 112 від 17.01.2018;

з часу поставки товару та по травень 2018 року відповідачем здійснено часткову оплату товару;

станом на 29.05.2018 відповідачем не у повному обсязі сплачено за товар у зв'язку з чим позивачем направлено відповідачу претензію № 1 про сплату перерахування заборгованості на суму 237 200,00 грн.;

30.05.2018 відповідачем перераховано на рахунок позивача у якості оплати за товар за вказаним Договором 20 000, 00 грн.;

на час звернення позивача з позовом до господарського суду залишок несплаченої суми основного боргу відповідача складає 217 200,00грн.;

положеннями п. 8.1. Договору передбачено, що за прострочку поставки або оплати згідно даного Договору Постачальник або Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки, за розрахунком позивача розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, становить 19258,22грн.;

згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом;

за розрахунком позивача, сума інфляційних втрат складає 8041, 60 грн., а сума 3% річних від простроченої суми складає 3376,94 грн.

Представник позивача під час судового розгляду справи по суті (у вступному та заключному слові) підтримав вимоги, викладені у позовній заяві та заперечував проти аргументів відповідача, викладених у відзиві.

Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на наступні обставини:

відповідачем станом на час подання позову до суду сплачено за товар 90 000,00 грн., у зв'язку з чим, виникла заборгованість у сумі 217 200,00 грн.;

відповідачем платіжним дорученням №515 від 20.07.2018 р. було сплачено позивачу 20 000,00 грн., в результаті чого основний борг зменшився до 197 200,00 грн.;

в пункті 8.1 р. 8 укладеного сторонами Договору поставки не вбачається, від якої суми необхідно обраховувати подвійну облікову ставку НБУ, яка є складовою частиною розрахунку пені, а тому, на думку відповідача, відсутні договірні умови щодо нарахування пені, як зазначає відповідач, аналогічне сприйняття вказаних правових приписів наведене в пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань»;

за таких обставин, відповідач вважає, що між сторонами не узгоджене договірне нарахування пені, а іншим законодавчим актом її розмір не встановлений, тому позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Представник відповідача під час судового розгляду справи по суті (у вступному та заключному слові) заперечував проти позовних вимог в частині щодо стягнення 19258,22грн. пені та просив закрити провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення 20000,00грн. основного боргу (за відсутністю предмету спору).

Позивачем під час судового розгляду справи подані наступні заяви та клопотання:

08.08.18 письмове клопотання від 06.08.18 про проведення підготовчого судового засіданні без участі представника позивача;

21.08.18 письмове клопотання про припинення (закриття) провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення 20000,00грн. основного боргу, у зв'язку зі сплатою відповідачем зазначеної частини боргу після звернення позивача з позовом до суду.

Відповідачем під час судового розгляду справи подані наступні заяви та клопотання:

05.09.18 письмове клопотання від 05.09.18 про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6100,00грн.;

05.09.18 письмова заява від 05.09.18 про надання можливості для ознайомлення з матеріалами справи.

Заслухавши вступне та заключне слово учасників справи, з'ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Між ПП фірмою «МРІЯ-94» (надалі за текстом рішення - Позивач, Постачальник) та ТОВ «АМАЛТЕЯ ТРЕЙД» (надалі за текстом рішення - Відповідач, Покупець) укладено договір поставки № 60 від 30.08.2016 (надалі за текстом рішення - Договір).

Відповідно до умов п. п. 7.1., 7.2. Договору він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2017 року, а у випадку, якщо ні одна зі сторін не вимагає розірвання договору, він вважається пролонгованим на наступний календарний рік.

Оскільки жодна зі сторін а ні до закінчення строку дії Договору, а ні після не вимагала його розірвання, договір пролонговано до наступний 2018 рік.

Відповідно до умов п. 1.1. Договору Постачальник зобов'язується поставити та передати в обумовлені строки у власність Покупцю вироби з поліетилену, в подальшому - товар, а Покупець зобов'язується прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату згідно умов даного Договору.

Відповідно до видаткової накладної № 112 від 17.01.2018 позивачем поставлено на адресу відповідача товар на загальну суму 307 200, 00 грн., у тому числі ПДВ у сумі 51 200,00 грн.

Також, позивачем надано відповідачу рахунок-фактуру №127 від 17.01.2018 на оплату вказаного товару.

Транспортування вказаного товару здійснювалось позивачем (пункт навантаження: м. Харків, вул. Першої кінної армії, б. 63, пункт розвантаження: м. Херсон, пр-т Текстильний, 10) за допомогою автомобілю МАН НОМЕР_1, підтвердженням чого є товарно-транспортна накладна від 112 від 17.01.2018.

Товар отримано комірником відповідача ОСОБА_4 за довіреністю №5 від 17.01.2018.

На підтвердження сплати сум податку на додану вартість у складі ціни товару за вказаною видатковою накладною позивачем надано відповідачу в електронному вигляді податкову накладну № 125 від 17.01.2018 на загальну суму 307 200, 00 грн., у тому числі ПДВ у сумі 51 200,00 грн.

З часу поставки товару по травень 2018 року відповідачем здійснено часткову оплату товару, а саме: 04.04.2018 сплачено 20 000, 00 грн.; 13.04.2018 сплачено 10 000, 00 грн.;18.04.2018 сплачено 15 000, 00 грн.; 20.04.2018 сплачено 15 000, 00 грн.; 25.04.2018 сплачено 10 000, 00 грн.

Оскільки станом на 29.05.2018 відповідачем не у повному обсязі сплачено за товар, позивачем направлено претензію № 1 про сплату перерахування заборгованості на суму 237 200,00 грн. Вказана претензія отримана відповідачем 05.06.2018 відповідно до повідомлення про вручення.

30.05.2018 відповідачем перераховано на рахунок позивача у якості оплати за товар за вказаним Договором 20 000, 00 грн.

На момент звернення позивача з даним позовом до суду залишок несплаченої відповідачем суми основного боргу складав 217 200 гривень 00 копійок.

У подальшому, 20.07.18 відповідачем сплачено на рахунок позивача частину суми основного боргу у розмірі 20000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням № 515 від 20.07.18, тому провадження у зазначеній частині позову підлягає закриттю, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Залишок несплаченої відповідачем суми основного боргу складає 197 200 гривень 00 копійок.

Відповідно до умов п. 5.1. Договору розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Відповідно до умов п. 5.2. Договору Покупець сплачує Постачальнику кожну прийняту партія товару не пізніше 14 календарних днів з моменту поставки.

Таким чином, відповідач повинен був сплатити грошові кошти позивачу за поставку товару згідно видаткової накладної № 112 від 17.01.2018 не пізніше 1 лютого 2018 року.

Положеннями п. 8.1. Договору передбачено, що за прострочку поставки або оплати згідно даного Договору Постачальник або Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки.

Відповідно до п. 3.1. постанови Пленуму Вищого Господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

За розрахунком позивача розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, становить 19258,22грн., сума інфляційних втрат складає 8041, 60 грн., а сума 3% річних від простроченої суми складає 3376,94 грн.

Аргументи, наведені позивачем, щодо наявності підстав для задоволення позову, в частині стягнення 197 200 грн. 00 коп. основного боргу, 8 041 грн. 60 коп. з урахуванням встановленого індексу інфляції, 3 376 грн. 94 коп. з урахуванням 3% річних, приймаються судом, оскільки відповідають фактичним обставинам справи, умовам укладеного сторонами Договору та вимогам законодавства. Аргументи, наведені відповідачем, щодо відсутності підстав для задоволення позову, в частині стягнення 19258,22грн. пені, також приймаються судом, оскільки відповідають фактичним обставинам справи, умовам укладеного сторонами Договору та вимогам законодавства.

Відповідно до п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обовязок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Ннарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», статтею 36 Закону України «Про телекомунікації», статтею 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій». У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України «Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань», а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини.

У пункті 8.1 р. 8 укладеного сторонами Договору поставки не зазначено від якої суми обраховується пеня з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ, що свідчить про неузгодження сторонами розміру пені відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", що, у свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні позову, в часті стягнення пені.

З'ясувавши викладені обставини, дослідивши в судовому засіданні подані докази, оцінивши аргументи учасників справи, суд дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до господарського суду були порушені відповідачем в частині позовних вимог щодо стягнення 197 200 грн. 00 коп. основного боргу, 8 041 грн. 60 коп. з урахуванням встановленого індексу інфляції, 3 376 грн. 94 коп. з урахуванням 3% річних, тому заявлені позивачем вимоги к вказаній частині підлягають задоволенню.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині, щодо стягнення 19258,22грн. пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України: "неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання".

Відповідно до частини 2 статті 551 ЦК України: "якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань": «платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін».

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону: «розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня».

Відповідно до ч. 6 ст.. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до положень частин 1 та 3 ст. 74, 76 - 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (3718,16:247876,76х228618,54=3429,29-300,00=3129,29 грн., витрати позивача по сплаті судового збору пропорційні задоволеним позовним вимогам, де 300,00грн. це частина судового збору, що підлягає поверненню з дежавного бюджету за клопотанням позивача).

Відповідачем було укладено з адвокатом Волковою Світланою Григорівною договір № 02-04/18 абонентського юридичного обслуговування від 02.04.2018 р. В рамках вищенаведеного договору Замовником було надано доручення адвокату Волковій С. Г. підготувати процесуальні документи за позовом ПП «Фірма Мрія - 94» до ТОВ «Амалтея Трейд» про стягнення заборгованості за договором поставки № 60 від 30.08.2016 р.

При розрахунку витрат на правову допомогу відповідач та його представник керувалися ст. 126 ГПК України, а саме: складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідної роботи (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для відповідача.

Відповідачем сплачено на користь адвоката аванс в розмірі 2000,00 грн. за надання професійної правничої допомоги по господарській справі № 923/625/18.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За вказаних обставин, письмове клопотання відповідача від 05.09.18 про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6100,00грн., підлягає частковому задоволенню, пропорційно розміру позовних вимог в задоволенні яких відмовлено судом (6100,00:247876,76х19258,22=473,93 грн., витрати відповідача на професійну правничу допомогу пропорційні позовним вимогам в задоволенні яких відмовлено).

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», підлягають поверненню позивачу (після звернення останнього з відповідним клопотанням) з державного бюджету витрати по сплаті судового збору, пропорційні розміру позовних вимог, провадження у справі щодо яких підлягає закриттю (3718,16:247876,76х227876,76=3418,16, 3718,16-3418,16=300,00 грн., витрати позивача по сплаті судового збору пропорційні позовним вимогам, провадження у справі щодо яких закрито).

З урахуванням викладених обставин та норм права, керуючись ст. ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 256, 257, підпунктами 17.1, 17.5. підпункту 17, пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АМАЛТЕЯ ТРЕЙД" (адреса місцезнаходження: 73000, місто Херсон, вулиця Пилипа Орлика, будинок 32; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 36130219) на користь Приватного підприємства фірми "Мрія-94" (адреса місцезнаходження: 61010, місто Харків, вулиця Першої кінної армії, будинок 63; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 22650371) 197 200 грн. 00 коп. основного боргу, 8 041 грн. 60 коп. з урахуванням встановленого індексу інфляції, 3 376 грн. 94 коп. з урахуванням 3% річних, 3 129 грн. 29 коп. витрат по сплаті судового збору. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення 20 000 грн. 00 коп. основного боргу.

4. Відмовити в задоволенні позову в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 19 258 грн. 22 коп. пені.

5. Стягнути з Приватного підприємства фірми "Мрія-94" (адреса місцезнаходження: 61010, місто Харків, вулиця Першої кінної армії, будинок 63; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 22650371) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АМАЛТЕЯ ТРЕЙД" (адреса місцезнаходження: 73000, місто Херсон, вулиця Пилипа Орлика, будинок 32; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 36130219) 473 грн. 93 коп. витрат на професійну правничу допомогу. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

6. Повернути з державного бюджету на користь Приватного підприємства фірми "Мрія-94" (адреса місцезнаходження: 61010, місто Харків, вулиця Першої кінної армії, будинок 63; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 22650371) 300 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого при поданні позову платіжним дорученням № 2321 від 05.07.18, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи, після звернення зазначеного підприємства з відповідним клопотанням.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складання повного рішення 10 вересня 2018 р.

Суддя Ю.В. Гридасов