ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" серпня 2018 р. Справа № 911/999/18

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Лилака Т.Д. за участю секретаря судового засідання Москалика О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом моторно (транспортне) страхове бюро України

(адреса: 02000, м. Київ, бульв. Русанівський 8, код 21647131)

до військова частина НОМЕР_1

(адреса: м. Біла Церква, бульв. Олександрійський, код НОМЕР_2 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні відповідача ОСОБА_1

(адреса: АДРЕСА_1 ).

про стягнення 47015,70 гривень

за участю представників:
позивача Чекалюк О.А.;

відповідача ОСОБА_2

третьої особи не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 про стягнення 47015,70 гривень.

В обґрунтування підстав поданого позову позивач посилається на ту обставину, що ним було виплачено відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП у розмірі 45928,70 гривень, а також за послуги аварійного комісара було сплачено загалом 1087,00 гривень, тому згідно ст. 38.2.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.05.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14.06.2018.

Розгляд справи відкладався.

12.06.2018 через канцелярію суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

14.06.2018 через канцелярію суду представник позивача подав заяву про зміну підстав позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.08.2018 постановлено закрити підготовче провадження у справі №911/999/18. Призначено справу до розгляду по суті на 30.08.2018.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлені належним чином.

У судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
12.02.2015 в м. Запоріжжя відбулася дорожньо-транспортна пригода (ДТП), за участю автомобіля марки «КРАЗ 260», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «HYUNDAI» д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 , в результаті якого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно постанови Обухівського районного суду Київської області від 10.04.2015, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На дату скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортній засіб «КРАЗ 260» не був застрахований.

Відповідно до ст. 39.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована в ПрАТ «СТ «Іллічівське» при використанні транспортного засобу «HYUNDAI» д.н. НОМЕР_5 за договором обов`язкового страхування №АІ 3822817.

16.02.2015 ОСОБА_3 звернувся до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

30.04.2015 ОСОБА_3 звернувся до МТСБУ з заявою про відшкодування шкоди оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 12.02.2015 в м. Запоріжжя.

22.05.2015 МТСБУ видано наказ №2696 про перерахування ОСОБА_3 страхового відшкодування в сумі 45928,70 гривень.

Позивачем на підставі ст. 41 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплачено потерпілому страхове відшкодування в сумі 45928,70 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 52695 від 26.05.2015.

На момент ДТП ОСОБА_1 знаходився на військовій службі у Збройних силах України та входив до складу Військової частини НОМЕР_1 .

За даними позивача, що також не заперечується відповідачем, автомобіль, яким під час ДТП керував Качка О.О. марки «КРАЗ 260», належить військовій частині НОМЕР_1 .

У зв`язку з цим позивач просить стягнути на свою користь із відповідача 45928,70 гривень у рахунок відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.

Крім того, МТСБУ просить стягнути 1087,00 гривень за послуги аварійного комісара.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.9 Закону України „Про страхування", страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно п. 9. статті 7 Закону України "Про страхування", страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів є обов`язковим видом страхування, зобов`язуючим власника транспортного засобу в обов`язковому порядку застрахувати свою цивільну відповідальність, а страховика - в обов`язковому порядку відшкодувати пряму шкоду, спричинену страхувальником третій особі.

У відповідності з вищезазначеними нормами закону, особою, зобов`язаною відшкодувати спричинену шкоду замість страхувальника є страховик, який видав такому страхувальнику поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності.

Відповідно до ст. 5 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (ст. 6 Закону).

Статтею 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пунктів 38.2, 38.2.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, з аналізу зазначених правових норм вбачається, що позивач після виплати страхового відшкодування має право регресних вимог до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Оскільки, на момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «КРАЗ 260», д.н. НОМЕР_3 належав на праві власності Військовій частині НОМЕР_1 , то відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті експлуатації джерела підвищеної небезпеки має нести Військова частина НОМЕР_1 , вимога позивача щодо стягнення з відповідача 45928,70 гривень виплаченого страхового відшкодування, визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 1087,00 гривень вартості послуг аварійного комісара, то суд зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

В силу наведених положень законодавства, вартість послуг аварійного комісара не є складовою страхового відшкодування, відтак вимоги позивача в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст.13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 45928,70 гривень виплаченого страхового відшкодування.

В частині стягнення з відповідача 1087,00 гривень вартості послуг аварійного комісара суд відмовляє.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, де останній просить застосувати строк позовної давності.

Відповідно до 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідач зазначає, що ДТП сталась 12.02.2015, у зв`язку з чим загальний строк позовної давності у три роки сплинув у лютому 2018 р.

Статтею 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як роз`яснено у пунктах 26, 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.

При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування`встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, то з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

При суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі - моментом здійснення відповідної виплати страхового відшкодування, з огляду на таке.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Отже, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Аналогічна правова позиції викладена в постанові від 28.03.2018 у справі № 183/791/16-ц

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Оскільки страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі виплачено МТСБУ 25.05.2015, перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати. Враховуючи, що до суду з цим позовом МТСБУ звернулося 14.05.2018, цей строк позивачем не пропущено.

Судовий сбір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (адреса: м. Біла Церква, бульв. Олександрійський, код НОМЕР_2 ) на користь моторно (транспортне) страхового бюро України (адреса: 02000, м. Київ, бульв. Русанівський 8, код 21647131) 45928,70 гривень сплаченого страхового відшкодування та 1721,29 гривень судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 30.08.2018 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 10.09.2018.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.Д. Лилак