КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2018 р. Справа№ 910/3855/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2018

у справі №910/3855/17 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-агро-інвест»

до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»

про стягнення 803 915,31 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бета-агро-інвест» (надалі - ТОВ «Бета-агро-інвест») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (надалі - ПрАТ «УПСК») про стягнення 803 915,31 грн, з яких 71 871,50 грн 3% річних та 732 043,81 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу зі сплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) №КК033/022/13 0000795 від 26.04.2013, посилаючись на набуття таких прав позивачем за договором про відступлення права вимоги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2017 залучено до участі у справі №910/3855/17 третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.05.2017 у справі №910/3855/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017, у позові ТОВ «Бета-агро-інвест» відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 07.03.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2017 у справі №910/3855/17 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції зазначив, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» як вигодонабувач за договором добровільного страхування відступив своє право вимоги позивачеві, який і уклав із відповідачем цей договір добровільного страхування, а тому встановивши, що страховик не виконав зобов'язань за таким договором у повному обсязі, суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин сторін позовну давність, оскільки за приписами статті 268 частина 1 пункт 5 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) позовна давність не поширюється на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування), а інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов'язання.

Також Верховний Суд встановив, що вирішуючи спір у даній справі та відмовляючи у позові, суди обох інстанцій не дослідили розрахунки позивача щодо розміру інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних від простроченої суми, навівши заявлені позивачем розміри коштів до стягнення, суди не перевірили правильність їх розрахунків, не зазначили про це у судових рішеннях.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.05.2018 у справі №910/3855/17 позов ТОВ «Бета-агро-інвест» задоволено повністю, стягнуто з ПрАТ «УПСК» на користь ТОВ «Бета-агро-інвест» 3% річних у розмірі 71 871,50 грн, інфляційні у розмірі 732 043,81 грн, судовий збір у розмірі 12 058,73 грн, судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 27 735,08 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що факт настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) № КК 033/022/13 0000795 від 26.04.2013 й виникнення обов'язку у ПрАТ «УПСК» з виплати страхового відшкодування вигодонабувачу - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підтверджено рішенням Господарського суду м. Києва від 18.04.2016 у справі №910/1104/14, яке набрало законної сили; наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України; право позивача на стягнення з ПрАТ «УПСК» 3% річних та інфляційних втрат виникло на підставі договору про відступлення права вимоги, укладеного у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами; доводи відповідача стосовно того, що відступлення права вимоги, як інститут зобов'язального права, забезпечує заміну тільки активної сторони у зобов'язанні - кредитора є необґрунтованими, оскільки норми чинного законодавства України не містять таких застережень.

Враховуючи вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.03.2018 у даній справі, місцевий господарський суд дійшов висновку, що оскільки за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) № КК 033/022/13 0000795 від 26.04.2013 позивач є страхувальником та до нього перейшло право вимоги вигодонабувача до відповідача, який є страховиком, про стягнення 3% річних та інфляційних, що входять до складу грошового зобов'язання, то на вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних у зв'язку з прострочкою виплати суми страхового відшкодування на підставі вказаного договору не поширюється позовна давність, передбачена ст. 257 ЦК України.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПрАТ «УПСК» звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги апелянт зазначав, що судом в повній мірі не було враховано, що позивач виступає не як страхувальник, а як вигодонабувач на підставі укладеного договору про уступку права вимоги, а відтак, на вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних поширюється загальна позовна давність, оскільки вигодонабувач на відміну від страхувальника та застрахованої особи, не визначений у ст. 268 ЦК України, як суб'єкт вимога якого про стягнення страхового відшкодування не обмежена строком позовної давності. При цьому, апелянт вказував на неправомірність звернення позивача з даним позовом до суду, оскільки ним не доведено належними та допустимими доказами укладання договору про уступку права вимоги.

Апелянт зазначає, що у випадку укладення договору страхування на користь вигодонабувача нормами ЦК України та Закону України «Про страхування» не передбачено право вигодонабувача (третьої особи) на здійснення відступлення права вимоги; відступлення права вимоги, як інститут зобов'язального права, забезпечує заміну тільки активної сторони у зобов'язанні - кредитора; заміна сторони - вигодонабувача з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Бета-Агро-інвест», як третьої сторони за договором, не створює виникнення у позивача як страхувальника права вимоги на стягнення 3% та інфляційних; ЦК України не передбачено укладення договору відступлення права вимоги у спрощеній формі.

Також, на думку скаржника, місцевий господарський суд помилково застосував положення ст. 625 ЦК України, оскільки цією статтею регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «УПСК» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2018 у справі №910/3855/17, встановлено ТОВ «Бета-агро-інвест» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2018 розгляд апеляційної скарги ПрАТ «УПСК» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2018 у справі №910/3855/17 призначено на 16.07.2018, повторно встановлено ТОВ «Бета-агро-інвест» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач зазначав, що обставина щодо передання вигодонабувачем - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» права вимоги за відповідним договором на користь ТОВ «Бета-агро-інвест» не скасовує укладений договір страхування між страховиком та страхувальником, а отже, і не змінює правового статусу останнього у спірних правовідносинах, тобто ТОВ «Бета-агро-інвест» залишається страхувальником; виходячи з положень ст. 636 ЦК України, у спірних правовідносинах не потрібно навіть укладання договору відступлення права вимоги, лише за фактом відмови вигодонабувача від права вимоги страхувальник має право самостійно звернутися з відповідною вимогою до страховика.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» також скористався правом, наданим статтею 263 ГПК України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про необґрунтованість апеляційної скарги та законність рішення суду першої інстанції, а також просив розглянути справу за відсутності його представника.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.07.2018, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України, в розгляді справи №910/3855/17 оголошено перерву до 27.08.2018.

У судове засідання третя особа явку свого уповноваженого представника повторно не забезпечила, про день, місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представника третьої особи, враховуючи клопотання останньої, викладене у відзиві на апеляційну скаргу, про розгляд справи за відсутності її представника, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги за відсутності вказаної особи.

У судовому засіданні представники відповідача вимоги апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними, а судове рішення законним, у зв'язку з чим просив залишити оскаржуване рішення без змін, а скаргу відповідача - без задоволення.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 15.04.2013 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Донецької обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (в тексті договору - кредитор) та ТОВ «Бета-Агро-інвест» (в тексті договору - позичальник) було укладено генеральний договір на здійснення кредитних операцій №012/01-03-3/0363.

26.04.2013 між тими ж сторонами, в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Бета-Агро-інвест» перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (в тексті договору - банк), що випливають із вищевказаного договору, було укладено договір застави транспортного засобу №12/01-03-3/0425, згідно пункту 1.1. якого в заставу було передано рухоме майно, а саме: зерновий комбайн марки John Deere 9780, 2005 року випуску, заводський №Z09780A077909, двигун №RG6081H26594, державний реєстраційний №05205ТМ, що належить заставодавцеві на підставі Свідоцтва про реєстрацію машини серії №086316, виданого та зареєстрованого 17.02.2005 Донецькою ОІДТН в Ясинуватському районі (а.с.12-23, т. 1).

26.04.2013 між ТОВ «Бета-Агро-інвест» (в тексті договору - страхувальник) та ПрАТ «УПСК» (в тексті договору - страховик) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) № КК 033/022/13 0000795 (надалі - договір страхування), відповідно до умов якого застраховані майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням вищевказаним зерновим комбайном (а.с. 24-29, т. 1).

Згідно з п. 5 договору страхування, вигодонабувачем за даним договором є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Строк дії договору страхування визначений з 26.04.2013 по 25.04.2014 (п. 20 договору страхування).

Відповідно до п. 21.1.3 договору страхування при настанні події, що має ознаки страхового випадку, після отримання всіх необхідних документів страховик зобов'язаний протягом 10 робочих днів прийняти рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування страхувальнику.

Пунктом 21.1.4 договору визначено зобов'язання страховика провести виплату страхового відшкодування протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту прийняття рішення про виплату страхового відшкодування.

У зв'язку з тим, що 09.07.2013 у Добропольському районі Донецької області на території Новоторецької сільської ради під час виконання польових робіт сталося самозаймання застрахованого комбайну, ТОВ «Бета-Агро-Інвест» звернулось до ПрАТ «УПСК» із заявою-повідомленням про настання страхового випадку.

Посилаючись на ухилення ПрАТ «УПСК» від виконання умов договору страхування, ТОВ «Бета-агро-інвест» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулись з відповідним позовом до Господарського суду м. Києва.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 18.04.2016 у справі №910/1104/14, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2016 та Вищого господарського суду України від 27.01.2017, позов ТОВ «Бета-агро-інвест» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «УПСК» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість у розмірі 821 598,00 грн, стягнуто з ПрАТ «УПСК» на користь ТОВ «Бета-Агро-інвест» суму пені у розмірі 32 773,88 грн. В іншій частині позову відмовлено (а.с. 32-67, т. 1)

15.08.2016 ПрАТ «УПСК» перерахувало на рахунок УДКСУ у Подільському районі міста Києва грошові кошти у сумі 821 598,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1107 від 15.08.2016 із зазначенням призначення платежу: «борг по ВП №51865577 від 08.08.2016 на користь АТ Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 88, т.1).

08.09.2016 Подільським РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було перераховано на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість у сумі 821 598,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2418 від 08.09.2016 із зазначенням призначення платежу: «перерахування боргу з ПАТ «УПСК» зг. наказу №910/1104/14 від 01.08.2016р. на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 130, т. 1).

Листом за вих. №140/8/549 від 02.03.2017, направленим на адресу ТОВ «Бета-Агро-інвест», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надало свою згоду на уступку прав вимоги вигодонабувача за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) № КК 033/022/13 0000795 від 26.04.2013 щодо стягнення з ПрАТ «УПСК» на користь ТОВ «Бета-Агро-інвест» суми 3% річних в розмірі 71 871,50 грн та суми інфляційних в розмірі 732 043,81 грн (а.с. 68, т. 1).

Позивач, враховуючи волевиявлення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо уступки права вимоги вигодонабувача за договором № КК 033/022/13 0000795 та у зв'язку з допущенням відповідачем прострочення виконання грошового зобов'язання згідно умов договору страхування та рішення суду, звернувся з даним позовом до суду про стягнення з ПрАТ «УПСК» 3 % річних у розмірі 71 871,50 грн та інфляційних втрат у розмірі 732 043,81 грн, нарахованих на суму 821 598,00 грн за період з 09.10.2013 по 08.09.2016.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а доводи скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Як правильно зазначив місцевий господарський суд, внаслідок укладення договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) № КК 033/022/13 0000795 від 26.04.2013 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки.

В силу положень статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 354 ЦК України за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України «Про страхування» визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як було зазначено вище, рішенням Господарського суду м. Києва від 18.04.2016 у справі №910/1104/14, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2016 та Вищого господарського суду України від 27.01.2017, позов ТОВ «Бета-Агро-інвест» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «УПСК» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість у розмірі 821 598,00 грн, стягнуто з ПрАТ «УПСК» на користь ТОВ «Бета-Агро-інвест» суму пені у розмірі 32 773,88 грн. В іншій частині позову відмовлено. (а.с. 32-67, т.1)

При розгляді справи №910/1104/14 судами було встановлено, що 09.07.2013 у Добропольському районі Донецької області, на території Новоторецької сільської ради під час виконання польових робіт сталося самозаймання застрахованого відповідачем комбайну John Deere 9780, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер 05205ТМ. Судами встановлено, що займання застрахованого транспортного засобу відбулося з причини, яка є страховим випадком за договором страхування № КК 033/022/13 0000795 від 26.04.2013, а тому у відповідача виникло зобов'язання виплатити страхове відшкодування на користь вигодонабувача, яким за договором страхування визначений ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в розмірі 821 598,00 грн.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 у справі №910/1104/14 має преюдиціальне значення, не може бути поставлене під сумнів, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Враховуючи викладене, факт настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) № КК 033/022/13 0000795 від 26.04.2013 та виникнення обов'язку у ПрАТ «УПСК» з виплати страхового відшкодування вигодонабувачу - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 821 598,00 грн в строк до 09.10.2013 підтверджено рішенням Господарського суду м. Києва від 18.04.2016 у справі №910/1104/14, яке набрало законної сили.

Статтею 598 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання (п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

При цьому, оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, а тому правильними є висновки про необхідність застосування статті 625 ЦК України щодо відповідальності за порушення грошового зобов'язання у спорах, які виникають з договорів страхування.

Крім того, визначені у статті 625 ЦК України інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов'язання. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі N 6-49цс12.

При зверненні до суду з даним позовом ТОВ «Бета-Агро-інвест» зазначало, що отримало право вимоги до ПрАТ «УПСК» щодо стягнення 3% річних та інфляційних у зв'язку з прострочкою виплати суми страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) № КК 033/022/13 0000795 від 26.04.2013.

Як було зазначено вище, листом за вих. №140/8/549 від 02.03.2017, направленим на адресу ТОВ «Бета-агро-інвест», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надало свою згоду на уступку прав вимоги вигодонабувача за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) № КК 033/022/13 0000795 від 26.04.2013 щодо стягнення з ПрАТ «УПСК» на користь ТОВ «Бета-агро-інвест» суми 3% річних в розмірі 71 871,50 грн та суми інфляційних в розмірі 732 043,81 грн (а.с.68, т.1)

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

При цьому, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, договір добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) № КК 033/022/13 0000795 від 26.04.2013 було укладено сторонами у простій письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 202, ст. 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що у даному випадку договір відступлення права вимоги вигодонабувача за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) №КК 033/022/13 0000795 від 26.04.2013 щодо стягнення з ПрАТ «УПСК» на користь ТОВ «Бета-агро-інвест» 3% річних в розмірі 71 871,50 грн та інфляційних в розмірі 732 043,81 грн було укладено у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами.

Враховуючи те, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку, в даному випадку шляхом обміну листами, суд першої інстанції у відповідності до приписів ч. 1 ст. 207 ЦК України правомірно зазначив, що договір відступлення права вимоги вигодонабувача вчинений у письмовій формі.

Таким чином, ТОВ «Бета-агро-інвест» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» дійшли згоди щодо передачі позивачеві права вимоги вигодонабувача за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) №КК 033/022/13 0000795 від 26.04.2013, про що також зазначено у постанові Верховного Суду від 07.03.2018 у даній справі.

Крім того, у своїх письмових поясненнях від 24.04.2017 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підтвердило про передачу ТОВ «Бета-агро-інвест» права вимоги вигодонабувача за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) №КК 033/022/13 0000795 від 26.04.2013 щодо стягнення з ПрАТ «УПСК» на користь ТОВ «Бета-Агро-інвест» 3% річних в розмірі 71 871,50 грн та інфляційних в розмірі 732 043,81 грн.

Отже, право вимоги за грошовим зобов'язанням, яке не припинялося, у подальшому, як правильно встановлено судом першої інстанції, було передано позивачеві.

При цьому, доводи відповідача про те, що нормами ЦК України та Закону України «Про страхування» не передбачено право вигодонабувача (третьої особи) на здійснення відступлення права вимоги, правомірно відхилені місцевим господарським судом, оскільки стаття 512 ЦК України визначає перелік основних підстав для заміни кредитора у зобов'язанні, до яких, зокрема, відноситься й сплата 3% річних та інфляційних, що є грошовим зобов'язанням страховика у зв'язку з прострочкою виплати страхового відшкодування саме вигодонабувачу.

Доводи відповідача стосовно того, що відступлення права вимоги, як інститут зобов'язального права, забезпечує заміну тільки активної сторони у зобов'язанні - кредитора є необґрунтованими, оскільки норми чинного законодавства України не містять таких застережень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що до позивача - ТОВ «Бета-Агро-інвест» перейшло право вимоги до ПрАТ «УПСК» про стягнення 3% річних та інфляційних у зв'язку з прострочкою виплати суми страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) №КК 033/022/13 0000795 від 26.04.2013.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

У рішенні Господарського суду м. Києва від 18.04.2016 у справі №910/1104/14, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2016 та Вищого господарського суду України від 27.01.2017, яке набрало законної сили, встановлено, що ПрАТ «УПСК» повинно було здійснити виплату страхового відшкодування вигодонабувачеві - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 821 598,00 грн в строк до 09.10.2013.

Таким чином, прострочка відповідача з виплати страхового відшкодування вигодонабувачеві - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 821 598,00 грн почалась саме з 09.10.2013, оскільки у відповідності до приписів ч. 2 ст. 252 ЦК України, якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року, то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року).

Відповідно до п. 30.1. ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346-III від 05.04.2001 переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Пунктом 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», роз'яснено, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Як було зазначено вище, 08.09.2016 Подільським РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було перераховано на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість у сумі 821 598,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2418 від 08.09.2016 (а.с. 130, т.1).

Однак, з вказаного платіжного доручення вбачається, що воно було одержано банком 09.09.2016 та проведено банком саме 09.09.2016.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно визначив, що у відповідності до п. 30.1. ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання ПрАТ «УПСК» з виплати страхового відшкодування вигодонабувачеві - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 821 598,00 грн є дата зарахування коштів на рахунок кредитора, тобто 09.09.2016.

З огляду на викладене, обґрунтованим періодом нарахування 3% річних та інфляційних втрат є період з 09.10.2013 по 08.09.2016.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат за вказаний період, враховуючи те, що суд позбавлений права виходити за межі заявлених позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 71 871,50 грн 3% річних та 732 043,81 грн інфляційних втрат.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до прийняття по суті спору судового рішення було заявлено про застосування строку позовної давності (а.с. 75-78, т. 1).

Статтею 256 ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування).

Як було зазначено вище, відповідно до п. 5 укладеного між позивачем та відповідачем договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) №КК033/022/13 0000795 від 26.04.2013, сторонами було погоджено, що вигодонабувачем за даним договором є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке у подальшому передало право вимоги позивачеві.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 984 ЦК України страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Вимоги, яким повинні відповідати страховики, порядок ліцензування їх діяльності та здійснення державного нагляду за страховою діяльністю встановлюються законом. Страхувальником може бути фізична або юридична особа.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Положеннями ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

З огляду на викладене, враховуючи вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.03.2018 у даній справі, встановивши, що за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) № КК 033/022/13 0000795 від 26.04.2013 позивач є страхувальником та до нього перейшло право вимоги вигодонабувача до відповідача, який є страховиком, про стягнення 3% річних та інфляційних, що входять до складу грошового зобов'язання, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що за приписами п. 5 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги позивача до відповідача про стягнення 3% річних та інфляційних у зв'язку з прострочкою виплати суми страхового відшкодування.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Вищого господарського суду України у справі №25/246 від 23.03.2011, у справі № 13/93 від 16.11.2011 та у справі № 5011-69/9465-2012 від 26.02.2013.

За таких обставин, доводи апелянта про необхідність застосування строків позовної давності до вимог позивача є необґрунтованими та безпідставними.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

З огляду на встановлені обставини справи та вимоги законодавства, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ТОВ «Бета-агро-інвест» є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 -IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а саме, стягнення з ПрАТ «УПСК» на користь ТОВ «Бета-агро-інвест» 71 871,50 грн 3% річних та 732 043,81 грн інфляційних втрат.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 15.05.2018 у справі №910/3855/17 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ПрАТ «УПСК» - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2018 у справі №910/3855/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2018 у справі №910/3855/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/3855/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 03.09.2018.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська