ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2018 р. Справа № 922/836/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі судового засідання Шило А.М.,

за участю представників сторін:

позивача - Бурчак П.І. (свідоцтво №0076 від 21.04.2014, дов. №178 від 14.05.2018)

відповідача - Зінченко Ю.В. (посвідчення адвоката № 1588 від 04.01.2017 р., ордер ПТ № 003614 від 09.07.2018 р. та договір про право надання правової допомоги №б/н від 09.08.2018 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор" (вх.№1272Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2018 (суддя Присяжнюк О.О., повний текст рішення складено 30.05.2018) у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор", м. Харків

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор" про стягнення 121 969,40 грн. основного боргу, інфляційні втрати в сумі 61 410,37 грн., 3% річних в сумі 10 697,00 грн. Судові витрати позивач просив покласти на відповідача.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором постачання №14083п від 20.11.2014 щодо своєчасної та повної оплати поставленого товару. В якості правових підстав позову вказує на положення статей 526, 530, 611, 625, 692 ЦК України та статті 193, 222, 265 ГК України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 30.05.2018 у справі №922/836/18 позовні вимоги задоволені повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор" на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" - 121 969,40 грн. основного боргу, інфляційні втрати в сумі 61 410,37 грн., 3% річних в сумі 10 697,00 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 2 911,16 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор" з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2018 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" в повному обсязі.

Відповідач зазначає, що надані позивачем видаткові накладні складені з порушенням Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Вказує, що рахунки-фактури на оплату товару за видатковими накладними №005 від 04.03.2015, №007 від 16.03.2015 та №018 від 25.05.2015. виписані та мають посилання на договір №15005п від 04.03.2015, в той час предметом розгляду даної справи є договір № 14083п від 20.11.2014 року.

Також зазначає, що справу розглянуто судом за його відсутності справи та що він не був повідомлений належним чином про дату, час і місце засідання суду.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.06.2018 у справі №922/836/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2018 та призначено справу до розгляду на 23.07.2018. Позивачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі. Роз'яснено, що учасники справи мають право до 16.07.2018 (з урахуванням поштового перебігу) подати до апеляційного господарського суду клопотання та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі.

Від представника відповідача 10.07.2018 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. №5208), в якому він просить відкласти розгляд справи №922/836/18 на іншу календарну дату, в зв'язку з неможливістю взяти участь в судовому засіданні 23.07.2018. Клопотання обґрунтовано тим, що в період з 16.07.2018 по 30.07.2018 уповноважений представник апелянта - адвокат Зінченко Ю.В. перебуватиме у щорічній відпустці за межами України.

Позивач, у встановлений ухвалою суду від 27.06.2018 строк, подав відзив на апеляційну скаргу (вх. №5526 від 18.07.2018), в якому проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, прийнятим в результаті всебічного розгляду матеріалів справи та з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Крім того, представник позивача звернувся до суду з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. №5574 від 19.07.2018).

Ухвалою суду від 19.07.2018 задоволено клопотання представника позивача про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Доручено Дніпропетровському апеляційному господарському суду забезпечити проведення відеоконференції у справі №922/836/18, розгляд якої відбудеться 23.07.2018 о 12:30 в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду в залі судового засідання №131.

Ухвалою суду від 23.07.2018 року задоволено клопотання представника відповідача та відкладено розгляд справи на 15.08.2018 року. Доручено Дніпропетровському апеляційному господарському суду забезпечити проведення відеоконференції у справі №922/836/18, розгляд якої відбудеться 15.08.2018 об 11:00 в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду в залі судового засідання №131.

В судове засідання 15.08.2018 року з'явились представник відповідача, який підтримує свою апеляційну скаргу та просить її задовольнити, та представник позивача, який заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Однак під час проведення судового засідання виникла технічна помилка та було перервано відеозв'язок з Дніпропетровським апеляційним господарським судом через відсутність інтернет з'єднання між інформаційно-телекомунікаційними системами загальних судів України, що призвело до неможливості продовжити судове засідання в режимі відеоконференції, що підтверджується Актом Харківського апеляційного господарського суду №12-42/202 від 15.08.2018 року про несправність (неналежне функціонування) системи відеоконференцзв'язку.

Ухвалою суду від 15.08.2018 року у зв'язку із неможливістю продовжити судове засідання в режимі відеоконференції, розгляд справи було відкладено на 27.08.2018 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.08.2018 року, у зв'язку з відпусткою судді Россолова В.В., визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В. (суддя-доповідач), суддя Гетьмана Р.А., суддя Хачатрян В.С.

В судовому засіданні 27.08.2018 року, представник відповідача підтримує свою апеляційну скаргу та просить її задовольнити. Представник позивача заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні уповноважених представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Приватним акціонерним товариством "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "ЕКОВТОР" (Отримувач) укладено договір постачання №14083п від 20.11.2014 року.

Відповідно п.1.1 зазначеного договору, Постачальник передає, а Одержувач отримує, та оплачує металобрухт чорних металів у відповідності до вимог ДСТУ 4121-2002 (далі - товар), кількість і ціни вказані в специфікації Додаток №1 до договору).

Розділом другим договору, сторонами передбачена ціна товару, форма та умови розрахунків, зокрема, п.2.1.,.2.2.,2.3.,2.4. договору сторонами передбачене наступне.

Ціна Товару визначається за результатами останнього з проведених на момент відвантаження конкурсів щодо реалізації брухту чорних металів прийматися Сторонами в національній валюті-гривні. Ціна без ПДВ. Податок на додану вартість тимчасово, до 01.01.2015 року не сплачується відповідно з розділом XX Податкового Кодексу України.

Відповідно до п.2.2 договору ціна Товару може змінюватися в залежності від кон'юктури ринку брухту чорних металів за взаємною згодою сторін, шляхом проведення конкурсу з реалізації брухту чорних металів та оформлення специфікацій на кожне відвантаження в разі перемоги в конкурсі по відповідній позиції за цінами, які не нижче за ціни, затвердженої протоколами засідання комісії Укрзалізниці.

Відповідно до п.2.3 договору, сторонами визначено, що орієнтовно загальна кількість товару на момент укладення договору , становить 205 тон.

Відповідно до 2.4, сторонами визначено, що орієнтована загальна сума Договору становить 603 000,0грн.

Сторони узгодили, що відповідно до п.2.5. договору оплата вартості Товару здійснюється з розрахункового рахунку Одержувача таким чином:

-100% вартості товару, що планується до відвантаження Одержувач сплачує на протязі 5 (п'яти) банківських днів із моменту отримання попереднього рахунка-фактури;

-в разі відвантаження товару у кількості, яка перевищує заплановану, залишок вартості партії Одержувач сплачує на протязі 5 (п'яти) банківських днів від дати оформлення Виконавчого рахунку, який є підставою для остаточних розрахунків.

Відповідно до п.2.6. договору, сторони узгодили, що датою поставки вважається дата надходження суми платежу на розрахунковий рахунок постачальника .

Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 176 244,00грн., що підтверджується наступними видатковими накладними:

- видаткова накладна №005 від 04.03.2015;

- видаткова накладна №007 від 16.03.2015;

- видаткова накладна №009 від 07.04.2015;

- видаткова накладна №011 від 08.04.2015;

- видаткова накладна №015 від 27.04.2015;

- видаткова накладна №018 від 25.05.2015.

Продукцію отримував представник Отримувачача ТОВ "СП ЕКОВТОР" згідно довіреностей №84 -2015р., №87 від 06.04.2015р., №100 від 27.04.2016р., №128 від 25.05.2015р.

З метою здійснення оплати, Відповідачу були виставлені наступні рахунки:

№007 від 16.03.2015 р. на суму 61992,00 грн.;.

№009 від 07.04.2015 р. на суму 35081,00 грн.;

№011 від 08.04.2015 р. на суму 25620,00 грн.;

№015 від 27.04.2015 р. на суму 26772,00 грн.;

№018 від 25.05.2015 р. на суму 18960,00 грн.

Проте, всупереч умов Договору, станом на 26.03.2018р. Отримувач (ТОВ "СП "ЕКОВТОР") : (протягом 5 банківських днів) не здійснив оплату отриманого Товару у загальному розмірі 121 969,40грн.

Станом на 26.03.2018 року виставлені позивачем рахунки в повному обсязі не сплачено, сума боргу ТОВ "СП "ЕКОВТОР" перед позивачем становить 121 969,40грн.

З метою досудового врегулювання господарського спору щодо неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №14083п від 20.11.2014р., позивачем 03.10.2016р. було направлено на адресу відповідача вимогу про оплату товару в розмірі 121 969,40 грн.

Дана вимога залишена відповідачем без відповіді та належного реагування.

Непроведення відповідачем належних розрахунків з позивачем виступило підставою для його звернення до господарського суду з позовом про примусове стягнення суми існуючої заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд вказав, що сума боргу повністю підтверджується наявними в матеріалах справи документами, у встановленому порядку не була спростована чи заперечена відповідачем.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 174, 181 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність, з акту управління господарською діяльністю, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З положень ст. 509 ЦК України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Суд встановив, що в даному випадку, відносини між позивачем та відповідачем носять договірний характер, укладений між ними договір поставки №14083п від 20.11.2014р., разом із Специфікацією№1 від 20.11.2014 року предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Згідно з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 527, Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов'язання.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судова колегія зазначає, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

З позовної заяви вбачається, що позивач посилається, як на підставу своїх вимог, на невиконання умов договору №14083п від 20.11.2014р. в частині оплати за поставлений товар.

Як встановлено судами, сторони в п.2.5. договору №14083п від 20.11.2014р. узгодили, що оплата вартості Товару здійснюється з розрахункового рахунку Одержувача таким чином:

-100% вартості товару, що планується до відвантаження Одержувач сплачує на протязі 5 (п'яти) банківських днів із моменту отримання попереднього рахунка-фактури.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що в наданих позивачем рахунках, які були виставлені відповідачу перед поставкою товару, вказано інший номер договору, а саме №15005п від 04.03.15.

Надані позивачем довіреності на отримання цінностей, видані Товариством з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "ЕКОВТОР", та на підставі яких відповідач отримував товар (а.с. 26-30) також містять посилання на договір №15005п від 04.03.15.

Факт поставки та отримання товару сторонами в судовому засіданні не заперечується.

Проте, сторони також не заперечують факт укладання між ними іншого договору, а саме договору саме №15005п від 04.03.15. Як зазначили сторони, цей договір судом першої інстанції не досліджувався.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено, що поставка товару відбулася саме на виконання договору №14083п від 20.11.2014р., на який посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, а ні на виконання договору №15005п від 04.03.2015.

Згідно положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на викладене, позовні вимоги є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. За таких обставин, вимога про стягнення інфляційних та річних також є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Разом з тим, посилання скаржника у поданій ним в апеляційній скарзі на те, що надані позивачем видаткові накладні не містять визначення посад осіб, що підписали дані документи та мають інші недоліки в їх оформленні, з посиланням на норми Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. №88, не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Норми Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не містять вимог щодо доказів поставки товарів.

Згідно преамбули вказаного Закону ним визначаються правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. При цьому, ст.9 Закону, на яку посилається скаржник, визначає підставу для бухгалтерського обліку господарських операцій - первинні та зведені облікові документи, а також вимоги до реквізитів вказаних документів.

Отже, норми вказаного Закону не регулюють спірні правовідносини, оскільки предметом спору не є правильність ведення сторонами бухгалтерського обліку або складання фінансової звітності. Даний Закон не містить вимог щодо підтвердження факту передачі товарів певними доказами -документами з визначеними ст.9 Закону реквізитами. Неточність або неповнота відповідних даних у первинних облікових документах є підставою для застосування до відповідальних винних осіб визначеної чинним законодавством відповідальності.

Також суд відхиляє доводи відповідача щодо позбавлення судом його права участі в судовому засіданні.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходження відповідача - 61099, м. Харків, вул. Лодзинська, 7-А. Дану адресу також було вказано і самим відповідачем в апеляційній скарзі та підтверджено в судовому засіданні.

Судом встановлено, що саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем - позовна заява із додатками.

З матеріалів справи вбачається, що всі процесуальні документи у даній справі (ухвала суду про відкриття провадження у справі та про відкладення розгляду справи) направлялися судом першої інстанції направлялись на адресу відповідача, що підтверджується штампом канцелярії на зворотній стороні відповідних документів.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі надсилання процесуальних документів за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що ТОВ "Спеціалізоване підприємство "ЕКОВТОР", був належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції.

Судом відхиляються посилання відповідача щодо обов'язку суду надсилати процесуальні документи на електронну адресу відповідача у відповідності до вимог п.2 ч.6 статті 242 ГПК України, оскільки відповідно до п.п.17-17.1 частини 1 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система ще функціонує. Відповідач не реєструвався в системі обміну електронними документами між судом та учасниками судового процесу на офіційному сайті Судова Влада https://court.gov.ua/emailec , про що сам зазначив в судовому засіданні.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду від 30.05.2018 року у справі 922/836/18 з прийняття нового рішення про відмову в позові.

Відповідно до пп. б), в) пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

Керуючись статтями 129, 269, п. 2 ч.1 ст.275, п.1, 3 ч.1 статті 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор" задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2018 року у справі 922/836/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (49038, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, буд. 7, код 00659101) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор" (61099, м. Харків, вул. Лодзінська, 7-а, код 37842318) 4366,74 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 03.09.2018 року.

Головуючий суддя Тихий П.В.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Хачатрян В.С.