ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2018 р. Справа № 926/3891/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Гриців В.М.

Зварич О.В.

за участю секретаря судового засідання Мазепи Н.В.

з участю представників:

від позивача - Чернушка Й.І. - адвокат

від відповідача - Шкварковський В.А. - голова профспілки

від третьої особи - не з»явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства «Центр комунального майна», м.Чернівці, вх.№ 01-05/1492/18 від 16.05.2018р.

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.04.2018р. (час проголошення об 12 год. 29 хв. в м.Чернівці, суддя - Проскурняк О.Г., повний текст рішення складено 27.04.2018р.)

у справі № 926/3891/17

за позовом Обласного комунального підприємства «Центр комунального майна», м.Чернівці

до відповідача Чернівецької обласної ради профспілок, м.Чернівці

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Чернівецька обласна рада, м.Чернівці

про стягнення заборгованості по компенсації земельного податку в сумі 40219,41 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 23.04.2018р. у справі № 926/3891/17 (суддя Проскурняк О.Г.) відмовлено у задоволенні позову Обласного комунального підприємства «Центр комунального майна», м.Чернівці до Чернівецької обласної ради профспілок, м.Чернівці про стягнення заборгованості по компенсації земельного податку в сумі 40219,41 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що договір на користування будівлею (приміщенням) є безоплатним, тому у відповідача відсутній обов»язок по договору сплачувати кошти (плату), що включає в себе плату за користування будівлею і плату за користування земельною ділянкою. Відтак, у відповідача відсутнє зобов»язання щодо компенсації плати позивачу за користування земельною ділянкою.

Не погоджуючись з даним рішенням позивач - Обласне комунальне підприємство «Центр комунального майна», м.Чернівці подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати згадане рішення та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю посилаючись, зокрема, на те, що воно є незаконне, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Підставами для скасування оскаржуваного рішення скаржник вважає те, що позивач в силу закону зобов»язаний нараховувати та сплачувати земельний податок за площу земельної ділянки, на якій розташована будівля (її частина), що надана у користування відповідачу, який в свою чергу повинен відшкодовувати позивачу суму витрат по сплаті земельного податку. Як вказує скаржник, ні позивач, ні відповідач не мають пільг щодо сплати земельного податку. Окрім того, як зазначає скаржник, позивачем подавалась заява про збільшення розміру позовних вимог, яка судом першої інстанції не була розглянута.

Наводить скаржник і інші доводи, що є, на його думку, підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2018 р. справу № 926/3891/17 призначено судді-доповідачу Костів Т.С. та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Марку Р.І. та Желіку М.Б..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 року, було відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 05.06.2018 року.

Однак, 05.06.2018 року було складено повідомлення у якому зазначено, що у зв'язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Марка Р.І., та перебуванням у відрядженні судді члена колегії - Желіка М.Б., розгляд вищевказаної справи не відбувся з урахуванням положень абз. 2 пп.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 21 від 03.03.2016 року.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 11.06.2018р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 03.07.2018р.

Проте, при виготовленні вищезазначеної ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 11.06.18р. було допущено технічну описку при написанні дати призначеного судового засідання, таким чином правильною датою розгляду справи слід було вважати 05.07.2018 року.

Розпорядженням керівника апарату суду від 05.07.2018 року №232 справу № 926/3891/17 призначено до повторного автоматизованого розподілу у зв'язку із перебуванням у відрядженні судді - члена колегії Марка Р.І. та перебуванням судді члена колегії - Желіка М.Б. у відпустці.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів судову справу № 926/3891/17 від 05.07.2018 року розподілено головуючому судді Костів Т.С.. та іншим суддям, а саме: Гриців В.М. та Зварич О.В..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 05.07.2018 року, розгляд справи було відкладено до 16.07.2018 року.

В судове засідання 16.07.2018 року з'явився представник апелянта, інші сторони по справі № 926/3891/17 не з'явились.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 16.07.2018р. відкладено розгляд апеляційної скарги на 04.09.2018р.

В судове засідання 04.09.2018 року представник апелянта з'явився, вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання 04.09.2018 року з'явився, проти вимог апеляційної скарги заперечив, надав усні пояснення по суті спору.

Третя особа - Чернівецька обласна рада явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, причин неявку суду не повідомила.

Відводів складу суду та секретаря судового засідання в порядку ст.ст.35,37 Господарського процесуального кодексу України не заявлялось.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 04.09.2018р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частково до задоволення з огляду на наступне.

15 грудня 1999 року між Чернівецькою обласною радою та Чернівецькою обласною радою профспілок укладений Договір про передачу приміщень у безоплатне користування з подальшим внесенням змін та доповнень Додатковою угодою від 05 березня 2014 року.

Пунктом 1.1. Договору із відповідними змінами та доповненнями встановлено, що власник передає, а користувач приймає в безоплатне користування частину приміщень (першого поверху площею 72 кв.м.. другого поверху площею 35.2 кв.м,. третього поверху площею 35.3 кв.м. та четвертого поверху площею 1563.2. кв.м.) загальною площею 1705,7 кв.м. в будівлі літ. А за адресою: вул. Кафедральна. 2 в м. Чернівцях.

Відповідно до пункту 3.1. - 3.2. Договору, сторони визначили, що Договір про безоплатне безстрокове користування вступає в силу з моменту підписання його сторонами. Строк дії договору може бути скорочений лише за згодою сторін.

Пунктом 9.1. вищевказаного договору встановлено, що витрати на утримання і обслуговування приміщень (освітлення, опалення, водозабезпечення, прибирання тощо) здійснюються Користувачем за власний рахунок.

Стаття 324 Цивільного кодексу УРСР (що діяв на момент виникнення правовідносин між сторонами) регулює правовідносини щодо безоплатного користування майном та унормовано, що за договором безоплатного користування майном одна сторона зобов'язується передати або передає майно у безоплатне тимчасове користування другій стороні, а остання зобов'язується повернути те ж майно.

Пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлює, що щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Отже, враховуючи системний аналіз вищевказаних правових норм, вбачається, що користування приміщенням за даним договором є безоплатним.

Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними.

З наведеного вище слідує, що відносини сторін за договором безоплатного користування майном подібні відносинам за договором майнового найму з тією суттєвою відмінністю, що у першому випадку користування є безоплатним.

Тобто, до зазначених правовідносин застосовуються норми глави 60 ЦКУ, що регулюють правовідносини договору позички.

Відповідно до частини 1 статті 827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Пунктом 3 статті 827 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу, яка регламентує найм (оренду). А договір позички будівлі, іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у формі, яка визначена відповідно до статті 793 цього Кодексу (п.3 ст.828).

Частиною 1 статті 796 ЦК України унормовано, що одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму.

Відповідно до статті 797 ЦКУ, плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Тобто, складовою плати що справляється з наймача будівлі є плата за користування будівлею та плата за користування земельною ділянкою.

Однак, як вбачається, договір на користування будівлею (приміщенням) є безоплатним, тому у відповідача відсутній обов'язок за договором сплачувати кошти (плату), що включає в себе плату за користування будівлею і плату за користування земельною ділянкою.

В контексті викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача відсутнє зобов'язання щодо компенсації плати позивачу за користування земельною ділянкою.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи 26.03.2018р. позивач подав до господарського суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій зазначив, що є необхідність у стягненні заборгованості по відшкодуванню земельного податку за увесь 2017 рік в сумі 68 958,30 грн. і відповідно доплатив судовий збір.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до закінчення підготовчого засідання збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Однак, місцевий господарський суд вказану заяву не розглянув в порядку визначеному процесуальним законодавством та не зазначив про це у оскаржуваному рішенні.

Окрім того, у відповідності до вимог п.5 ч.1 ст.237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд повинен вирішити питання розподілу між сторонами судових витрат. У п.2 ч.5 ст.238 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у резолютивній частині рішення зазначається, в тому числі, про розподіл судових витрат.

В даному випадку, при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не вирішив питання щодо витрат по сплаті судового збору.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку змінити резолютивну частину оскаржуваного рішення та викласти її в новій редакції.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об»єктивно не залежали від нього.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.04.2018 року у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, підстав для його скасування немає, однак наявні достатні підстави для зміни його резолютивної частини.

Судовий збір за перегляд рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.04.2018 року у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 129, 275, 276, 277, 281, 282, 283, 284, 285 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства «Центр комунального майна», м.Чернівці, вх.№ 01-05/1492/18 від 16.05.2018р. - задовольнити частково.

2. Змінити рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.04.2018р. у справі № 926/3891/17, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«В задоволенні позову (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) - відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.»

3. В решта рішення господарського суду Чернівецької області від 23.04.2018р. у справі № 926/3891/17 - залишити без змін.

4. Витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 10 вересня 2018р.

Головуючий суддя Костів Т.С.

суддя Гриців В.М.

суддя Зварич О.В.