ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці

15 серпня 2018 року Справа № 926/1178/18
Господарський суд Чернівецької області у складі судді Швеця М.В., секретар Маковей М.О., розглянувши справу

за позовом: Керівника Чернівецької місцевої прокуратури в інтересах держави

до відповідачів: 1) Професійно-технічного училища №8

2) Фізичної особи-підприємця Гончарова Ігоря Вікторовича

про визнання недійними договору купівлі-продажу № 1 від 25.01.2018 року

Представники:

від прокуратури - Гудзь Г.В.

від відповідача 1 - Мороз Є.В., довіреність № 247 від 19.06.2018 року

від відповідача 2 - не з'явився

В С Т А Н О В И В :

Керівник Чернівецької місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся із позовом до відповідачів: 1) Професійно-технічного училища №8 та 2) Фізичної особи-підприємця Гончарова Ігоря Вікторовича про визнання недійними договору купівлі-продажу № 1 від 25.01.2018 року на придбання продуктів харчування на суму 200000 грн., укладений між Професійно-технічним училищем №8 та Фізичною особою-підприємцем Гончаровим Ігорем Вікторовичем.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що Чернівецькою місцевою прокуратурою за результатами моніторингу веб-порталу публічних закупівель «Держзакупівлі. Онлайн» встановлено порушення з боку Професійно-технічного училища №8 законодавства в частині недодержання правових та економічних засад здійснення закупівель за рахунок бюджетних коштів (ст. ст. 2, 3, 36 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2018 справу призначено судді Швецю М.В.

Ухвалою суду від 12.06.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 05.07.2018 - 10:30 год.

20.06.2018 відповідач 1 через канцелярію суду подав заперечення (відзив) на позовну заяву вх. № 1722, в якому позов прокурора вважає необґрунтованим та просить відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що прокурором при поданні позову не досліджено накладні, на підставі яких здійснено оплату товару, та які є первинними документами і містять конкретний перелік, кількість, ціну та вартість кожного виду продукту харчування (предмету закупівлі), а разом з тим і Специфікацію до договору № 1 від 25.01.2018, яка також містить перелік (28 позицій, тобто 28 предметів закупівлі), назву, кількість та суму всіх продуктів харчування, які впродовж 2018 року будуть закуплені у постачальника згідно договору № 1 від 25 січня 2018 на загальну суму 200000 грн. Крім того, на думку відповідача 1, договір купівлі-продажу № 1 від 25.01.2018 укладений відповідно до Порядку визначення предмета закупівлі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 17.03.2016 р. № 454, за четвертим знаком ДК 021:2015 фактично на закупівлю 28 предметів закупівлі, на загальну суму 200000 грн., при цьому, максимальна вартість одного предмету закупівлі становить 30000 грн., а мінімальна вартість складає 300 грн. Оскільки, вартість закупівлі кожного предмету (28) не досягає 200000 грн., тому відповідач 1 вважає, що норми ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі» не можуть бути застосовані до договору купівлі-продажу № 1 від 25.01.2018, укладеного ПТУ № 8 м. Чернівці з підприємцем Гончаровим І.В. про закупівлю продуктів харчування на загальну суму 200000 грн., а отже, відсутні підстави для визнання його недійсним.

Прокурор через канцелярію суду подав відповідь на відзив відповідача 1 вх № 1886 від 03.05.2018, в якому не погоджується з твердженнями та доводами відповідача 1, викладеними ним у відзиві на позов, та вважає їх безпідставними, тому що посилання відповідача на те, що предметом договору є 28 предметів закупівлі, суперечить п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону, оскільки товари закуповувались в межах однієї процедури закупівлі, отже, у сукупності становлять один предмет закупівлі, а не 28 окремих предметів закупівлі. Також відповідачем 2 при проведенні закупівлі товару на суму, що дорівнює 200000 грн., не проведено процедуру конкурсних торгів, чим порушено вимоги ч.7 ст.2 Закону. Разом з тим, при укладені договору купівлі-продажу № 1 від 25.01.2018, сторонами відповідно до п.п. 17 та 32 ч. 1 ст. 1 Закону та на основі національного класифікатора України ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник», затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23 грудня 2015 року № 1749, не визначено предмет закупівлі, а саме без зазначення конкретної назви товару та його деталізації, що свідчить про фактичне недосягнення сторонами згоди щодо його істотних умов, а саме предмету договору купівлі- продажу. Тому, прокурор просить визнати недійсним, укладений між відповідачами договір купівлі-продажу № 1 від 25.01.2018, який не відповідає вимогам ст.ст. 655, 656 Цивільного кодексу України, ст.ст. 179, 180 Господарського кодексу України та вимогам п. 18 ч. 1 ст. 1, ч. 7 ст. 2, ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Ухвалою суду від 05.07.2018 розгляд справи в підготовчому засіданні відкладено у зв'язку з неявкою відповідача 2 на 07.08.2018 року - 10:00 год., та зобов'язано його надати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), що підтверджують заперечення проти позову; одночасно надіслати прокурору та позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду.

30.07.2018 відповідач 2 через канцелярію суду подав заяву вх. № 2172, в якій позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні позову та розглядати справу без його участі.

Ухвалою суду від 07.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.08.2018 - 15:30 год.

Прокурор в судовому засіданні 15.08.2018 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач 2 явку своїх представників в судове засідання не забезпечив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Суд вважає, що неявка відповідача, повідомленого своєчасно та належним чином, не перешкоджає розгляду справи по суті (ст. 202 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини у справі, якими прокурор обґрунтовує свої вимоги, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи та згідно даних веб-порталу державних закупівель, 25.01.2018 між Професійно-технічним училищем № 8 (далі - ПТУ №8) та Фізичною особою-підприємцем Гончаровим Ігорем Вікторовичем укладено Договір купівлі-продажу № 1 про закупівлю продуктів харчування.

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що продавець зобов'язується доставити продукти харчування покупцю, а покупець в свою чергу, прийняти і оплатити їх на умовах даного договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору асортимент товару визначається рахунком-фактурою або накладною, які є невід'ємною частиною даного договору.

Сума договору становить 200000 грн. (п. 3.1. Договору).

У відповідності до п. 4.1. Договору даний договір дійсний до 31.12.2018.

На виконання укладеного Договору дирекцією ПТУ № 8 проведено оплату за поставлений товар на суму 42611,78 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 28 від 29.01.2018, № 34 від 29.01.2018, №45 від 06.02.2018, № 46 від 15.02.2018, № 70 від 20.02.2018, № 113 від 07.03.2018, № 115 від 07.03.2018, № 186 від 19.03.2018, № 130 від 04.04.2018, № 187 від 05.04.2018, № 188 від 05.04.2018, № 147 від 23.04.2018.

Матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб'єктів господарювання, здійснюються суб'єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу (ч. 1 ст. 264 Господарського кодексу України). Основні вимоги щодо укладення та виконання договорів поставки встановлюються цим Кодексом, іншими законодавчими актами (ч. 3 ст. 264 Господарського кодексу України).

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади установлено Законом України «Про публічні закупівлі» (далі - Закон).

У відповідності до п.п. 5, 9, 18, 32 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі»: договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари; замовники - органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об'єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків; предмет закупівлі - товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). Предмет закупівлі визначається замовником у порядку, встановленому Уповноваженим органом; товари - продукція, об'єкти будь-якого виду та призначення, у тому числі сировина, вироби, устаткування, технології, предмети у твердому, рідкому і газоподібному стані, а також послуги, пов'язані з постачанням таких товарів, якщо вартість таких послуг не перевищує вартості самих товарів.

Згідно положень Статуту професійно-технічного училища № 8, затвердженого наказом Міністерством освіти і науки України №1300 від 20.11.2012, професійно-технічне училище є підпорядкованим Міністерству освіти і науки, молоді та спорту державним професійно-технічним державним навчальним закладом другого атестаційного рівня, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальністю, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров'я. Головним завдання училища є забезпечення права громадян України на професійне навчання відповідно до їх покликань, інтересів, здібностей та стану здоров'я з метою задоволення потреб економіки країни у кваліфікованих і конкурентоспроможних на ринку праці робітниках. Крім того, п.7 Статуту визначено, що фінансування професійно-технічної підготовки робітників соціальний захист учнів, робітників, слухачів та педагогічних працівників училища здійснюється на нормативній основі за рахунок коштів державного бюджету. Училище є неприбутковим закладом. Таким чином, ПТУ № 8 є замовником в розумінні Закону України «Про публічні закупівлі» та на нього поширюються вимоги законодавчого акту щодо проведення закупівель робіт, товарів та послуг за державні кошти.

Статтею 3 Закону «Про публічні закупівлі» передбачено, що закупівлі здійснюються за принципами добросовісної конкуренції серед учасників, максимальної економії та ефективності, відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель, недискримінації учасників, об'єктивної та неупередженої оцінки пропозицій тендерних пропозицій, запобігання корупційним діям і зловживанням.

При цьому, положеннями ст. 2 ч. 1 Закону визначено, що його норми застосовуються до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуг и (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень.

Відповідно до ч. 7 ст. 2 Закону забороняється придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, визначених цим Законом, та укладання договорів, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, визначених цим Законом. Замовник не має права ділити предмет закупівлі на частини з метою уникнення проведення процедури відкритих торгів або застосування цього Закону.

Вимогами ч. 3 ст. 36 Закону визначено, що забороняється укладання договорів, що передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель, крім випадків, передбачених цим Законом

Дотримання принципів закупівель забезпечується, зокрема, через вільний доступ необмеженого кола потенційних постачальників товарів до інформації про закупівлю та можливістю взяти участь у відповідній закупівлі.

Однак, при проведенні закупівлі товару на суму, що дорівнює 200 тис. грн., замовником не забезпечено виконання імперативних вимог Закону щодо проведення процедури відкритих торгів, чим порушено вимоги ч. 7 ст. 2, ч. 3 ст. 36 Закону. Так, ПТУ № 8 укладено Договір купівлі-продажу без проведення процедури закупівлі, визначеної Законом для пошуку найбільш економічно вигідної пропозиції.

Разом з тим, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Отже, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Так, відповідно до п. 1 Порядку визначення предмета закупівлі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 17.03.2016 № 454 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.03.2016 за № 448/28578, предмет закупівлі товарів і послуг визначається замовником згідно з пунктами 17, 18, 32 частини 1 статті 32 Закону України «Про публічні закупівлі» та на основі національного класифікатора України ДК 021.2015 «Єдиний закупівельний словник», затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23.12.2015 № 1749, за показником четвертої цифри основного словника із зазначенням у дужках конкретної назви товару чи послуги.

Національний класифікатор України ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник», призначений для стандартизації опису в договорах предмета державних закупівель, забезпечування більшої прозорості процедур закупівель товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти.

Єдиний закупівельний словник базується на системі кодів, що мають ієрархічну структуру і складаються з дев'яти цифр. Групи цифр, у свою чергу, відповідають найменуванню, що описує товари, роботи і послуги, які становлять предмет контракту. Перші три цифри визначають групу. Перші чотири цифри визначають клас, тобто дають більшу ступінь деталізації в межах кожної певної групи.

Однак, в Договорі купівлі-продажу № 1 від 25.01.2018, укладеному між ПТУ № 8 та ФОП Гончаровим І.В., предмет закупівлі не визначено у відповідності до вимог законодавства (без зазначення конкретної назви товару та його деталізації).

Разом з цим, встановлені вище порушення, а саме: укладення договору без проведення процедури відкритих торгів на суму 200000 грн., не зазначення конкретного предмета закупівлі у відповідності з пунктом 1 розділу II Порядку визначення предмета в оспорюваному Договорі, свідчить про грубе порушення вимог ст.2 Закону та свідчить про недотримання замовником принципів відкритості, прозорості закупівель, максимальної економії та ефективності.

За загальними положеннями про недійсність правочину, визначеними ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Стаття 207 ГК України передбачає, що господарське зобов'язання, яке не відповідає вимогам закону або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін чи відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що спірний Договір купівлі-продажу № 1 від 25.01.2018 суперечить приписам чинного законодавства, а саме положенням ст. 1, 12 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки договір на загальну суму 200000 грн. укладено сторонами без проведення процедури закупівлі, що є підставою для визнання оспорюваного Договору недійсним.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Одеського апеляційного господарського суду по справі № 923/1046/17 від 17.04.2018 року та Вищого господарського суду України по справі № 923/552/16 від 26.12.2016 року.

Для обґрунтування своїх доводів, наведених у відзиві, відповідач 1 посилається на дані накладних та специфікацій до оспорюваного договору, згідно яких ПТУ № 8 проводило закупівлю продуктів харчування за 28 позиціями, суми закупівлі за якими не перевищувала 30000 грн. Таким чином, на думку відповідача 1, норма ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі», не повинна бути застосована, оскільки сума за кожною із позицій не перевищувала граничний розмір суми, визначений Законом.

Однак, такий висновок відповідача 1 суперечить пункту 18 ч. 1 ст. 1 Закону, адже товари закуповувались в межах однієї процедури закупівлі, отже у сукупності становлять один предмет закупівлі, а не 28 окремих предметів закупівлі, вартість кожного з яких не дорівнює та не перевищує 200 тисяч гривень.

Отже, відповідач 1 (ПТУ №8) повинен був здійснити закупівлю вказаних товарів за результатами однієї з процедур передбачених ч. 1 ст. 12 Закону України «Про здійснення державних закупівель», а саме: відкриті торги; конкурентний діалог; переговорна процедура закупівлі.

Замовник здійснює процедури закупівлі, передбачені частиною першою цієї статті, шляхом використання електронної системи закупівель.

Крім того, посилання відповідача 2 на дотримання зазначених вище вимог п. 1 Порядку визначення предмета закупівлі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 17.03.2016 № 454 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.03.2016 за № 448/28578 шляхом укладення додатку до Договору (Специфікація), в якому сторони Договору визначили предмет закупівлі у відповідності до даного Порядку, до уваги не береться, оскільки п. 2.1. Договору передбачено, що «розгорнутий асортимент товару визначається рахунком-фактурою або накладною, які є невід'ємною частиною договору», однак жодного слова про Специфікацію в Договорі не має.

Також помилковими є твердження відповідача 2 про те, що вартість предмета закупівлі визначається не загальною сумою, на яку укладено Договір купівлі-продажу № 1 від 25.01.2018, а загальною сумою товарів, які за показником четвертої цифри класифікатора входять до однієї групи - предмета закупівлі. Оскільки, предмет закупівлі товарів і послуг визначається замовником згідно з пунктами 17 і 32 частини першої статті 1 Закону та на основі національного класифікатора України ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник», затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23 грудня 2015 року № 1749, за показником четвертої цифри основного словника із зазначенням у дужках конкретної назви товару чи послуги.

Однак, Єдиний закупівельний словник базується на системі кодів, що мають ієрархічну структуру і складаються з дев'яти цифр. Групи цифр, у свою чергу, відповідають найменуванню, що описує товари, роботи і послуги, які становлять предмет контракту. Перші три цифри визначають групу. Перші чотири цифри визначають клас, тобто дають більшу ступінь деталізації в межах кожної певної групи.

Проте, в Договорі купівлі-продажу № 1 від 25.01.2018 предмет закупівлі визначено без зазначення конкретної назви товару та його деталізації. Крім того, відсутність у вказаному договорі даних щодо конкретного предмета закупівлі свідчить про фактичне недосягнення сторонами згоди щодо його істотних умов, а саме предмету договору купівлі- продажу, а тому укладений між сторонами Договір не відповідає вимогам ст.ст. 655, 656 Цивільного кодексу України, ст.ст. 179, 180 Господарського кодексу України та вимогам п.18 ч.ст.1, ч.7 ст.2, ст.36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Враховуючи положення ч. 4 ст. 238 ГПК України, зміст п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (Заява N 4909/04 - «Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент»), щодо тлумачення належного обґрунтування рішення, інші доводи відповідачів судом до уваги не беруться, як явно необґрунтовані та такі, що не відносяться до предмету спору.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, задовольняє позовні вимоги повністю.

Згідно з ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідачів.

Враховуючи викладене та керуючись статтями ст. ст. 4, 20, 42, 53, 73,74, 76,77, 123, 129, ст. 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним недійсним договір купівлі-продажу № 1 від 25.01.2018 на придбання продуктів харчування на суму 200 000 грн., укладений між Професійно-технічним училищем № 8 (58003, м. Чернівці, вул. Руська, 198; код 05537957) та Фізичною особою-підприємцем Гончаровим Ігорем Вікторовичем (6000, АДРЕСА_1; код НОМЕР_1)

3. Стягнути з Професійно-технічного училища № 8 (58003, м. Чернівці, вул. Руська, 198; код 05537957) на користь прокуратури Чернівецької області (58001, м. Чернівці, вул. Кордуби, 21; р/р 0839; банк ДКСУ м. Київ МФО 820172; , код класифікації доходів - 28007) судовий збір у сумі 881 грн.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гончарова Ігоря Вікторовича (6000, АДРЕСА_1; код НОМЕР_1) на користь прокуратури Чернівецької області (58001, м. Чернівці, вул. Кордуби, 21; р/р 0839; банк ДКСУ м. Київ МФО 820172; , код класифікації доходів - 28007) судовий збір у сумі 881 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.08.2018.

Суддя М.В. Швець