ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/5628/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Пількова К.М. і Сухового В.Г.

розглянув у порядку письмового провадження

касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд"

на рішення господарського суду міста Києва від 21.02.2018 (суддя Трофименко Т.Ю.) та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2018 (головуючий суддя - Мартюк А.І., судді Алданова С.О. і Зубець Л.П.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" (далі - Фонд)

до публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація" (далі - Корпорація)

про стягнення 21 802,57 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення збитків у розмірі 21 802, 57 грн., а саме: 21 384, 29 грн. збитків, 256, 58 грн. "інфляційних втрат" і 161, 70 грн. - 3% річних.

Позов мотивовано тим, що відповідачем на порушення умов договору складського зберігання від 04.08.2014 №399-05/14/1 (далі - Договір) допущено невідповідність класу зерна. У зв'язку з понесеними позивачем витратами на перевезення неякісної пшениці останньому завдані збитки.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.02.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2018, у позові відмовлено.

Прийняті судові акти мотивовані тим, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що завдані збитки настали внаслідок протиправних дій відповідача, не доведено наявності безпосереднього причинного зв'язку між діями відповідача та заподіянням шкоди.

У касаційній скарзі Фонд зазначає, що рішення місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції на порушення норм статті 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ґрунтуються виключно на доводах відповідача, і висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки не відповідають дійсності та просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 21.02.2018, постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2018 у справі №910/5628/16 і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, судові витрати стягнути з Корпорації. За доводами касаційної скарги:

- суди попередніх інстанцій при відмові в задоволенні позову дійшли хибного висновку, що позивачем не надано доказів дотримання ним положень Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженої наказом Мінагрополітики від 13.10.2008 № 661 (далі - Інструкція);

- суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що позивачем не додержано вимог Інструкції у частині невчасного повідомлення відповідача про участь у спільному визначенні якості спірної партії, оскільки 12.08.2015 представників підприємства відправника (відповідача) повідомлено про участь у спільному визначенні якості спірної партії пшениці, підтвердженням чого є прибуття представника ОСОБА_5 на спільне визначення якості спірної партії пшениці. 12.08.2015 складено акт повернення (спільне визначення якості спірної партії), згідно з яким зафіксовано невідповідність фактичним показникам якості пшениці в автомобілі. Проте ОСОБА_5 відмовилася підписувати відповідний акт, на підтвердження чого 12.08.2015 складено акт про відмову від підпису;

- враховуючи вимоги пункту 3.7 Інструкції, комісією у складі начальника відділу в Рівненській і Волинській областях Фонду ОСОБА_6 та начальника ВТЛ ДП "Луцький КХП №2" ОСОБА_7, начальником ВТЛ філії Корпорації "Володимир-Волинський КХП" ОСОБА_5 підписано акт відбору 13.08.2015, яким зафіксовано відбір проб пшениці, що надійшли з філії Корпорації "Володимир-Волинський КХП" згідно з товарно-транспортними накладними від 11.08.2015 №41 і №42;

- факт порушення відповідачем умов Договору підтверджується протоколами випробувань від 14.08.2015 №590, №591;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками завданими позивачеві, полягає в тому, що внаслідок недбалого ставлення до своїх обов'язків за Договором та незабезпечення збереження якісних показників зерна відповідачем було завдано Фонду майнової шкоди;

- Корпорація допустила погіршення якості зерна та завдала Фонду збитків у зв'язку з перевезенням товариством з обмеженою відповідальністю "Зернотрейд" неякісної пшениці з філії Корпорації "Володимир-Волинський КХП" на ДП "Луцький КХП №2" та повернення його на філію Корпорації "Володимир-Волинський КХП" на суму 21 384, 29 грн.;

- судами невірно надано оцінку висновку експертів КНДІСЕ від 11.12.2017.

У відзиві на касаційну скаргу Корпорація зазначає, що касаційна скарга є необґрунтованою, а рішення судів попередніх інстанцій є законними, обґрунтованими, такими, що винесені з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, зокрема зазначає, що: жодним доказом у справі не підтверджено того, що 12.08.2015 було зафіксовано невідповідність пшениці у тому порядку, якого вимагає Інструкція, та складено акт повернення; на порушення норм Інструкції підприємством-одержувачем не було вжито всіх заходів щодо визначення якості спірної партії зерна, доказів на підтвердження того, що було додержано вимоги Інструкції, позивач суду не надав, - та просить відмовити Фонду в задоволенні касаційної скарги, а рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Розгляд касаційної скарги здійснено судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи, у відповідності до частини четвертої статті 301 ГПК України.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарським судами у справі, зокрема, встановлено таке.

Відповідно до умов укладеного Корпорацією (зерновий склад) та Фондом (поклажодавець) Договору:

- поклажодавець за умовами договору зобов'язується передати, а зерновий склад прийняти на зберігання зернові, зернобобові, круп'яні, олійні культури (далі - Зерно) в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця, і засвідчується складськими квитанціями та в установлений строк повернути їх поклажодавцю або особі, зазначеній ним як одержувач відповідно до якісних показників, передбачених діючими ДСТУ (пункт 1);

- строк зберігання зерна - до пред'явлення вимоги поклажодавцем (пункт 10.1);

- цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (пункт 13.1).

На підставі Договору зерновий склад прийняв на зберігання зерно поклажодавця, зокрема зерно пшениці 2014 року збирання.

11.02.2015 Фондом (власник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Зернотрейд" (перевізник) укладено договір про надання послуг №04-04/15, відповідно до умов якого перевізник бере на себе зобов'язання на підставі дозволів власника надати комплекс послуг з перевезення автомобільним (залізничним) транспортом (у тому числі навантажувально-розвантажувальні роботи, транспортування, експедирування, сертифікація та інші роботи та послуги пов'язані з комплексом заходів із перевезення) товарно-матеріальних цінностей, а власник вантажу бере на себе зобов'язання оплатити вартість наданих послуг.

15.07.2015 позивач видав філії Корпорації "Володимир - Волинський КХП" дозвіл - довіреність на відвантаження зерна №10/175.

15.07.2015 позивач надав дозвіл на переміщення №10/175, згідно з яким товариство з обмеженою відповідальністю "Зернотрейд" здійснило переміщення пшениці із зернового складу (відповідача) на ДП "Луцький КХП №2".

Відповідно до дозволу - довіреності на відвантаження зерна від 15.07.2015 №10/175 філія відповідача провела відвантаження зерна пшениці у кількості 107,710 тонни.

Після прибуття на місце призначення автомобілів з пшеницею, відвантаженою зі зберігання філії Корпорації "Володимир-Волинський КХП", ДП "Луцький КХП № 2" зафіксовано невідповідність зазначеної в посвідченнях про якість №008008 та №008009 пшениці в машині з товарно-транспортними накладними від 11.08.2015 №41 та №42 по показниках "клейковина" та "масова частки білку".

12.08.2015 складено акт повернення, згідно з яким зафіксовано фактичну якість пшениці в автомобілі IVECO AC 10-62 BC (причіп АС 44-80 ХТ), DAF АС 15-82 ВЕ (причіп АС 44-29 ХТ) по клейковині - 20,4%, масовій частці білку - 11,1% при стандарті не менше 23% та не менше 12,5 % відповідно.

Акт повернення складено, але не підписано зі сторони відповідача начальником ВТЛ, проте підписано начальником ВТЛ ДП "Луцький КХП № 2" ОСОБА_7, інженером-технологом ОСОБА_8 та техніком - технологом ОСОБА_9

У зв'язку з відмовою підписати даний акт начальника ВТЛ філії Корпорації "Володимир-Волинський КХП" ОСОБА_10 начальником ВТЛ ДП "Луцький КХП № 2" ОСОБА_7, інженером-технологом ОСОБА_8 та техніком-технологом ОСОБА_9 складено відповідний акт про відмову від підпису.

Через невідповідність класу перевезену кількість зерна було повернуто на філію Корпорації "Володимир - Волинський КХП", що підтверджується актом повернення від 12.08.2015.

13.08.2015 комісією у складі начальника відділу у Рівненській і Волинській області Фонду ОСОБА_6, начальника ВТЛ ДП "Луцький КХП № 2" ОСОБА_7 та начальника ВТЛ філії Корпорації "Володимир-Волинський КХП" ОСОБА_10 складено акт, яким зафіксовано відбір проб пшениці з автомашин IVECO AC 10-62 BC (причіп АС 44-80 ХТ), DAF АС 15-82 ВЕ (причіп АС 44-29 ХТ), які надійшли з філії Корпорації "Володимир-Волинський КХП" згідно з товарно-транспортними накладними від 11.08.2015 № 41 та № 42.

Аналіз якості пшениці за відібраними пробами проведено державною установою "Інститут охорони ґрунтів України" ДУ "Держгрунтохорона", результати чого зазначені у протоколах випробувань від 14.08.2015 №590, №591.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Зернотрейд" виставило 31.08.2015 позивачу рахунок №3522 на оплату послуг з перевезення пшениці з філії Корпорації "Володимир - Волинський КХП" на ДП "Луцький КХП №2" та перевезення на філію Корпорації "Володимир - Волинський КХП" на суму 21 384, 29 грн.

Позивач, вважаючи, що у зв'язку з понесеними ним витратами на перевезення неякісної пшениці йому були завдані збитки в сумі 21 384, 29 грн., звернувся з позовом, у даній справі, просячи крім збитків, стягнути з відповідача 3% річних та "інфляційні", нараховані на суму завданих збитків.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що: в силу положень Інструкції (яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин сторін) не пізніше 12.08.2015 підприємство-одержувач (ДП "Луцький КХП") у разі розбіжностей між показниками зерна було зобов'язане в письмовій формі (телеграма, телефонограма, факсограма з їх обов'язковою реєстрацією в реєстраційній книзі) викликати представників власника зерна, підприємства- відправника та Держсільгоспінспекції терміново (протягом доби) і повідомити про участь у спільному визначені якості спірної партії та скласти акт; позивачем не надано суду доказів дотримання ним відповідних положень Інструкції; позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що завдані збитки настали внаслідок протиправних дій відповідача, не доведено безпосереднього причинного зв'язку між діями відповідача та заподіянням шкоди.

Судами попередніх інстанцій не прийнято як доказ у справі висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 11.12.2017 №13272/13273/16-32, яким підтверджено належність підпису ОСОБА_5 на актах відбору проб 13.08.2015, тобто після повернення зерна від ДП "Луцький КХП", оскільки дані висновки експерта не свідчать про те, що за результатами відбору проб підтверджено невідповідність зерна визначеним показникам.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення заявлених у справі позовних вимог щодо стягнення суми збитків та нарахувань на цю суму.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України:

- зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (частина перша статті 509);

- порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання; стаття 610);

- у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611);

- особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода; частина перша і друга статті 22);

Відповідно до частини другої статті 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержанні нею доходу, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Для застосування такого виду відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

За приписами ГПК України:

- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини третя і четверта статті 13);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 14);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 73);

- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 74).

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи суди попередніх інстанцій, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, врахувавши, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та встановивши, що: позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що завдані збитки настали внаслідок протиправних дій відповідача; не доведено наявності безпосереднього причинного зв'язку між діями відповідача та заподіянням шкоди позивачу, - дійшли неспростовуваного доводами касаційної скарги висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи Касаційний господарський суд вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не є обґрунтованими та спростовуються висновками судів попередніх інстанцій.

Водночас, зазначаючи про порушення цими судами норм матеріального і процесуального права, скаржник насправді фактично вдається до заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у розгляді справи, та перегляду вже здійсненої названими судами оцінки доказів зі справи, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 Господарського процесуального кодексу України). Тому пов'язані з наведеним аргументи Фонду не можуть бути прийняті Касаційним господарським судом. Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути й оцінити ті ж самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Поряд з тим, як відзначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" (заява № 24465/14), право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули цієї Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права, одним з основоположних аспектів якого є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхні рішення, що набрали законної сили, не може ставитися під сумнів (див. також справу "Брумареску проти Румунії, заява № 28342/95). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (справа "Рябих проти Росії", заява № 52854/99), існування яких скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних рішення і постанови судів першої та апеляційної інстанцій - без змін як таких, що ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, що застосовані судом з урахуванням встановлених ними фактичних обставин справи і наявних у ній доказів.

Касаційний господарський суд бере до уваги доводи, викладені у відзиві Корпорації на касаційну скаргу, як такі, що узгоджуються з обставинами справи, встановленими попередніми судовими інстанціями, у залежності від яких (обставин) і прийнято судові рішення по суті спору.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 21.02.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2018 у справі №910/5628/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя К. Пільков

Суддя В.Суховий