КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2018 р. Справа№ 910/2531/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Вінницькій Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Левченко О.В. за довіреністю від 04.07.2018; Бакланов Д.В. за довіреністю від 22.01.2018;

від відповідача: Родоман Т.О. за довіреністю від 20.07.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 (повний текст рішення складений 07.06.2018)

у справі №910/2531/18 (головуючий суддя Сівакова В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання договору постачання природного газу укладеним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 у справі №910/2531/18 позов задоволено повністю. Вирішено вважати укладеним договір постачання природного газу між Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в редакції, викладеній у резолютивній частині рішення. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" 1762 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 27.06.2018 (згідно даті у поштовій накладній) подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідачем направлялись позивачу проекти договорів постачання природного газу по відповідним категоріям з терміном дії з 01.04.2016-30.04.2016, а повернутий позивачем підписаний проект передбачав поставку природного газу у період з 01.01.2016 по 31.03.2016. Вказаний проект був повернутий відповідачем без підписання, оскільки був підписаний лише генеральним директором позивача та не містив підпису фінансового директора, також він містив планові обсяги використання природного газу на січень-березень 2016 року, хоча у вказаний період відповідач не здійснював поставку газу позивачу, що встановлено судовими рішеннями у справі №910/21182/16. Крім цього, позивач має право на вибір постачальника природного газу та на укладення договору не тільки з відповідачем, однак фактично позивачем було допущено несанкціонований відбір природного газу в січні-березні 2016 року без укладення договору.

18.07.2018 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Київського апеляційного господарського суду та згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Сітайло Л.Г., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.07.2018 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 29.08.2018.

13.08.2018 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

28.08.2018 від відповідача надійшли письмові пояснення щодо доводів позивача, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржуване рішення без змін.

Статтями 269, 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається зі змісту Статуту позивача - ПАТ "Полтаваобленерго" (том 1 а.с.30-44), затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів ВАТ "Полтаваобленерго" від 20.04.2011 (протокол № 16), ліцензії № 709 від 01.06.2012 (том 1 а.с.45), та постанови НКРЕКП від 08.09.2015 №2278 (том 1 а.с.46), предметом діяльності ПАТ "Полтаваобленерго", зокрема, є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Засіданням Наглядової ради ПАТ "Полтаваобленерго" від 03.03.2016 було надано згоду правлінню ПАТ "Полтаваобленерго" на укладення Договорів постачання природного газу з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та уповноважено голову правління ОСОБА_5 і фінансового директора ОСОБА_6 підписати вказані договори (том 1 а.с.54-56).

31.03.2016 позивач направив відповідачу звернення № 03-17/4043 згідно листа № 26-1765/1.2-16 від 30.03.2016 щодо надання проектів договору на постачання природного газу по категоріям споживачів (релігійні організації, населення, для власних потреб, бюджетні установи/організації та інші споживачі) (том 1 а.с.89). Вказане звернення отримане відповідачем 04.04.2016, що підтверджується відміткою про реєстрацію.

У відповідь на вказане вище звернення, відповідач листом №26-2016/1.2-16 від 08.04.2016 повідомив, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 07.04.2016 направило на електронну адресу позивача проекти договорів терміном з 01.04.2016 по 30.04.2016 на постачання природного газу (том 1 а.с.65).

Листом № 03-17/5357 від 28.04.2016 позивач повідомив відповідача, що ПАТ "Полтаваобленерго" надсилає підписані зі своєї сторони проекти договорів купівлі-продажу природного газу на 2016 рік, а саме договір купівлі-продажу природного газу № 755-ТЕ від 03.03.2016, додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу природного газу № 755-ТЕ від 03.03.2016, договір купівлі-продажу природного газу № 951-ПР від 03.02.2016, договір купівлі-продажу природного газу № 952 від 03.02.2016, договір купівлі-продажу природного газу №953-ТЕ від 15.04.2016 та договір купівлі-продажу природного газу № 954-БО від 15.04.2016 (том 1 а.с.66).

Відповідно до листа позивача № 03-17/5400 від 29.04.2016 ПАТ "Полтаваобленерго" також направило відповідачу підписаний зі своєї сторони проект договору купівлі-продажу природного газу для населення на 2016 рік, а саме договір купівлі-продажу природного газу № 755-ТЕ від 03.03.2016 та додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу природного газу № 755-ТЕ від 03.03.2016 (том 1 а.с.67).

Відповідач листом № 26-2768/1.2-16 від 29.04.2016 повідомив позивача, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" розглянуло отримані від ПАТ "Полтаваобленерго" проекти договорів постачання природного газу виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організацій, терміном з 01.04.2016 по 30.04.2016 та повідомило, що зазначені проекти договорів є неприйнятними для, оскільки підпис ОСОБА_6 викликає сумніви, щодо автентичності (том 1 а.с.69).

Також листом №26-3429/1.2-16 від 18.05.2016 відповідач повідомив позивачу, що розглянув проекти договорів, доданих до листів від 28.04.2016 №03-17/5357, від 29.04.2016 №03-17/5400, однак вони є неприйнятними до компанії, оскільки вони підписані лише головою правління ОСОБА_5 і не містять підпису фінансового директора (том 1 а.с.93-94).

Позивач листом № 03-12/6124 від 19.05.2016 направив відповідачу підписаний зі своєї сторони проект договору купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню та додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (том 1 а.с.95). Проекту зазначеного договору був підписаний головою правління позивача ОСОБА_5 та фінансовим директором ОСОБА_6 (том 1 а.с.23-29).

Відповідач листом № 26-3965/1.2-16 від 09.06.2016 повернув позивачу без підписання проекти договорів та додаткових угод, оскільки станом на 07.06.2016 документальне оформлення фактично використаних контрагентами ПАТ "НАК "Нафтогаз України" обсягів газу вже було завершене, а операції по реалізації газу відображені в бухгалтерському обліку із одночасною реєстрацією податкових накладних, таким чином, на думку відповідача ПАТ "Полтаваобленерго" допустило несанкціоноване використання природного газу без укладених договорів (том 1 а.с.96).

У зв'язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив вважати укладеним договір №755-ТЕ постачання природного газу у редакції, викладеній у позовній заяві.

Заперечуючи проти позову як у суді першої інстанції, так і у апеляційній скарзі, відповідач посилався на те, що долучені позивачем до позову копії листа №26-2768/1.2-16 від 29.04.2016 та висновку експертного дослідження не є належними доказами у даній справі; надісланий позивачем проекту договору, який містив лише підпис голови правління, суперечив положенням ст. 203 Цивільного кодексу України та п. 11 Статуту ПАТ "Полтаваобленерго"; позивач мав право на вибір постачальника природного газу та на укладення договору купівлі-продажу природного газу не тільки з ПАТ "НАК "Нафтогаз України"; законом не встановлено обов'язок ПАТ "НАК "Нафтогаз України" укладати зі споживачами договори постачання природного газу; проект договору було надіслано позивачем на адресу позивача після закінчення визначеного ним строку поставки газу; позивачем було обрано неналежний спосіб захисту прав та інтересів.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ "Полтаваобленерго" про укладення між ним та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" договору постачання природного газу № 755-ТЕ в редакції позивача є обґрунтованими та правомірними.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" суб'єкти ринку природного газу проводять свою діяльність на підставі договорів (контрактів), що укладаються відповідно до законодавства.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 19 Закону України "Про засади функціонування природного газу" визначено, що споживач зобов'язаний укласти договір на постачання природного газу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" споживач - це юридична особа або фізична особа - підприємець, яка отримує природний газ, відповідно до договору про постачання природного газу, та використовує його як паливо або сировину.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, предметом діяльності Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", зокрема, є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Постачання природного газу не є предметом діяльності позивача, докази наявності у позивача ліцензії на постачання природного газу в матеріалах справи відсутні.

Згідно зі ст. 1 зазначеного Закону гарантований постачальником - визначене у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, газопостачальне підприємство, яке не має права відмовити споживачу в укладенні договору на постачання природного газу.

Постановою Кабінету Міністрів України №705 від 25.07.2012 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Таким чином, Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" є споживачем, а відповідач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - гарантованим постачальником природного газу.

Типовий договір на купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу) затверджено Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 05.07.2012 №849.

Відповідно до п. 37 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" споживач - фізична особа, фізична особі-підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу або використання в якості сировини.

Одним із принципів функціонування ринку природного газу є забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу (п. 1 ст. 3 Закону України "Про ринок природного газу").

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" встановлено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов'язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Положеннями ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що обов'язками споживача є, зокрема, укладення договору про постачання природного газу.

Згідно із п.п. 3 п. 1 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015, (далі - Правила) підставою для постачання природного газу є наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов.

У відповідності до п. 2 розділу 2 Правил постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов'язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об'ємах (обсягах), а споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Статтею 67 Господарського кодексу України встановлено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Згідно частини першої статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Згідно із ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Обов'язковість укладення договору на постачання природного газу встановлена спеціальним законодавством, яке регулює спірні правовідносини.

Статтею 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що комунальні послуги надаються споживачам безперебійно.

Із врахуванням позиції Уряду Прем'єр-міністром України В. Гройсманом в квітні 2016 року було надано доручення № 361 щодо вжиття заходів безперебійного постачання природного газу підприємствам комунальної теплоенергетики.

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що в розумінні ст. 179 Господарського кодексу України на позивача покладено обов'язок безперебійного забезпечення комунальними послугами (теплопостачання та гарячого водопостачання) споживачів. В свою чергу, такий обов'язок може бути виконаний позивачем за умови постачання природного газу, необхідного для вироблення теплової енергії.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, як постачання природного газу, крім постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом.

Згідно із п.п. 27 п. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" постачальник природного газу - це суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу.

Тобто, норми спеціального закону в сфері постачання природного газу (Закон України "Про ринок природного газу") унеможливлюють закупівлю природного газу в постачальника, який не має відповідної ліцензії.

Більш того, згідно п. 15 Постанови Кабінету Міністрів України № 758 від 01.10.2015 виробник теплової енергії до 1 квітня 2017 має право придбати природний газ у НАК "Нафтогаз України" для виробництва теплової енергії для релігійних організацій та/або для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню за умови, що такий виробник, на якого станом на 30 вересня 2015 поширювалася дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", виконав обов'язок щодо відкриття рахунків із спеціальним режимом використання.

Отже, відповідач наділений спеціальними обов'язками (щодо постачання природного газу виробникам теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню), а тому, являючись ліцензіатом та монополістом з постачання природного газу, зобов'язаний здійснювати постачання природного газу для вироблення теплової енергії іншим категоріям споживачів.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції. Антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії. які стосуються: усунення з ринку або обмеження доступу на ринок (вихід з ринку) інших суб'єктів господарювання, покупців, продавців.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається: часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання.

З огляду на викладені норми, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ухилення відповідача від укладення з позивачем спірного договору може розцінюватися як антиконкурентні узгоджені дії та зловживання монопольним становищем на ринку постачання природного газу, що є неприпустимим.

Відповідно до п. 10 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" позивач є захищеним споживачем, тобто підприємством, що здійснює надання важливих суспільних послуг та є виробником теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій за умови, що виробництво теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій здійснюється за допомогою об'єктів, не пристосованих до зміни палива та приєднаних до газотранспортної або газорозподільної системи.

Крім того, слід зазначити, що технологічною особливістю системи газопостачання є те, що позивач отримує природний газ у загальному потоці по трубопроводу, який (природний газ) надходить до об'єктів, обладнаних комерційними вузлами обліку, та відсутністю технічної можливості проводити комерційний облік спожитого природного газу окремо по кожному із постачальників, два постачальники у розрахунковому періоді бути не може.

Відповідно до п.п. 3, 4 Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 758 від 01.10.2015, на НАК "Нафтогаз України" покладено обов'язок постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 15 - 17 цього Положення.

Відповідно до п. 17 вказаного Положення постачання природного газу НАК "Нафтогаз України" виробникам теплової енергії здійснюється на підставі договору, що враховує положення примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та з дотриманням принципу недискримінації.

Обов'язок, передбачений підпунктом 4 пункту 3 вказаного Положення, покладається на НАК "Нафтогаз України" на період до 1 листопада 2016 року за таких умов:

- укладення виробником теплової енергії з НАК "Нафтогаз України" договору постачання природного газу відповідно до законодавства;

- відсутність у виробника теплової енергії заборгованості перед НАК "Нафтогаз України" за використаний природний газ, або відсутність у виробника теплової енергії заборгованості (без урахування штрафних санкцій) перед НАК "Нафтогаз України" за спожитий до 1 січня 2016 року природний газ за всіма укладеними з НАК "Нафтогаз України" договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо), а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ, або рівень розрахунків виробника теплової енергії станом на 25 число місяця, що передує місяцю постачання природного газу (без урахування штрафних санкцій), за всіма укладеними з НАК "Нафтогаз України" договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо) становить не нижче 90 відсотків, або надання НАК "Нафтогаз України" та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 року з розбивкою за всіма договорами з НАК "Нафтогаз України"), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої НАК "Нафтогаз України", а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору (ст. 184 Господарського кодексу України).

Статтею 187 Господарського кодексу України встановлено, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Договір на постачання природного газу за регульованим тарифом укладається відповідно до Типового договору на постачання природного газу за регульованим тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП № 36 від 22.01.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за № 172/26617.

Таким чином, вищенаведені приписи законодавства є імперативними та визначають, що постачання природного газу відбувається виключно на підставі укладеного договору. Укладення договору на постачання природного газу, якщо запропонований споживачем договір відповідає типовому договору послуг, є обов'язковим.

У відповідності до частин 3, 4 ст. 181 Господарського кодексу України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем вимог вказаної норми за наявності обґрунтованих заперечень щодо наданого позивачем проекту спірного договору.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Зважаючи на те, що позивач добросовісно здійснив всі від нього залежні заходи щодо укладення договору з відповідачем, а відповідач не підписав отриманий проект договору та не надіслав у двадцятиденний строк його другій стороні разом з підписаним договором, як це передбачено ч. 4 ст. 181 ГК України, колегія суддів прийшла до висновку, що місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо порушення права позивача відповідно до вимог абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, яке підлягає захисту шляхом укладення спірного договору за рішенням суду, що відповідає вимогам ст. 187 ГК України.

Доводи відповідача про те, що зміст доданого до позовної заяви проекту договору щодо періоду поставки природного газу відрізняється від тексту проекту договору, який надсилався відповідачу, відхиляється судом, оскільки вказані доводи не підтверджуються жодними доказами.

Також колегією суддів відхиляються доводи відповідача про те, що проект договору не містив підпису фінансового директора позивача, оскільки, як зазначено вище, наявна у матеріалах справи копія проекту зазначеного договору №755-ТЕ містить підписи голови правління позивача ОСОБА_5 та фінансового директора ОСОБА_6

Так, відповідно до п. 1 ст. 58 Закону України "Про акціонерні товариства" виконавчий орган акціонерного товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства.

Згідно із п. 1 ст. 59 Закону України "Про акціонерні товариства" кількісний склад виконавчого органу, порядок призначення його членів визначаються статутом товариства. Порядок скликання та проведення засідань колегіального виконавчого органу встановлюється статутом або положенням про виконавчий орган акціонерного товариства.

Відповідно до п. 11.3 Статуту ПАТ "Полтаваобленерго" до складу правління входить голова правління, заступник голови правління, фінансовий директор, заступник фінансового директора.

Відповідно до п. 11.16.19 Статуту голова правління або особа, що виконує обов`язки голови правління здійснює функції, покладені на нього як на керівника підприємства, згідно до законодавства України та укладеного з ним трудового договору (контракту), у тому числі сумісно з фінансовим директором укладає цивільно-правові угоди з правом їх підпису у межах, встановлених законодавством України, цим Статутом та внутрішніми нормативними актами товариства.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що проект спірного договору на постачання природного газу з боку позивача містить підписи Голови Правління ОСОБА_5 та фінансового директора ОСОБА_6, тобто уповноважених на вчинення відповідних дій від імені ПАТ "Полтаваобленерго" осіб, а відтак, правові підстави вважати надісланий позивачем на адресу відповідача проект спірного договору таким, що не відповідав положенням чинного законодавства України відсутні.

У оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд помилково вказав, що спірний договір не підписаний відповідачем з підстав наявності сумнівів у автентичності підпису фінансового директора позивача ОСОБА_6, оскільки відповідач листом № 26-2768/1.2-16 від 29.04.2016 з вказаних підстав повернув позивачу інший договір (щодо постачання природного газу виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організацій), а не спірний договір щодо постачання природного газу для виробництва теплової енергії для населення. Однак, вказана помилка не призвела до прийняття неправильного рішення.

Також місцевим господарським судом обґрунтовано відхилені доводи відповідача про те, що укладення спірного договору є неможливим, оскільки ним визначається період постачання газу з січня по березень 2016 року, який вже минув, з огляду на те, що: по-перше, чинним законодавством України не заборонено сторонам укладати правочини щодо урегулювання своїх правовідносин, які вже мали місце; по-друге, є виключно намаганням відповідача уникнути укладення спірного договору в межах даної справи, адже із доданих до матеріалів справи судових рішень вбачається, що при вирішенні спорів щодо укладення правочинів постачання газу з іншими споживачами, ініційованими за зверненням саме ПАТ "НАК "Нафтогаз-України" останнім підтримувалася позиція як щодо обов'язковості укладення такого договору, так і щодо можливості його поширення на правовідносини постачання газу у період, який на момент вирішення відповідного спору, вже пройшов.

Зважаючи на викладене, вимога позивача про визнання укладеним договору постачання природного газу обґрунтовано задоволена судом першої інстанції оскільки відповідач повторно не підписав проект договору, протокол розбіжностей у відповідності до ч. 4 ст. 181 ГК України не склав та не направив на адресу позивача разом із підписаним Договором.

Щодо посилань відповідача на судові рішення у справі №910/21182/16, то преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує спір. А тому, преюдиційні факти слід відрізняти від оціночного судження щодо правових наслідків наявності певних обставин. Відповідач помилково ототожнює факти, в розумінні ст. 75 ГПК України, та оціночні судження (висновки), викладені в судових рішеннях у справі № 910/21182/16.

Відповідно до ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Доводи, які викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 у справі № 910/2531/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 у справі №910/2531/18 - без змін.

2. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2531/18.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.09.2018.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Б.О. Ткаченко

Л.Г. Сітайло