КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2018 р. Справа№ 910/15718/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Іоннікової І.А.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 04.09.2018.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком»

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 (повний текст складено 18.09.2017)

у справі №910/15718/16 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком»

до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» (далі, позивач, ТОВ «ШБ «Альтком» або Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі, відповідач або Банк) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2016 залучено до участі у справі Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (далі, третя особа або Приватний нотаріус).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Кредитний договір «Невідновлювальна Кредитна Лінія на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів» від 10.10.2011 №010/42-2/0498 не містить умови та застереження, у відповідності до яких сторони передбачили права на вчинення нотаріального напису за кредитним договором та не повинен був прийматись нотаріусом, оскільки був викладений позивачем та відповідачем на 13-ти аркушах, не з'єднаних у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності. Виконавчий напис, вчинений 30.06.2016 Приватним нотаріусом на кредитному договорі «Невідновлювальна Кредитна Лінія на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів» від 10.10.2011 №010/42-2/0498, зареєстрований в реєстрі за №1619, як зазначає позивач, не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки у ньому не зазначено строк, за який проводиться стягнення.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що Банком були надані усі належні докази наявності заборгованості позивача перед відповідачем та жодних заперечень щодо розміру заявленої банком заборгованості від позивача до Банку не надходило. Сам по собі факт відсутності у тексті спірного виконавчого напису строку, за який провадиться стягнення, як стверджує відповідач, не може бути самостійною підставою для визнання даного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки документи, які було надано нотаріусом разом з заявою, повністю підтверджують факт наявності боргу та строк заборгованості.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі №910/15718/16 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що:

- Кредитний договір входить до переліку документів, за якими може здійснюватися стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, а окремого застереження про це в тексті договору положеннями законодавства не вимагається;

- сам по собі факт відсутності у тексті спірного виконавчого напису строку, за який провадиться стягнення, не може бути самостійною підставою для визнання даного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі №910/15718/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, прийняття рішення на підставі не повністю досліджених доказів та невірного трактування умов, що були викладені у належних доказах.

За твердженнями скаржника, в порушення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерством юстиції України №296/5 від 22.02.2012, та Закону України «Про нотаріат» нотаріусом не було дотримано процедури вчинення виконавчого напису, а отже дані обставини свідчать про невідповідність вчиненої нотаріальної дії нормам чинного законодавства.

Скаржник вказував, що місцевим господарським судом не було належним чином враховано, що спірний виконавчий напис не містить відомостей щодо строку, за який проводиться стягнення.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2018 (головуючий суддя Скрипка І.М., судді: Гончаров С.А., Тищенко А.І.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі №910/15718/16 задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі №910/15718/16 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позов задоволено. Визнано виконавчий напис, вчинений 30.06.2016 Приватним нотаріусом на Кредитному договорі, зареєстрованим в реєстрі за №1619, про стягнення заборгованості таким, що не підлягає виконанню. Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» 1 760,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції була мотивована тим, що незазначення у спірному виконавчому написі строку, за який провадиться стягнення 8 215 867,35 грн. заборгованості за кредитом та 5 908 298,42 грн. заборгованості за відсотками, не може свідчити про безспірність заборгованості ТОВ «ШБ «Альтком», а відтак виконавчий напис нотаріуса, що оскаржується, вчинений з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та статей 88, 89 Закону України «Про нотаріат».

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №910/15718/16 постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2018 у справі №910/15718/16 скасовано, справу №910/15718/16 передано на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

У вказаній постанові суд касаційної інстанції зазначив про порушення норм права, які були допущені судом апеляційної інстанції. Так, задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд, посилаючись на те, що матеріали нотаріальної справи не містять виписки з рахунку боржника із зазначенням сум заборгованості та строків її погашення з відміткою Банку про непогашення заборгованості, на які посилався Банк у своїй заяві при зверненні до Приватного нотаріуса, залишив поза увагою, що у матеріалах даної справи (том 2, а.с. 89-89 та 103-107; копія матеріалів нотаріальної справи, надана Приватним нотаріусом) містяться виписки з рахунку боржника із зазначенням сум заборгованості та строків її погашення з відміткою Банку про непогашення заборгованості. Тобто суд апеляційної інстанції не здійснив належної оцінки всіх доказів у справі, які підлягають дослідженню при вирішенні даного питання. Крім того, суд апеляційної інстанції посилаючись на те, що незазначення у спірному виконавчому написі строку, за який провадиться стягнення 8 215 867,35 грн. заборгованості за кредитом та 5 908 298,42 грн. заборгованості за відсотками, не може свідчити про безспірність заборгованості позивача, не врахував того, що безспірністю заборгованості є відсутність оспорювання її розміру боржником. Проте, апеляційним судом не встановлювалось, чи заперечував позивач проти здійсненого Банком розрахунку заборгованості, а саме, чи надавався позивачем контррозрахунок, який містить інший розмір заборгованості, докази часткового чи повного погашення заборгованості або оспорювання її розміру в судовому порядку. Під час нового розгляду господарському суду необхідно врахувати наведене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та докази, в тому числі, зазначені в даній постанові, об'єктивно оцінити відповідні докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Згідно частини 1 статті 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2018 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» у справі №910/15718/16 було визначено колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2018 (головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Майданевич А.Г.) відкрито апеляційне провадження у справі №910/15718/16, розгляд справи призначено на 16.07.2018.

02.07.2018 представник відповідача подав через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду додаткові пояснення, у яких просив суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» залишити без задоволення. Відповідач наголосив, що у позивача відсутні будь-які докази на підтвердження того факту, що заборгованість не була безспірною.

12.07.2018 представник відповідача на підтвердження своєї правової позиції у даній справі подав через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду копію постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №910/15721/17.

У зв'язку із перебуванням судді Майданевича А.Г. у відпустці, розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 16.07.2018 №09.1-08/1799/18 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу ТОВ «ШБ «Альтком» передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.07.2018 прийнято апеляційну скаргу ТОВ «ШБ «Альтком» до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Іоннікова І.А.; розгляд справи призначено на 04.09.2018.

04.09.2018 від позивача через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надійшла заява у порядку статті 46 Господарського процесуального кодексу України, у якій позивач просив доповнити підстави позову та апеляційної скарги у справі №910/15718/16.

Розглянувши вказану заяву, заслухавши думку представників сторін, колегія суддів, враховуючи положення статей 169, 170, 207 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила залишити вказану заяву позивача без розгляду з огляду на те, що ні нормами статті 22 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній станом на дату подання позовної заяви, прийняття рішення судом першої інстанції та подання апеляційної скарги, ні нормами статті 46 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній станом на дату прийняття даної постанови, не передбачено право позивача на зміну підстав позову на стадії апеляційного оскарження рішення суду або після передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як і не передбачено право апеляційного суду приймати і розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частина 6 статті 269 Господарського процесуального кодексу України). Поруч із цим, відповідні доповнення до апеляційної скарги згідно частини 1 статті 266 Господарського процесуального кодексу України у чинній редакції можуть бути здійснені лише протягом строку на апеляційне оскарження.

Третя особа у судове засідання, призначене на 04.09.2018, не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення третьої особи про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги та з огляду на відсутність передбачених статтею 202 Господарського процесуального кодексу України підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника третьої особи.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги позивача, просили залишити оскаржене рішення суду без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції та враховуючи вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, 10.10.2011 Банком (кредитор) та Товариством (позичальник) було укладено Кредитний договір «Невідновлювальна Кредитна Лінія на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів» від 10.10.2011 №010/42-2/0498 (далі, Кредитний договір), за умовами якого кредитор зобов'язується надати позичальнику кредит у формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 8 215 867,35 грн., а позичальник зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, а також виконати інші обов'язки, визначені цим договором.

Додатковими угодами від 10.10.2011 №010/42-2/0498/1 та від 10.12.2013 №010/42-2/0498/2 до Кредитного договору вносилися зміни, зокрема щодо строків повернення кредиту, а також розміру і порядку сплати процентів.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Кредитний договір №010/42-2/0498 «Невідновлювальна Кредитна Лінія на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів» від 10.10.2011 є кредитним договором.

Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що на виконання умов Кредитного договору Банк перерахував Товариству кредит у розмірі 8 215 867,35 грн., що підтверджується меморіальним ордером від 11.10.2011 №48 та відповідною банківською випискою по рахунку.

Відповідно до пункту 1.2. Кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 10.12.2013 №010/42-2/0498/2) кінцевим терміном погашення кредиту позичальником є 01.09.2016 (останній день строку користування кредитом).

Згідно з пунктом 2.1 Кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 10.12.2013 №010/42-2/0498/2) плата за користуванням кредитом розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 13% річних.

Пунктом 2.2. Кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 10.12.2013 №010/42-2/0498/2) передбачено, що проценти за користування кредитом позичальник сплачує щомісяця на рахунок нарахованих доходів кредитора №206863484 в Донецькій обласній дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 335076, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця та остаточно при погашенні кредиту:

- в поточних календарних місяцях - з передостаннього робочого дня попереднього календарного місяця (включно) по день, що передує передостанньому робочому дню поточного місяця;

- в останній календарний місяць користування кредитом - з передостаннього робочого дня попереднього календарного місяця (включно) по день, що передує даті повного погашення кредиту.

Проценти за користування кредитом, нараховані та несплачені позичальником станом на 10.12.2013 у сумі 3 556 457,65 грн. (відстрочені проценти), позичальник сплачує у відповідності до Графіка (Додаток №1 до Кредитного договору).

Відповідно до пункту 6.1. Кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 10.12.2013 №010/42-2/0498/2) позичальник зобов'язаний здійснювати погашення позичкової заборгованості (заборгованість за кредитом) у відповідності до Графіка (Додаток № 2 до Кредитного договору).

За приписами статті 1052 Цивільного кодексу України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Підпунктом 8.1.2. пункту 8.1. Кредитного договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором або у випадку дестабілізації ринку, а також у разі настання інших обставин, які, на думку кредитора, свідчать про те, що зобов'язання позичальника за договором не будуть виконані, кредитор має право на власний розсуд без необхідності укладення додаткових угод (договорів) вимагати дострокового повного/часткового виконання позичальником зобов'язань за цим договором.

Отже, сторонами в силу положень статей 6, 626 Цивільного кодексу України було погоджено в умовах Кредитного договору право Банку вимагати від позичальника повернення всієї суми наданого кредиту у випадку невиконання останніми грошових зобов'язань по сплаті в т.ч. основної суми кредиту та процентів за користування таким коштами.

Матеріалами справи підтверджується, що у зв'язку з неналежним виконанням позивачем зобов'язань за Кредитним договором 14.04.2016 Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» направило позичальнику вимогу №140-0-0-00/8/1188, в якій Банк, зокрема, вимагав не пізніше 30 календарного дня направлення вимоги сплатити на користь Банку суму коштів у розмірі 14 392 056,61 грн. за Кредитним договором №010/42-2/0498 від 10.10.2011 (за станом на 13.04.2016), з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 8 215 867,35 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 5 908 298,42 грн. та пеня у розмірі 267 890,84 грн.

Однак, вимога Банку позивачем задоволена не була, сума неповернутого кредиту у розмірі 8 215 867,35 грн., а також сума нарахованих і несплачених процентів за користування кредитом у розмірі 5 908 298,42 грн. на користь Банку не перерахована.

Зазначене стало підставою для звернення Банку до Приватного нотаріуса із заявою від 29.06.2016 про вчинення виконавчого напису на Кредитному договорі №010/42-2/0498 від 10.10.2011 про стягнення грошових коштів у сумі 14 124 165,77 грн.

30.06.2016 Приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис про стягнення з Товариства (боржника) на користь Банку несплаченої у строк заборгованості у розмірі 14 124 165,77 грн. за Кредитним договором з додатковими угодами до нього, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, а саме: грошових коштів у сумі 8 215 867,35 грн., що є заборгованістю за кредитом, та грошових коштів у сумі 5 908 298,42 грн., що є заборгованістю за відсотками.

Предметом спору у цій справі є вимога ТОВ «ШБ «Альтком» про визнання виконавчого напису, вчиненого 30.06.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З. на кредитному договорі №010/42-2/0498 від 10.10.2011 про стягнення простроченої заборгованості, таким, що не підлягає виконанню з огляду на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріуса заборгованість позивача перед відповідачем не була безспірною, а кредитний договір не містить застереження щодо права вчиняти виконавчий напис. Крім того, на думку Товариства, виконавчий напис вчинено нотаріусом із порушенням вимог пункту 3 глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

Предметом доказування у господарських спорах даної категорії за загальним правилом є обставини, які свідчать про існування правових підстав для вчинення виконавчого напису, зокрема, існування у боржника відповідного боргу перед кредитором та того, чи допускається у спірних правовідносинах застосування вказаного досудового способу вирішення спорів.

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 18 Цивільного кодексу України передбачено захист цивільних прав нотаріусом та установлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат», за змістом статті 87 якого для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, згідно якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі, Порядок).

Так, згідно з підпунктом 3.1. пункту 3 глави 16 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до пункту 3.2. глави 16 Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі, Перелік документів).

Пунктом 2 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Отже, нотаріус при вчиненні виконавчого напису перевіряє наявність документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, до заяви про вчинення виконавчого напису Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», як це передбачено вищевказаними нормами права, було додано, зокрема, Кредитний договір №010/42-2/0498 «Невідновлювальна Кредитна Лінія на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів» від 10.10.2011, додаткові угоди №010/42-2/0498/1 від 10.10.2011 та №010/42-2/0498/2 від 10.12.2013 до Кредитного договору, засвідчений меморіальний ордер №48 від 11.10.2011; виписки з рахунку боржника із зазначенням сум заборгованості та строків її погашення з відміткою Банку про непогашення заборгованості (том 2, а.с. 89-98 та 103-107; копія матеріалів нотаріальної справи, наданої Приватним нотаріусом); копію вимоги №1400000/8/1188 від 14.04.2016 з доказами її направлення.

При цьому, наданий нотаріусу разом із заявою Кредитний договір підписаний представниками Банку та позичальника і скріплений печатками сторін на кожній сторінці; всі сторінки договору та додаткових угод до нього пронумеровані, а доказів того, що даний Кредитний договір було надано нотаріусу у вигляді, що не відповідає вимогам законодавства, позивачем не надано.

Відтак, як вірно встановлено судом першої інстанції, Банком при зверненні до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису було надано усі документи, що підтверджують безспірність заборгованості, а нотаріус діяв у межах чинного законодавства України.

Колегія суддів зазначає, що ТОВ «ШБ «Альтком» не спростовано відомості, надані Банком на підтвердження розміру кредитної заборгованості, на підставі яких було вчинено спірний виконавчий напис, не надано суду контррозрахунку вказаної заборгованості, доказів часткового чи повного погашення заборгованості або оспорювання її розміру в судовому порядку.

Таким чином, вищевикладеним спростовуються доводи позивача про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріуса заборгованість позивача перед відповідачем не була безспірною.

Позивач у позові та апеляційній скарзі посилався також на те, що в порушення пункту 4 Глави 16 Порядку виконавчий напис не містить строк, за який проводиться стягнення.

Однак, за оцінкою колегії суддів, посилання позивача на факт відсутності у тексті спірного виконавчого напису строку, за який провадиться стягнення, не може бути самостійною підставою для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки документи, які були надані Приватному нотаріусу разом із заявою підтверджували факт наявності заборгованості та строк, за який вона виникла.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання скаржника на те, що Кредитний договір не містить умов та застереження щодо права вчиняти виконавчий напис, оскільки згідно з положеннями, зокрема статті 87 Закону України «Про нотаріат» і глави 16 Порядку кредитний договір, у тому числі й укладений між сторонами договір від 10.10.2011 №010/42-2/0498, відноситься до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, а нормами чинного законодавства не встановлено обов'язку погоджувати у кредитному договорі умови щодо можливості вчинення виконавчого напису. При цьому, будь-яких умов щодо заборони вчинення виконавчого напису на кредитному договорі від 10.10.2011 №010/42-2/0498 немає.

Отже, позивачем належними та допустимими доказами в розумінні статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній станом на дату прийняття оскарженого рішення, та статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній станом на дату прийняття даної постанови, не спростовано, що сума заборгованості перед Банком є іншою, ніж та, що зазначена в спірному виконавчому написі, не доведено наявності підстав для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, порушення нотаріусом вимог чинного законодавства, а отже і наявності у ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» порушеного права, за захистом якого він звернувся з відповідним позовом до суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого 30.06.2016 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів зі сторони відповідача.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі №910/15718/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі №910/15718/16 залишити без змін.

Матеріали справи №910/15718/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06.09.2018.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

І.А. Іоннікова