ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року Справа № 916/602/18
м. Одеса, проспект Шевченка,29

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мишкіної М.А.,

суддів: Величко Т.А., Таран С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал"

на рішення господарського суду Одеської області від 5 червня 2018 року

у справі №916/602/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал"

до Дочірнього підприємства "Житлово-експлуатаційна дільниця" Товариства з додатковою відповідальністю "Чорноморсантехмонтаж"

про стягнення 60145,32 грн.

суддя суду першої інстанції: Желєзна С.П.

час і місце ухвалення рішення: 05.06.2018р., 15:41 год., м. Одеса, господарський суд Одеської області, зал судових засідань №14,

повний текст рішення складений 08.06.2018р.

встановив:

30.03.2018р. ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до ДП "Житлово-експлуатаційна дільниця" ТОВ "Чорноморсантехмонтаж" про стягнення 60145,32 грн. заборгованості за порушення п.5.18 Правил користування системами централізованого водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства житлового та комунального господарства №190 від 27.06.2008р., в частині збереження засобів обліку.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 01.11.2000р. між КП „Одесводоканал", правонаступником якого виступає ТОВ „Інфокс", та ДП "Житлово-експлуатаційна дільниця" ТОВ "Чорноморсантехмонтаж" було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення №4030/1 та додаткові угоди від 01.02.2011р. та від 15.09.2010р. №379/1-2.

29.01.2015р. представником філії "Інфоксводоканал" при проведенні обстеження об'єкта за адресою: м. Одеса, вул. Затонського, 5, актом №3185 було встановлено факт відсутності пломби держповірки на водомірі, чим порушені умови договору та Правила №190. ТОВ „Інфокс" було повідомлено ДП „Житлово-експлуатаційна дільниця" про необхідність прибуття 06.02.2015р. на засідання комісії.

06.02.2015р. технічною комісією було прийнято рішення про необхідність, з огляду на порушення ДП „Житлово-експлуатаційна дільниця" п.5.18 Правил користування системами централізованого водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, здійснити перерахунок витрат води відповідно до п.п.3.3,3.4 цих Правил у зв'язку із встановленням безоблікового споживання, а саме:

6603,57 м.куб./міс*9,108 грн. = 60145,32 грн., де 6603,57 м.куб./міс - пропускна спроможність труби d=40 мм при швидкості руху води в ній 2,0 м/с, дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу протягом місяця, 9,108 грн. - тариф у діючий період з 01.07.2014р. по 01.05.2015р., про що направлено лист №999 від 11.02.2015р.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався також на ст.ст. 11,509,526, ч.1 ст. 612, ст. 629 ЦК України, ст. 193 ГК України.

11.05.2018р. ДП "Житлово-експлуатаційна дільниця" ТОВ "Чорноморсантехмонтаж" надало суду відзив на позов, в якому просило відмовити у його задоволенні та зазначило, що 23.01.2015р. листом №7 відповідач повідомив позивача про те, що пломба на водомірі від іржі прийшла в негідність та просив направити за адресою: вул. Затонського,5 представника позивача. В акті №3185 було встановлено порушення пломби, а не її відсутність, як стверджує позивач у позові. Відповідач не здійснював дій, спрямованих на пошкодження пломби. Лист позивача №999 відповідачу не надходив. 13.03.2015р. прилад обліку води було демонтовано, про що складений акт №413, та 26.03.3013р. встановлено новий прилад. Відповідачем було подано заяву про сплив строку позовної давності для звернення до суду із позовною вимогою про стягнення витрат за період безоблікового водокористування.

Крім того, 22.05.2018р. відповідачем було подано заяву про сплив строку позовної давності для звернення до суду із позовною вимогою про стягнення вартості витрат води за період безоблікового водокористування.

01.06.2018р. позивач надав суду відповідь на відзив та заяву про застосування строків позовної давності, в якій просив позов задовольнити та зазначив, що у позові було допущено помилку і треба вважати, що виявлено порушення цілісності пломби.

05.06.2018р. відповідач надав суду додаток до відзиву на позов, в якому зазначив, що у позивача не було підстав для нарахування витрат води згідно з п.п.3.3,3.4 Правил.

05.06.2018р. позивач надав суду заперечення на відповідь на відзив на позов, в якому зазначив, що відповідач повідомляв позивача про те, що пломба на водомірі від іржі прийшла в негідність та просив направити за адресою: вул. Затонського,5 представника позивача, що підтверджується копією з журналу вихідної кореспонденції за 2015 рік, і технічно склалось, що відправлення відбулося 29.01.2015р.

Крім того, відповідач стверджував, що сплачував за воду на підставі виставлених рахунків, а не рішення технічної комісії.

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.06.2018р. (повний текст складено 08.06.2018р.) відмовлено у задоволенні позову, оскільки, враховуючи звернення ТОВ „Інфокс" до відповідача з листом №999 від 11.02.2015р., в якому позивачем було повідомлено ДП „Житлово-експлуатаційна дільниця" про необхідність оплати нарахованого платежу у розмірі 60 145,32 грн. у строк до 22.02.2015р., перебіг позовної давності для звернення до суду із даними позовними вимогами розпочався з 23.02.2015р. - дня коли ТОВ „Інфокс" дізналось про порушення свого права, а звернувся ТОВ „Інфокс" із даними позовними вимогами до суду лише 30.03.2018р., тобто строк сплинув 23.02.2018р. В обґрунтування рішення суд послався також на ст.ст. 11,15,256-258,260,261,267,509,525,526,901 ЦК України, ст.ст. 1,16,19 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", п.п.3.1-3.4,5.1,5.18 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008р. №190.

Суд дійшов до висновку про неналежне виконання відповідачем обов'язку зі збереження деталей водоміру, як то передбачено пунктами 5.1, 5.18 Правил №190, та обґрунтованість вимог про сплату витрат води, нарахованих згідно із пунктами 3.3, 3.4 Правил, та наданого розрахунку витрат води.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності, суд першої інстанції відхилив доводи позивача щодо переривання строку позовної давності з тих підстав, що спірна сума вартості витрат за своєю правовою природою є певною формою цивільної відповідальності за порушення п.5.18 Правил №190, а не вартістю наданих відповідачу за договором послуг.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати і прийняти нове, яким задовольнити повністю позовні вимоги, з тих підстав, що ані самими Правилами №190, ані іншими законодавчими актами не встановлено, що розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу, який виконує виробник у разі порушення споживачами п.5.18 Правил №190, є саме певною формою цивільної відповідальності. До того ж, у п.5.18 Правил №190 зазначено, що: "... У разі самовільних дій споживач сплачує витрату води згідно з пунктами 3.3, 3.4 цих Правил". Тобто, відповідач повинен був сплатити витрати води, яка була розрахована на підставі п.п.3.3,3.4 Правил №190 за порушення цілісності пломби держповірки на водомірі. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу, про що зазначено у правовій позиції Верховного Суду України від 22.03.2017р. №6-43цс17. З огляду на це, існує переривання перебігу позовної давності, оскільки заборгованість з оплати витрат води є заборгованістю з оплати послуг по водопостачанню та водовідведенню і відповідачем здійснювалися і здійснюються платежі після 22.02.2015р. по водокористуванню.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 06.07.2018р. (головуючий суддя: Мишкіна М.А, судді: Величко Т.А., Таран С.В.) відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал"; розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено іншим учасникам справи згідно з нормами ст.263 ГПК України строк для подання відзиву (з доказами його направлення позивачу) на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

26.07.2018р. відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення - без змін, оскільки позивачем розрахунок по п.п.3.3,3.4 проведено як відповідальність за порушення правил водокористування, як і було зазначено в оскарженому рішенні.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

01.11.2000р. між КП „Одесводоканал", правонаступником якого є ТОВ „Інфокс", та ДП "Житлово-експлуатаційна дільниця" було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення №4030/1, відповідно до умов якого водоканал надає послуги з подачі питної води по ДСТУ 2874-82 „Вода питна" та приймає стічні води на об'єкті абонента у відповідності до Додатків №1, 2, 3, які щорічно до 15 листопада кожного року направляються водоканалу.

Відповідно до п.п.3.1. договору №4030/1 від 01.11.2000р. облік спожитої води здійснюється за показами приладів обліку води, встановлених на об'єктах абонента у відповідності до даних додатків №1,2,3.

Згідно з листом №7 від 23.01.2015р. ДП „Житлово-експлуатаційна дільниця" було повідомлено ТОВ „Інфокс" про наявність іржі та непридатність засобу обліку, який розташований у будинку за адресою: м. Одеса, вул. Затонського, 5, у зв'язку з чим, відповідач просив позивача направити представника для зняття водоміру.

Згідно з фіскальним чеком цей лист був направлений на адресу позивача лише 29.01.2015р. о 14:33.

29.01.2015р. представником ТОВ „Інфокс" за результатами проведеного з 13:00 до 13:30 обстеження об'єкта водопостачання споживача, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Затонського, 5, було встановлено порушення цілісності пломби засобу обліку та його непридатність для використання, про що було складено акт №3185. ТОВ „Інфокс" було повідомлено ДП „Житлово-експлуатаційна дільниця" про необхідність прибуття 06.02.2015р. на засідання комісії з цього приводу.

06.02.2015р. технічною комісією було прийнято рішення про необхідність, з огляду на порушення ДП „Житлово-експлуатаційна дільниця" п.5.18 Правил користування системами централізованого водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, здійснити перерахунок витрат води відповідно до п.п.3.3,3.4 цих Правил.

Згідно з листом №999 від 11.02.2015р. ТОВ „Інфокс", у зв'язку з наведеним порушенням, відповідача було повідомлено про необхідність сплати у строк до 22.02.2015р. грошових коштів у розмірі 60 145,32 грн.

13.03.2015р. представниками ТОВ „Інфокс" було знято засіб обліку, встановлений у будинку за адресою: м. Одеса, вул. Затонського, 5, а 26.03.2015р. - за вказаною адресою було встановлено новий водомір.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.ст. 525,526 ЦК України, зобов'язання виконується належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст. 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Згідно з ч.1 ст. 16, ч.ч. 1,5 ст. 19 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Відповідно до п.п.3.1-3.4 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008р. №190, розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку. Водокористування вважається безобліковим, якщо споживач самовільно приєднався до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення або самовільно користується ними (п. 3.2 Правил). У разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу. Розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

Відповідно до п.п.5.1,5.18 Правил №190 облік відпущеної питної води та прийнятих стоків здійснюється виробником і споживачами засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію. Споживач відповідає за цілісність та збереження засобів обліку, пломб і деталей пломбування, встановлених представниками територіальних органів Держспоживстандарту та виробником в місцях з'єднань засобів обліку, запірної арматури, манометра та іншого обладнання вузла обліку незалежно від місця його розташування. Знімати засоби обліку, здійснювати будь-які заміни їх частин або зміни положення на водомірному вузлі, де їх встановлено, знімати пломби, накладені органами Держспоживстандарту або виробником, має право лише виробник або споживач за дозволом виробника. У разі самовільних дій споживач сплачує витрати води згідно з пунктами 3.3, 3.4 цих Правил.

Судова колегія повністю погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що з огляду на встановлений Правилами №190 обов'язок споживача відповідати за збереження цілісності засобів обліку та деталей пломбування, приймаючи до уваги акт №3185 від 29.01.2015р., а також лист №7 від 23.01.2015р. щодо наявності на водомірі слідів іржі, ДП „Житлово-експлуатаційна дільниця" неналежно виконано обов'язок зі збереження деталей водоміру, що є порушенням п.5.18 Правил та підставою для застосування п.п. 3.3,3.4 Правил.

Також, колегія суддів, як і місцевий суд, погоджується й з розрахунком витрат води, здійсненим ТОВ „Інфокс".

Вирішуючи питання про можливість задоволення позовних вимог, суд обґрунтовано враховував заяву ДП „Житлово-експлуатаційна дільниця" про застосування позовної давності у спорі.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п.2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові, у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи звернення позивача до відповідача із листом №999 від 11.02.2015р., в якому позивачем було повідомлено ДП „Житлово-експлуатаційна дільниця" про необхідність сплати 60145,32грн. у строк до 22.02.2015р., перебіг позовної давності для звернення до суду із даними позовними вимогами розпочався з 23.02.2015р. - дня коли позивач дізнався про порушення свого права, не отримавши задоволення своїх вимог про сплату витрат води.

За таких обставин, враховуючи звернення позивача з даними позовними вимогами до суду 30.03.2018р., що вбачається зі вхідного штемпелю канцелярії суду, строк на звернення із якими сплинув 23.02.2018р., колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Згідно ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судова колегія повністю погоджується з тим, що суд першої інстанції відхилив доводи позивача щодо переривання строку позовної давності для звернення до суду із даними позовними вимогами, у зв'язку із віднесенням суми, заявленої до стягнення до заборгованості за водопостачання та здійсненням відповідачем протягом наступних періодів платежів за договором, оскільки за своєю правовою природою нарахована позивачем сума є певною формою цивільної відповідальності за неналежне виконання споживачем обов'язку, передбаченого п.5.18 Правил №190, яка має одноразовий характер та чітко визначений розмір. Натомість, оплата вартості наданих споживачу за договором послуг є лише належним виконанням обов'язку, прийнятого на себе споживачем за договором.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже докази проведення платежів після 22.02.2015р. по водокористуванню відповідачем не є належними щодо обставини визнання відповідачем боргу за рішенням технічної комісії від 06.02.2015р. та листом від 11.02.2015р. №999, оскільки з них не убачається, що відповідач вчинив дії, що свідчать про визнання ним боргу у сумі 60145,32грн. саме за безоблікове споживання води у зв'язку із порушенням ним п.5.18 Правил №190.

Враховуючи наведене, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності.

Таким чином, твердження апелянта щодо того, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення в неповному обсязі було досліджено всі фактичні обставини справи, які мали суттєве значення для вирішення справи по суті, колегією суддів апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції в повному обсязі було досліджено всі фактичні обставини справи та цілком обґрунтовано було прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

З огляду на викладене, судова колегія апеляційної інстанції дійшла до висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак підстави для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 05 червня 2018 року у справі №916/602/18 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку, згідно положень ст.ст. 286,288 ГПК України.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Величко Т.А.

Суддя Таран С.В.