ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2018 Справа №914/853/18

Господарський суд Львівської області у складі

Головуючого судді Фартушка Т.Б. при секретарі судового засідання Зусько І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут, м.Львів

до відповідача: Львівська митниця ДФС, м.Львів,

про: стягнення заборгованості

ціна позову: 700870,33грн.

Представники:

Позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність від 14.03.2018 № 007.1Др-4-0318);

Відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність від 12.02.2018р. №1692/10/13-70-10)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівської митниці ДФС про стягнення 700870,33грн. заборгованості, з яких 675610грн. основного боргу, 2058,89грн. 3% річних, 23201,44грн. пені.

При цьому суд зазначає, що у позовній заяві Позивачем вказано ціну позову 707612грн., наведено розрахунок 3% річних, пені та інфляційних втрат. Проте, у позовній заяві Позивач просить стягнути з Відповідача 675610грн. основного боргу, 2058,89грн. 3% річних, 23201,44грн. пені, всього 700870,33грн. заборгованості. Заяви про зміну предмета позову чи будь-якої іншої заяви, у якій містилась б позовна вимоги про стягнення інфляційних втрат, Позивачем суду не подано. Відтак, предметом позову є вимога про стягнення 700870,33грн. заборгованості, з яких 675610грн. основного боргу, 2058,89грн. 3% річних, 23201,44грн. пені.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.05.2018р. суд постановив позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут до Львівської митниці ДФС про стягнення заборгованості (від 10.05.2018р. №Lvz007.2-СК-3561-0518) залишити без руху; надати Товариству з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків поданої позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.06.2018р. суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 26.06.2018р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.06.2018р. суд постановив підготовче засідання відкласти на 31.07.2018р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 31.07.2018р.суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті; призначити судове засідання з розгляду спору по суті на 07.08.2018р.

Розгляд справи по суті відкладався з причин та підстав, зазначених в ухвалах суду у даній справі від 07.08.2018р. та від 28.08.2018р.

Відповідно до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

Процесуальні права та обовязки Учасників справи, відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України, як підтвердили представники Сторін в судовому засіданні, їм відомі, в порядку ст.205 ГПК України клопотання від Учасників справи про розяснення прав та обовязків до суду не надходили.

Заяв про відвід судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Представник Позивача в судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала повністю з причин та підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив, в судовому засіданні надала усні пояснення по суті спору з обґрунтуванням підстав до задоволення позову, виступила в судових дебатах.

Представник Відповідача в судове засідання зявився, проти позову заперечив повністю з причин та підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 23.06.2018р. вх.№23456/18, надав усні пояснення по суті спору з обґрунтуванням підстав до відмови в задоволенні позову, виступив в судових дебатах.

Позиція Позивача:

Позивач позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням Відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань за Договором на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 13.03.2017р. №1141 132 АВ07 щодо поставленого впродовж січня-березня 2018р. природного газу.

У відповіді на відзив від 31.07.2018р. вх.№28148/18 Відповідач вказує, що не погоджується з позицією Позивача (викладеною у відзиві) з огляду на п.5.4.5 Договору ст.625 ЦК України Позивач має право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Також Позивач зазначає, що розмір та обсяги спожитого Відповідачем впродовж січня-березня природного газу підтверджуються листами ПАТ «Львівгаз».

Позиція Відповідача:

Відповідач вважає позов незаконним, необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення та просить відмовити у позові за безпідставністю з наступних підстав.

Так, Відповідач стверджує, що 26.01.2018р. між ним та Позивачем було укладено додаткову угоду №5 до Договору, в пункті 3.7 якої Сторони визначили, що гранична ціна Договору в січні 2018р. становить 257335,39грн. з ПДВ. Відповідачем проведено оплату відповідно до додаткової угоди від 26.01.2018р. №5 до Договору в повному обсязі. Наведене Відповідач обґрунтовує до п.6 ст.40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» додатковою угодою від 27.12.2017р. №4 до Договору.

Кредиторська заборгованість у сумі 675610грн. не зареєстрована органами Державної казначейської служби України, оскільки відсутні підстави для її реєстрації договірні відносини постачання природного газу на зазначену суму.

Також Відповідач зазначає, що ані Договором, ані нормами законодавства не визначено терміну оплати позадоговірних зобовязань, зокрема оплати товару, поставленого понад кількість та вартість, узгоджену Сторонами. Відтак, стверджує про відсутність підстав до стягнення 3% річних та пені.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідач не скористався своїм правом подання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.9 ст.81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

ОСОБА_3 ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обовязку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом Учасників справи подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті.

За результатами дослідження наданих Сторонами доказів та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з огляду на наступне.

13.03.2017р. між Позивачем (Постачальник) та Відповідачем (Споживач) укладено договір №1141-132 АВ07 на постачання природного газу для потреб побутових споживачів (бюджетних організацій) (надалі Договір), відповідно до п.п.1.1, 1.2 якого Постачальник зобовязується передати у власність Споживачу у 2017 році природний газ (далі газ), а Споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором; річний плановий обсяг постачання газу до 185,4тис.куб.м.

ОСОБА_3 п.2.3 Договору обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (пункт 4.1 Договору), що підлягає сплаті Споживачем, визначається на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу).

Відповідно до вимог п.п.2.9.2-2.9.3 Договору Сторони складають акт приймання-передачі природного газу Споживачеві.

ОСОБА_3 п.2.9.4 Договору у випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу Споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється Постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних Оператора ГРМ; Споживач в такому разі не позбавлений права звернутися до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу.

Відповідно до п.3 Договору розрахунки за поставлений Споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються Постачальником та Споживачем; ціна газу становить 8475,60 за 1000куб.м, крім того ПДВ 1695,12грн., всього з ПДВ 10170,72грн.; ціна, зазначена у п.3.2 Договору, може змінюватися протягом дії Договору; зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього Договору; Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2, 3.3 Договору, застосовується Сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунків за цим Договором; місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу; загальна сума Договору складається з місячних сум вартості газу, поставленого Споживачеві за даним Договором; гранична ціна Договору становить 1885700грн., в т.ч. ПДВ.

ОСОБА_3 п.4.2.3 Договору остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Пунктом 5.4.5 Договору визначено, що Споживач зобовязаний самостійно обмежувати (припиняти) споживання природного газу у випадку відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу, виділеного Споживачу.

Відповідно до п.6.2.1 Договору у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору, Споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

ОСОБА_3 розділу XI Договору, цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) Сторін і діє в частині постачання газу з 01 лютого 2017 року до 31.12.2017р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Договір підписано та скріплено відбитками печаток Сторін.

14.03.2017р. Сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору, згідно якої п.1.2 Договору викладено у наступній редакції: « 1.2 Річний плановий обсяг постачання газу до ___136515куб.м.». Також, п.3.7 Договору викладено у наступній редакції: « 3.7..Гранична ціна Договору становить _1388456_грн. в т.ч. ПДВ …».

Планові обсяги постачання природного газу змінювались Додатковою угодою від 03.04.2017р. №2 до Договору.

Відповідно до Додаткової угоди №3 від 13.12.2017р. Постачальник та Споживач дійшли згоди п.3.2 розділу III «Ціна постачання природного газу» викласти в наступній редакції: « 3.2. Ціна природного газу з 01 грудня 2017 року становить 8539,60грн. за 1000куб.м, крім того ПДВ 1707,92грн., всього з ПДВ 10247,52грн. за 1000куб.м …»; умови даної мирової угоди розповсюджуються на відносини між сторонами, що вникли з 01.12.2017р.

Також, Сторонами укладено Додаткову угоду №4 від 27.12.2017р. до Договору, відповідно до п.1 якої, Постачальник та Споживач дійшли ОСОБА_4 Строк дії Договору та інші умови доповнити пунктом 11.11: « 11.11. Дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку (п.5 стаття 36 розділ VII Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 №922-VIII зі змінами та доповненнями)».

ОСОБА_3 п.2 Додаткової угоди від 27.12.2017р. №4 до Договору абзац I ОСОБА_4 Строк дії Договору та інші умови викласти у наступній редакції: «Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) Сторін і діє в частині постачання газу з 01 лютого 2017 року до 31 березня 2018 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення».

Крім того, 26.01.2018р. Сторонами укладено Додаткову угоду №5 до Договору, згідно умов якої Постачальник та Споживач дійшли згоди п.п.1.2, 1.3 розділу I Предмет Договору та п.п.3.2, 3.7 розділу III «Ціна постачання природного газу» доповнити реченнями: «п.1.2 Плановий обсяг постачання газу в січні 2018 року становить 23266,12 куб.м»; пунктом 1.3 визначено планові обсяги постачання газу в січні 2018р., які складають 23,26612тис.куб.м; «п.3.2. Ціна природного газу з 01 січня 2018 року становить 11060,52 грн. з ПДВ за 1000 куб.м., у тому числі: 11031,00грн. ціна природного газу та 29,52 грн. тариф на транспортування природного газу магістральними газопроводами.»; «п.3.7.Гранична ціна договору в січні 2018 році становить 257 335,39 грн. з ПДВ…».

Як зазначено у п.2 Додаткової угоди від 26.01.2018р. №5 до Договору дана угода вступає в силу з моменту її підписання та є невідємною частиною Договору; умови даної угоди розповсюджуються на відносини між сторонами, що виникли з 01 січня 2018р.

Додаткові угоди до Договору підписано та скріплено відбитками печаток Сторін.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням Відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань за Договором на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 13.03.2017р. №1141 132 АВ07 щодо поставленого впродовж січня-березня 2018р. природного газу.

Позивач стверджує, що відповідно до ОСОБА_3 від 31.01.2018р. №ЗЛВ00006653 приймання-передачі природного газу до Договору передав, а Відповідач прийняв вподовж січня-березня 2018р. 85444тис.куб.м газу на суму 945055,07грн.

Відповідачем здійснено оплату на суму 257335,39грн. Дана обставина заявлена Позивачем та визнана Відповідачем.

З врахуванням наведеного, в тому числі наявності станом на січень 2018р. переплати в розмірі 12109,68грн. (визнана сторонами обставина) Позивачем впродовж січня-березня 2018р. поставлено Відповідачеві згідно Договору природного газу, який не оплачено, на суму 675610грн. (-12109,68 + 945055,07 - 257335,39 = 675610); борг в розмірі 675610грн. Позивач просить стягнути з Відповідача.

Відповідач вважає позов незаконним, необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення та просить відмовити у позові за безпідставністю з наступних підстав.

Так, Відповідач стверджує, що 26.01.2018р. між ним та Позивачем було укладено додаткову угоду №5 до Договору, в пункті 3.7 якої Сторони визначили, що гранична ціна Договору в січні 2018р. становить 257335,39грн. з ПДВ. Відповідачем проведено оплату відповідно до додаткової угоди від 26.01.2018р. №5 до Договору в повному обсязі.

Відповідач також зазначає у відзиві, що відповідно до п.6 ст.40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку. Ці ж умови, на думку Відповідача, були визначені в додатковій угоді від 27.12.2017р. №4 до Договору.

За спожитий у січні 2018р. природний газ у лютому та березні проведено оплату. Кредиторська заборгованість у сумі 675610грн. не зареєстрована органами Державної казначейської служби України, оскільки відсутні підстави для її реєстрації договірні відносини постачання природного газу на зазначену суму.

Також Відповідач зазначає, що ані Договором, ані нормами законодавства не визначено терміну оплати позадоговірних зобовязань, зокрема оплати товару, поставленого понад кількість та вартість, узгоджену Сторонами. Відтак, стверджує про відсутність підстав до стягнення 3% річних та пені.

При цьому Відповідач визнає обсяги, а відтак і суму, отриманого від Позивача впродовж січня-березня 2018р. природного газу, проте стверджує, що згідно укладеного Договору (з врахуванням додаткової угоди від 26.01.2018р. №5) ним отримано та оплачено 23,266тис.куб.м. газу, решту природного газу на суму 675610грн. ним отримано поза Договором, оскільки отриманий газ на суму 675610грн. перевищував обсяги, зазначені у Договорі (з врахуванням додаткових угод).

Отримання природного газу понад встановлені у Договорі (з врахуванням додаткових угод) обсяги Відповідач пояснює тим, що тривалий час через скасування результатів тендеру він не міг укласти договору на постачання природного газу на 2018 рік. Передбачати додатковою угодою до укладеного Договору більші обсяги, аніж визначені Договором (з врахуванням Додаткової угоди №5) суперечило б законодавству про здійснення державних закупівель.

У відповіді на відзив від 31.07.2018р. вх.№28148/18 Позивач вказує, що не погоджується з позицією Відповідача (викладеною у відзиві) з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.5.4.5 Договору Споживач зобовязаний самостійно обмежувати (припиняти) споживання природного газу у випадку відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу, виділеного Споживачу.

Крім того Відповідач зазначає, що з урахуванням ст.625 ЦК України Позивач має право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Також Позивач зазначає, що ним надіслано адвокатські запити від 02.07.2018р. на ПАТ «Львівгаз» щодо надання інформації з підтверджуючими документами щодо алокації та номінації на постачання природного газу споживачу Львівська митниця ДФС у період з січня по березень 2018р. 09.07.2018р. Позивачем отримано відповіді ПАТ «Львівгаз» на адвокатські запити та надано витяги із звітів про поділ фактичного обсягу (обєму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ «Львівгаз», між замовниками послуги транспортування (постачальниками) в розмірі їх контрагентів (споживачів) за запитуваний період січень-березень 2018 року.

У відповідності з пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

ОСОБА_3 ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

ОСОБА_3 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

ОСОБА_3 ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до вимог ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

ОСОБА_3 ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Пунктом 2 Розділу II Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 у справі N2496 (надалі Правила) визначено, що постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов'язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об'ємах (обсягах), а споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

ОСОБА_3 із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

ОСОБА_3 ч.7 ст.180 ГК України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору; на зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше; закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання; до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п.11.9 Договору при вирішенні питань, що не врегульовані цим Договором, Сторони зобовязуються керуватися Законом України Про ринок природного газу», Правилами постачання газу, Кодексом ГРС, Кодексом ГРМ, іншими діючими нормативно-правовими актами, що регулюють правовідносини на ринку природного газу.

ОСОБА_3 п.10 Розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2496 (в редакції, чинній впродовж січня-березня 2018р.) - споживання підтвердженого обсягу природного газу протягом розрахункового періоду здійснюється, як правило, рівномірно, виходячи з добової норми, якщо інший режим споживання не передбачено в укладеному договорі постачання природного газу.

Споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VI цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

Обсяг споживання природного газу споживачем у розрахунковому періоді не повинен перевищувати підтверджений обсяг природного газу. Допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом розрахункового періоду в розмірі ±5% від підтвердженого обсягу природного газу.

Постачальник має право оперативно контролювати обсяг споживання природного газу споживачем, використовуючи базу даних Оператора ГТС або інформацію споживача, а також шляхом самостійного контролю обсягів споживання природного газу на об'єкті споживача.

Споживач та його постачальник мають право на коригування протягом розрахункового періоду підтверджених обсягів природного газу в порядку, встановленому Кодексом газотранспортної системи.

Якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об'єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, споживач має компенсувати постачальнику вартість різниці між підтвердженим обсягом природного газу та фактичним об'ємом (обсягом) споживання природного газу за ціною вартості природного газу, визначеною договором постачання природного газу. При цьому постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об'єму (обсягу) природного газу, які розраховуються відповідно до пункту 1 розділу VI цих Правил.

Доказів оплати, як і доказів неотримання, або відмові від отримання природного газу в більшому об'ємі, матеріали справи не містять.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

ОСОБА_3 із ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема у пункті 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

ОСОБА_3 ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ч.2 вказаної статті визначено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (ч. 2 ст. 218 ГК України).

ОСОБА_3 доводів Позивача відповідно до ОСОБА_3 від 31.01.2018р. №ЗЛВ00006653 приймання-передачі природного газу до Договору Постачальник передав, а Споживач прийняв у січні 2018р. природний газ обсягом 25508тис.куб.м. на суму 282131,75грн.

ОСОБА_3 від 28.02.2018р. №ЗЛВ00014638 приймання-передачі природного газу до Договору Постачальник передав, а Споживач прийняв у лютому 2018р. природний газ обсягом 32117тис.куб.м. на суму 355230,72грн.

Відповідно до ОСОБА_3 від 31.03.2018р. №ЗЛВ00025128 приймання-передачі природного газу до Договору Постачальник передав, а Споживач прийняв у березні 2018р. природний газ обсягом 27819тис.куб.м. на суму 307692,60грн.

Всього, за зазначений період згідно ОСОБА_3 приймання-передачі Відповідачем отримано 85444тис.куб.м газу на суму 945055,07грн.

Акти приймання-передачі природного газу Відповідачем не підписані та в матеріалах справи відсутні, Позивачем не додані докази скерування таких Відповідачеві, хоча заявлено про наявність таких доказів; клопотання про витребування доказів не заявлялось.

Проте, Відповідачем визнано обсяги, а відтак і суму, отриманого від Позивача впродовж січня-березня 2018р. природного газу.

Як вбачається із матеріалів справи, Відповідач підтверджує вказані вище спожиті ним понаддоговірні обсяги природного газу та відповідно заборгованість за спожитий природний газ.

Отримання природного газу понад встановлені у Договорі (з врахуванням додаткових угод) обсяги Відповідач пояснює тим, що тривалий час через скасування результатів тендеру він не міг укласти договору на постачання природного газу на 2018 рік. Передбачати додатковою угодою до укладеного Договору більші обсяги, аніж визначені Договором (з врахуванням Додаткової угоди №5) суперечило б законодавству про здійснення державних закупівель.

Заперечення Відповідача ґрунтуються на тому, що Відповідач повністю сплатив за поставлений у визначених Договором та Додатковою угодою №5 обсягах природний газ, решта поставки була позадоговірна, відтак, кредиторська заборгованість у сумі 675610грн. не зареєстрована органами Державної казначейської служби України, оскільки відсутні підстави для її реєстрації договірні відносини постачання природного газу на зазначену суму.

Крім того, обсяги поставленого Позивачем Відповідачеві природного газу у січні, лютому та березні 2018 року підтверджуються листами від 09.07.2018р. №Lv007.1-Лв-6869-0718 та №Lv007.1-Лв-6870-0718 ПАТ «Львівгаз» надало відповідь на адвокатський запит та скерувало витяги зі звітів про поділ фактичного обсягу (обєму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ «Львівгаз», між замовниками послуги транспортування (постачальниками) в розмірі їх контрагентів (споживачів) за запитуваний період січень-березень 2018 року. Із зазначених витягів вбачається, що Постачальником (Позивачем) впродовж січня 2018 року передано Споживачу (Відповідачу) 25,508тис.куб.м газу (11,508+14); впродовж лютого 2018 року 32,117тис.куб.м газу (16,774+15,343); впродовж березня 2018 року 27,819тис.куб.м газу (8,417+19,402).

У матеріалах справи відсутні та Відповідачем суду не надані докази того, що зазначений у вищезгаданих ОСОБА_3 від 31.01.2018р. №ЗЛВ00006653, від 28.02.2018р. №ЗЛВ00014638, від 31.03.2018р. №ЗЛВ00025128 приймання-передачі природного газу обсяг природного газу не був поставлений Позивачем або ж, що Відповідач відмовився від прийняття цього газу та повернув його Позивачу.

Відповідачем в лютому 2018р. здійснено оплату за газ на суму 246551,20грн., та в березні 2018р. на суму 10784,19грн.; всього на суму 257335,39грн. Дана обставина заявлена Позивачем та визнана Відповідачем. При цьому суд зазначає, що оплата в лютому 2018р. на суму 246551,20грн. здійснювалась Відповідачем згідно платіжного доручення від 15.02.2018р. №1023 на підставі рахунку-акту Позивача від 15.02.2018р. №00239106; оплата в березні 2018р. на суму 10784,19грн. згідно платіжного доручення від 30.03.2018р. №2238 на підставі рахунку-акту Позивача від 30.03.2018р. №00261921. ОСОБА_3 вищенаведених рахунків-актів Позивача Відповідачеві поставлено 22,291тис.куб.м природного газу (рахунок-акт від 15.02.2018р. №00239106) та 0,975тис.куб.м природного газу (рахунок-акт від 30.03.2018р. №00261921); всього 23,266тис.куб.м. Наведена поставка (23,266тис.куб.м. на суму 257335,39грн.) здійснена в січні 2018р. в обсязі та на умовах, визначених Договором з врахуванням Додатку №5 до Договору. Окремі рахунки за природній газ на суму 257335,39грн. виставлені Позивачем тому, що, як пояснив представник Відповідача, такі виставлялись не на суму всього спожитого Відповідачем у січні 2018р. газу, а на суму спожитого природного газу в обсягах, які передбачені Договором та Додатковою угодою №5.

При цьому суд зазначає, що Сторони визнали, що з приводу здійснених за Договором поставок за період до січня 2018р. заборгованість відсутня.

З врахуванням наведеного, в тому числі наявності станом на січень 2018р. переплати в розмірі 12109,68грн. (визнана сторонами обставина) Позивачем впродовж січня-березня 2018р. поставлено Відповідачеві згідно Договору природного газу, який не оплачено, на суму 675610грн. (-12109,68 + 945055,07 - 257335,39 = 675610).

Щодо доводів Відповідача про те, що здійснена впродовж січня-березня 2018р. поставка природного газу на суму 675610грн. відбулась не на підставі укладеного між Сторонами Договору суд зазначає, що такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами з огляду на наступне.

Так, як зазначено вище в мотивувальній частині рішення, згідно п.2 Додаткової угоди від 27.12.2017р. №4 до Договору абзац I ОСОБА_4 Строк дії Договору та інші умови викласти у наступній редакції: «Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) Сторін і діє в частині постачання газу з 01 лютого 2017 року до 31 березня 2018 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення».

При цьому суд зазначає, що Додатковою угодою від 26.01.2018р. №5 положення Додаткової угоди №4 не змінені, а лише конкретизовано планові обсяги природного газу в січні 2018р.

Відтак, природний газ на суму 675610грн. в період з січня по березень 2018р. було поставлено в межах строків дії Договору.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.670 ЦК України якщо покупець прийняв більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, він зобов'язаний оплатити додатково прийнятий товар за ціною, встановленою для товару, прийнятого відповідно до договору, якщо інша ціна не встановлена за домовленістю сторін.

Відповідно до п.11.9 Договору при вирішенні питань, що не врегульовані цим Договором, Сторони зобовязуються керуватися Законом України Про ринок природного газу», Правилами постачання газу, Кодексом ГРС, Кодексом ГРМ, іншими діючими нормативно-правовими актами, що регулюють правовідносини на ринку природного газу.

Як зазначалось вище, згідно п.10 Розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2496 (в редакції, чинній впродовж січня-березня 2018р.) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об'єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, споживач має компенсувати постачальнику вартість різниці між підтвердженим обсягом природного газу та фактичним об'ємом (обсягом) споживання природного газу за ціною вартості природного газу, визначеною договором постачання природного газу. При цьому постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об'єму (обсягу) природного газу, які розраховуються відповідно до пункту 1 розділу VI цих Правил.

Також, як зазначалось вище в мотивувальній частині рішення, пунктом 5.4.5 Договору визначено, що Споживач зобовязаний самостійно обмежувати (припиняти) споживання природного газу у випадку відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу, виділеного Споживачу.

Доказів оплати, як і доказів неотримання, або відмові від отримання природного газу в більшому об'ємі, матеріали справи не містять.

Крім того, Сторонами заявлено та визнано, що впродовж січня-березня 2018 року Позивач був єдиним постачальником природного газу для Відповідача.

З врахуванням вищенаведеного, суд зазначає, що поставка природного газу Позивачем Відповідачеві з перевищенням договірних обсягів на суму 675610грн. впродовж січня-березня 2018р. була здійснена на підставі укладеного між Сторонами Договору, а відтак, є договірною поставкою.

Аналогічні правові позиції викладені у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 07.03.2018р. у справі №914/1951/17 та рішенні Господарського суду Львівської області від 28.11.2017р. у справі №914/1932/17.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі те, що матеріалами справи підтверджено факт порушення Відповідачем порядку і строку виконання грошового зобов'язання з оплати поставленого за Договорами природного газу, беручи до уваги наявність вини Відповідача щодо оплати вартості газу з порушенням встановленого Договорами порядку і строку здійснення платежів, перевіривши розрахунок нарахованих сум основного боргу, суд дійшов висновків про те, що позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 675610грн. основного борг є підставними та обґрунтованими, а відтак, підлягають до задоволення.

При цьому суд зазначає, що Відповідачем порушено вимоги п.11.11 Договору (доповнено Додатковою угодою від 27.12.2017р. №4 до Договору), згідно яких Дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку (п.5 стаття 36 розділ VII Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 №922-VIII зі змінами та доповненнями), а відтак, і вимог ч.5 ст.36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Щодо стягнення 2058,89грн. 3% річних та 23201,44грн. пені суд зазначає наступне.

У позовній заяві Позивач просить стягнути з Відповідача на користь Позивача 2058,89грн. 3% річних та 23201,44грн. пені, які розраховує за період з 11.02.2018р. по 26.04.2018р.

У звязку із виникненням спірних правовідносин у межах Договору суд зазначає про підставність нарахування на суму боргу (понаднормового спожитого газу) пені та 3% річних. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 07.03.2018р. у справі №914/1951/17.

Відповідно до п.4.2.3 Договору остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

ОСОБА_3 п.1 ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

ОСОБА_3 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.6.2.1 Договору у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору, Споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

ОСОБА_3 з ст.ст.549, 611, 625 ЦК України, ст.230 ГК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 6 ст.232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Окрім того, суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено у пункті 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

При цьому суд взяв до уваги, що, згідно ч.5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Перевіривши правильність розрахунків трьох відсотків річних та пені суд встановив, що такі проведено Позивачем невірно, оскільки не враховано приписів ч.5 ст. 254 ЦК України та розрахунок здійснювався окремо по кожній з поставок помісячно, а не на загальну суму за відповідні періоди. Відтак, сума трьох відсотків річних становить 2025,77грн., пені 22826,26грн.

Перевірка розрахунку 3% річних та пені здійснена судом за допомогою інструменту "Калькулятори" системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" (аналогічна правова позиція відображена у Постанові Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі № 917/1622/16).

З підстав наведеного позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 2058,89грн. 3% річних та 23201,44грн. пені, розрахованих за період з 11.02.2018р. по 26.04.2018р. підлягають до задоволення частково шляхом стягнення з Відповідача на користь Позивача 2025,77грн. трьох відсотків річних та 22826,26грн. пені. В решті позову в цій частині позовних вимог слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

ОСОБА_3 з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. ОСОБА_3 з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що Відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, хоч йому було створено усі можливості для надання заперечень, від жодного Учасника справи не надходило клопотання про витребування доказів, судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі те, що матеріалами справи підтверджено факт порушення Відповідачем порядку і строку виконання грошового зобов'язання з оплати поставленого за Договором природного газу, беручи до уваги наявність вини Відповідача щодо оплати вартості поставленого газу з порушенням встановленого Договором порядку і строку здійснення платежів, перевіривши розрахунки нарахованих сум основного боргу, а також трьох відсотків річних та пені, суд дійшов висновків про те, що позов слід задоволити частково, стягнути з Відповідача на користь Позивача 675610грн. основного боргу, 2025,77грн. 3% річних, 22826,26грн. пені. В решті позову відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

ОСОБА_3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Нормою статті 7 Закону України «Про Державний Бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1762 гривень.

У позовній заяві Позивачем вказано, що на час подання позову судові витрати складаються лише з суми судового збору в розмірі 66760,03грн., що підтверджується платіжним дорученням від 24.04.2018р. №5463. Проте, доказів сплати судового збору у розмірі 66760,03грн. Позивачем не надано. У клопотанні про усунення недоліків від 31.05.2018р. вх.№19762/18 Позивачем зазначено, що у позовній заяві помилково вказано, що судові витрати складаються з суми судового збору в розмірі 66760,03грн. Крім того, у клопотанні від 31.05.2018р. вх.№19762/18 Позивачем вказано, що ним у позовній заяві ним помилково вказано ціну позову в розмірі 707612грн. замість 707466,25грн., а тому розмір судового збору, який належить сплатити, повинен складати 10612грн. Також, у клопотанні від 26.06.2018р. вх.№23688/18 Позивачем вказано, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат складає 10612грн., що підтверджується платіжним дорученням від 27.04.2018р. №1656. Станом на час розгляду справи належних, достатніх та допустимих доказів в підтвердження факту здійснення інших судових витрат, окрім сплаченого судового збору Позивачем суду не заявлено та не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідач наданим чинним законодавством правом на відшкодування документально підтверджених судових витрат не скористався.

З врахуванням вищенаведених положень Закону України «Про судовий збір» та ціни позову розмір належного до сплати Позивачем судового збору складав 10513,05грн.

Як доказ сплати судових витрат Позивач подав Платіжне доручення від 27.04.2018р. №1656 про сплату судового збору за подання позовної заяви до господарського суду в розмірі 10612грн. Сплата судового збору перевірена судом згідно даних системи «Діловодство спеціалізованого суду».

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З підстав наведеного, а також недоведення Позивачем в порядку, визначеному главою 8 розділу 1 ГПК України іншого розміру судових витрат, окрім суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору, недоведення Відповідачем розміру понесених у справі судових витрат суд дійшов висновків про те, що судові витрати у справі, а саме сплачений Позивачем за подання позовної заяви до господарського суду судовий збір в належному до сплати розмірі слід покласти на Сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягнути з Відповідача на користь Позивача 10506,93грн. судового збору, в решті (6,12грн. (10513,05-10506,93=6,12)) судові витрати залишити за Позивачем.

Щодо здійсненої Позивачем переплати судового збору в розмірі 98,95грн. (10612-10513,05=98,95) суд зазначає наступне. ОСОБА_3 до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відтак, за відсутності клопотання Позивача в суда відсутні правові підстави до вирішення питання щодо повернення 98,95грн. судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Проте, наведене не позбавляє Позивача права звернення до суду з відповідною, передбаченою ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», заявою.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 42, п. 1, 3 ч. 1 ст.129 Конституції України, ст.ст.4, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 236, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.173, 174, 180, 193, 216, 230, 232 Господарського кодексу України, ст.ст.3, 6, 11, 15, 16, 509, 510, 525-527, 530, 599, 610-612, 614, 626, 627, 629, 632, 670, 691, 692, 712, 714 Цивільного кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Львівської митниці ДФС (79000, м.Львів, вул.Костюшка, 1; ідентифікаційний код 39420875) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (79039, м.Львів, вул.Золота, 42; ідентифікаційний код 39594527) 675610грн. основного боргу, 2025,77грн. 3% річних, 22826,26грн. пені, 10506,93грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 ГПК України.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 05.09.2018р.

Головуючий суддя Фартушок Т. Б.