ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

про повернення заяви про забезпечення позову

м. Київ

07.09.2018

Справа № 910/11665/18

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО»

про вжиття заходів забезпечення позову

у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО»

до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»

про визнання договору укладеним

Суддя Бондаренко Г. П.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі – відповідач) про визнання договору укладеним.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить визнати укладеним договір оренди нерухомого майна за адресою м. Київ, просп. Повітрофлотський, 19-А/1, загальною площею 2 051, 90 кв. м.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій останній просив:

- заборонити Публічному акціонерному товариству «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» і будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо розпорядження нежитловою будівлею загальною площею 2051, 90 кв. м. за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 19-А/1 , в тому числі але не виключно заборонити та підписувати акти про передачу нерухомого майна у володіння та користування будь-яким особам, окрім Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО»;

- заборонити Публічному акціонерному товариству «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» користуватися нежитловою будівлею загальною площею 2051, 90 кв. м. за адресою м. Київ, просп. Повітрофлотський, 19-А/1;

- накласти арешт нежитлову будівлю загальною площею 2 051, 90 кв. м. за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 19-А/1, яка є власністю Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на підставі свідоцтва про право власності на нежитловий будинок, серія та номер: НБ010002941, виданий 14.03.2000, видавник: Головне управління майном (КМДА); декларації про готовність об’єкта до експлуатації, серія та номер: КВ1, виданий 26.04.2012, видавник: Інспекція ДАБК у м. Києві.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред’явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Однак, у поданій до суду заяві, позивачем в порушення п. 2 ч. 1 ст. 139 даної статті не зазначено адреси електронної пошти позивача та відповідача.

Так, позивач у даній заяві зазначив про те, що питання зустрічного забезпечення залишає на розсуд суду. Суд зазначає, що залишення питання про залишення зустрічного забезпечення на розсуд суду не є пропозицією заявника щодо зустрічного забезпечення. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не виконано вимоги п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України.

У пункті 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" (із змінами від 16.01.2013) забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (ч 3 п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову".

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії (ч. 3 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011).

Суд зазначає, що при поданні даної заяви позивачем всупереч п. 3 ч. 1 ст. 139 ГПК України не було належним чином обґрунтовано необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Разом з тим, заявником зазначено кілька заходів забезпечення позову, проте жодним чином не обгрунтовано про доцільність вжиття кожного з перерахованих заходів.

За таких обставин, дана заява про забезпечення позову подана без дотримання вимог ст. 139 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 7 статті 140 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» про вжиття заходів забезпечення позову та додані до неї документи підлягає поверненню заявнику.

Керуючись ст. ст. 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» про вжиття заходів забезпечення позову та додані до неї документи повернути заявнику.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                        Г. П. Бондаренко