ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 917/1973/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Вронська Г.О., Ткач І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сігнаєвської К.І.;

за участю представників:

позивача - Жукова М.О.,

відповідача - Швець І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром"

на рішення Господарського суду Полтавської області

(головуючий - Кульбако М.М., судді - Білоусов С.М., Іванко Л.А.)

від 29.11.2017,

на постанову Харківського апеляційного господарського суду

(головуючий - Гребенюк Н.В., судді - Барбашова С.В., Пелипенко Н.М.)

від 07.05.2018,

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Арда Метал Пекеджинг Україна"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром"

про стягнення 10 529 100,67 грн

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Арда Метал Пекеджинг Україна" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог № 25-1 від 30.01.2017 (а.с. 154-161, т. 1)) про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром" 10 529 100,67 грн, з яких 8 644 814,83 грн - основний борг, 967 490,10 грн - пеня, 413 794,46 грн - штраф, 113 186,61 грн - 3 % річних, 389 814,67 грн - інфляційні втрати за договором поставки № 19/11-14 від 19.11.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач свої зобов'язання з оплати за договором поставки № 19/11-14 від 19.11.2014 належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 8 644 814,83 грн, яка підлягає стягненню разом з 113 186,61 грн 3 % річних, 389 814,67 грн інфляційних втрат згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України та штрафними санкціями (967 490,10 грн - пеня, 413 794,46 грн - штраф).

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 29.11.2017, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.05.2018, позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Техмолпром" на користь ТОВ "Арда Метал Пекеджинг Україна" 6 082 585,27 грн основного боргу, 733 843,39 грн пені, 304 129,26 грн штрафу, 389 814,67 грн інфляційних втрат, 105 399,48 грн 3% річних, 114 236,58 грн судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У задоволенні клопотання відповідача про призначення додаткової експертизи відмовлено.

04.06.2018 ТОВ "Техмолпром" подало касаційну скаргу на рішення Господарського суду Полтавської області від 29.11.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.05.2018, в якій просить скасувати вказані судові рішення в частині стягнення 3 % річних.

Підставами для скасування постановлених у справі судових рішень в частині стягнення 3 % річних зазначає те, що відповідачем неодноразово заявлялися клопотання про необхідність призначення додаткової судової економічної експертизи з метою запобігання порушень прав ТОВ "Техмолпром", необґрунтованого стягнення з нього значної суми коштів та з метою правильного розрахунку суми заборгованості, однак такі клопотання безпідставно не було взято до уваги судами. Посилається на те, що у висновку судової економічної експертизи № 242/243 від 08.07.2017 експертом не надано чіткої відповіді на поставлені йому питання. Вказує, що судами не надано належної правової оцінки платіжним документам, які надавались позивачем разом з позовом. Рішення суду є наслідком поверхневого вивчення доказів у справі, а постанова прийнята з порушенням норм процесуального права.

У справі оголошувалася перерва з 08.08.2018 до 15.08.2018.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Наведені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування прийнятих у справі судових рішень у частині стягнення з відповідача 3 % річних, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами, 19.11.2014 між ТОВ "Арда Метал Пекеджинг Україна" (постачальником) та ТОВ "Техмолпром" (покупцем) було укладено договір поставки товару № 19/11-14, за умовами якого постачальник зобов'язувався поставляти покупцю визначений цим договором товар, а покупець - прийняти вказаний товар та оплатити його. Умови цього договору викладені сторонами відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс" (в редакції 2010 року), які застосовуються із урахуванням особливостей, пов'язаних із внутрішньодержавним характером цього договору, а також тих особливостей, що випливають із умов цього договору.

Під товаром, що є предметом поставки за цим договором, розуміється жерстяна банка з кришкою (комплект) з характеристиками, що зазначені в специфікаціях на товар, які являються невід'ємною частиною цього договору (п. 1.4 договору).

За п. 2.1 договору поставка кожної партії товару здійснюється на підставі замовлення від покупця протягом періоду, визначеного та погодженого сторонами в додатковому договорі.

Пунктом 2.2 договору визначено, що орієнтовний загальний обсяг (кількість), асортимент, ціна та загальна вартість товару, що підлягає поставці протягом відповідного періоду, визначається сторонами у додаткових договорах, які за умови їх погодження і підписання уповноваженими представниками сторін є невід'ємною частиною цього договору. Асортимент, кількість, ціна та загальна вартість кожної окремої партії товару, згідно замовлення покупця, встановлюється у видаткових накладних. У будь-якому випадку загальна сума товару за цим договором визначається сумарною вартістю партій товару, переданих у власність покупцю згідно з накладних, оформлених між сторонами протягом терміну дії цього договору.

Ціна за одиницю товару погоджується сторонами шляхом підписання додаткових договорів. У випадку, якщо у видатковій накладній постачальника зазначена ціна товару вище ціни, зазначеної в погодженому сторонами додатковому договорі, то діє ціна, зазначена в додатковому договорі. Ціна товару, зазначена в додатку № 1 до договору діє з 01.01.2015. Коригування цін на товар може здійснюватись протягом періоду дії договору на підставах, зазначених в цьому пункті договору (п. п. 4.1, 4.2 договору).

За п. 4.4 договору покупець здійснює 100% оплату вартості партії товару протягом 90 (дев'яносто) календарних днів з дати фактичного отримання товару покупцем на підставі цього договору та відповідної видаткової накладної. Під партією товару за цим договором вважається кількість товару, яка зазначена в одній видатковій накладній.

Датою оплати товару є дата списання коштів покупця з поточного рахунку покупця (п. 4.7. договору).

У п. п. 12.1, 12.2 договору сторони погодили, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 12.1 цього договору, та діє до 31.12.2015 включно, а в частині здійснення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Судами встановлено, що в період з листопада 2015 року по жовтень 2016 року позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 8 644 814,83 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними (а.с. 36-51, т. 1).

Відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, на підтвердження чого позивачем були надані картки - рахунки № 361 за 02.11.2015-24.11.2016, № 361 за 01.01.2015-30.01.2017.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.ст. 610, 611 ЦК України).

Відповідно до п. 9.1. договору у випадку порушення договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним законодавством України.

У випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань згідно з п. 4.4. цього договору покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. У випадку, якщо заборгованість з оплати товару триває 10 (десять) календарних днів і більше покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% (п'яти) від суми протермінованого боргу (п. 9.10. договору).

Відповідно до висновку судової економічної експертизи № 242/243 від 08.07.2017 станом на 24.11.2016 (дата позовної заяви) та на 30.01.2017 (дата заяви про збільшення розміру позовних вимог) заборгованість ТОВ "Техмолпром" за товар, поставлений за договором № 19/11-14 від 19.11.2014, документально підтверджується в сумі 8 644 814,83 грн. При цьому експертом зазначено, що ціни на поставлену ТОВ "Арда Метал Пекеджинг Україна" протягом 2015 - 2016 років змінювались. Однак, на дослідження не надано додаткових договорів, крім додаткового договору № 1, складеного 19.11.2014, в якому визначено ціни на 2015 - 2016 роки, чим не дотримано вимоги розділу 4 договору № 19/11-14 поставки товару від 19.11.2014. При умові, якщо сторонами додаткові договори про зміну ціни не підписувались, станом на 24.11.2016 (дата позовної заяви) та на 30.01.2017 (дата заяви про збільшення розміру позовних вимог) заборгованість ТОВ "Техмолпром" за товар, поставлений за договором № 19/11-14 від 19.11.2014, становить 6 082 585,27 грн (а.с. 17-37, т. 3).

Дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, встановивши неналежне виконання відповідачем свого зобов'язання за договором № 19/11-14 від 19.11.2014, господарські суди прийшли до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 6 082 585,27 грн основного боргу, 733 843,39 грн пені, 304 129,26 грн штрафу, 389 814,67 грн інфляційних втрат і правильність висновків господарських судів в цій частині ніким не оскаржується, а тому судові рішення в цій частині судом касаційної інстанції не переглядаються.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Надавши належну оцінку договору поставки товару № 19/11-14 від 19.11.2014 (врахувавши його п. 2.2.), додатковому договору № 1 від 19.11.2014 (згідно з яким сторонами була визначена ціна на товар у період січень 2015 року); врахувавши, що відповідачем інших додаткових договорів до договору № 19/11-14 від 19.11.2014 про зміну ціни за товар не було надано, а також, взявши до уваги висновок судової економічної експертизи № 242/243, який був оцінений судами з урахуванням вимог ст. 43 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) ст. ст. 86, 104 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017), період прострочення виконання відповідачем свого зобов'язання та, здійснивши перерахунок заявлених позивачем 3 % річних, господарські суди правомірно і обґрунтовано стягнули з відповідача 105 399,48 грн 3% річних.

Щодо доводів відповідача в касаційній скарзі про те, що судами безпідставно відмовлено у задоволенні його клопотання про необхідність призначення додаткової судової економічної експертизи, то необхідно зазначити таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" (в редакції, чинній на момент призначення експертизи) судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Додаткова експертиза призначається судом після розгляду ним висновку первинної експертизи, якщо виявиться, що усунути неповноту або неясність висновку в судовому засіданні шляхом заслуховування експерта неможливо. Висновок експерта визнається неповним, якщо досліджено не всі надані йому об'єкти або не дано вичерпних відповідей на всі поставлені перед експертом питання. Висновок експерта визнається неясним, якщо він викладений нечітко або носить непевний, неконкретний характер.

Згідно з ухвалою Господарського суду Полтавської області від 08.02.2017 у справі була призначена судова експертиза (а.с. 249-250, т. 2).

Врахувавши те, що експертом було надано відповіді на всі поставлені перед ним питання, висновок експерта є повним та зрозумілим, то у суду не було підстави для призначення додаткової судової економічної експертизи та правомірно було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання відповідача.

Щодо доводів відповідача про те, що судами не надано належної правової оцінки платіжним документам, які надавались позивачем разом з позовом, то необхідно зазначити, що судами згідно з вимогами ст. 43 ГПК України (в редакції до 15.12.2017), ст. 86 ГПК України (в редакції з 15.12.2017) були ретельно досліджені всі наявні в матеріалах справи докази і їм надана належна оцінка, а також були почуті сторони, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (справа "Проніна проти України").

Згідно зі ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов'язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними / недоведеними або встановленням по новому обставин справи.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення господарського суду та постанова апеляційного суду, в оскаржуваній частині, є обґрунтованими, прийнятими з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування в цій частині немає.

Оскільки підстав для скасування прийнятих у справі судових рішень в оскаржуваній частині немає, то судовий збір згідно з ст. 129 ГПК України за подання касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 29 листопада 2017 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07 травня 2018 року у справі за № 917/1973/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді Г. Вронська

І. Ткач