Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/529/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

за участі секретаря судового засідання: Шевчук - Сингаївської І. Г.

за участю представників сторін:

- від позивача: не прибув

- від відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (м.Коростишів, Житомирська область)

до Фізичної особи - підприємця Кари Галини Павлівни (м.Коростишів, Житомирська область)

про стягнення 25289,46 грн.

В засіданні суду 21.08.2018 було оголошено перерву до 12:00 23.08.2018 відповідно до ст. 216 ГПК України.

У засіданні суду оголошено вступну і резолютивну частини рішення та повідомлено дату складення повного рішення у відповідності до вимог ст. 238 ГПК України.

Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом до ФОП Кари Г. П. про стягнення 25289,46 грн., з яких 23852,36 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування торгівельними майданчиками № 90/1 за договором оренди №403 від 31.12.2013, укладеним між сторонами та 1437,10 грн. боргу по орендній платі.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що орендодавець направив орендарю претензію, якою повідомлено про відмову від договору оренди № 403 від 31.12.2013, отриману відповідачем 21.06.2014; посилаючись на ст. 782 ЦК України, позивач вважає договір розірваним; оскільки відповідач не виконала обов'язку щодо повернення орендованого торговельного майданчику, позивач на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України нарахував відповідачу неустойку в розмірі подвійної плати за користування об'єктом оренди за час прострочення, а саме, за період з 22.06.2014 по 01.06.2018 на суму 23852,36 грн.; крім того, відповідач не в повному обсязі сплачувала орендну плату за об'єкт оренди.

Ухвалою від 25.06.2018 господарський суд, зокрема, відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 17.07.2018.

Ухвалою від 17.07.2018 господарський суд відклав розгляд справи, призначив наступне засідання суду на 21.08.2018.

Представник позивача в засіданні суду 21.08.2018 повністю підтримав позовні вимоги, з підстав, викладених у позовній заяві.

23.08.2018 до суду від представника позивача надійшла заява від 23.08.2018, вих. № 263, відповідно до якої повідомлено суд про неможливість направлення представника для участі в засіданні суду, тому заявлено клопотання розглядати справу без його участі; позовні вимоги підтримано повністю (а. с. 46).

Після оголошеної перерви, 23.08.2018 представники сторін в засідання суду не прибули.

Судом встановлено, що ухвали від 25.06.2018 та від 17.07.2018, направлені на адресу відповідача, повернулись без вручення адресату з відміткою працівника поштового зв'язку "за закінченням встановленого строку зберігання".

Відповідно до довідки секретаря судового засідання Шевчук - Сингаївської І. Г. від 18.07.2018, відповідача було повідомлено у телефонному режимі про призначене судове засідання на 21.08.2018 о 10:30 (а. с. 41).

Відповідач своїм правом на надання відзиву на позов не скористалась, представника в судове засідання не направила; про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

За ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 161 ГПК України подання заяв по суті справи є правом учасників процесу.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом від 17.07.1997 гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Враховуючи, що відповідач була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, проте не скористалась правами, передбаченими ст. 165 ГПК України та виходячи з того, що участь в судовому засіданні є правом, а не обов'язком сторони, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та/або його представника за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача в засіданні суду 21.08.2018, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 20.06.2018 (а.с. 27-30) та п. 1.1 Статуту Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (а. с. 8 -11), вказане підприємство створене Коростишівською районною спілкою споживчих товариств, яка є його засновником та власником всього майна, про що свідчить інвентаризаційний опис торгівельних майданчиків № 3 від 27.01.2011 (а. с. 22,23).

Згідно з п.1.2 даного Статуту, Підприємство райспоживспілки "Кооперативний ринок" є правонаступником прав та обов'язків КП "Кооперативний ринок"; створене виділенням з райспоживспілки на базі майна КП "Кооперативний ринок" відповідно до рішення Ради Засновників зборів від 25.11.2003, протокол № 5 з передачею йому прав і зобов'язань райспоживспілки в межах прав та зобов'язань КП "Кооперативний ринок".

Відповідно до п. 2.3.2 та 2.3.3 Статуту, одним з предметів діяльності підприємства є: організація і надання ринкових послуг населенню, організаціям, підприємствам, що здійснюють торгівлю на ринку і надають послуги; надання в оренду основних засобів та торгових місць ринку.

31.12.2013 між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (орендодавець/позивач) та Фізичною особою - підприємцем Карою Галиною Павлівною (орендар/відповідач) укладено договір оренди № 403 (а. с.12,13).

Предметом договору є торговельний майданчик № 90/1 загальною площею 4,37 кв.м., місцезнаходження якого зазначене на плані розміщення торговельних місць ринку (далі - об'єкт оренди) (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 1.3 договору об'єкт оренди надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендарю для провадження торговельної діяльності

Згідно з п. 2.1 договору орендар набуває права користування об'єктом оренди з дати початку дії договору відповідно до п.6 договору.

Орендна плата складає 252,14 грн. на місяць та вноситься орендарем на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 4.2.5 договору сторонами погоджено, що орендодавець має право: у разі якщо орендар після припинення дії договору в семиденний термін не звільнить об'єкт оренди орендодавець переміщає тимчасову споруду, що встановлена на орендованому торговельному місці, на штраф майданчик ринку.

У пункті 4.3.3 договору оренди сторони, зокрема, погодили обов'язок орендаря своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно з п. 4.3.8 договору орендар зобов'язаний у разі припинення або розірвання договору у 7-ми денний термін звільнити об'єкт оренди та повернути його орендодавцеві у стані не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об'єкта оренди з вини орендаря.

За п. 6.1 договору, його укладено на 1 рік, діє з 01.01.2014 до 31.12.2014 включно.

В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором, позивач направляв відповідачу претензії від 20.06.2014, вих. № 162 (а. с. 14,15) та від 15.01.2015, вих. № 7 (а. с. 16), в яких повідомив, що заборгованість по орендній платі за період з 01.01.2014 по 30.06.2014 становить 1512,84 грн.; договір оренди № 403 від 31.12.2013 розірваний з 21.06.2014 згідно з ч. 2 ст. 782 ЦК України; обов'язок негайного звільнення торгівельного майданчику № 90/1 та сплати 4841,62 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення з 22.06.2014 по 14.01.2015.

За розрахунком позивача борг відповідача по орендній платі становить 1437,00 грн. за період з 01.01.2014 по 21.06.2014 (а. с.17).

Позивач, вважаючи договір оренди розірваним з 21.06.2014 та враховуючи, що відповідач не повернув предмет оренди, на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України заявив також вимогу про стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування торгівельним майданчиком № 90/1 за час прострочення з 22.06.2014 по 01.06.2018 в сумі 23852,36 грн. Одночасно, у позовній заяві зазначено, що відповідач не звільнила торгівельний майданчик № 90/1 та продовжує використовувати об'єкт оренди в своїй господарській діяльності.

2. Норми права, які застосував господарський суд.

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (п. 2 ч. 1 ст.193 ГК України).

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором найму (оренди).

Відповідно до приписів ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Сплата наймачем орендної плати у встановлений строк є обов'язком, який випливає з положень статей 759, 762 ЦК України та умов договору.

Згідно із ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

3. Норми права, на які посилався позивач, та які суд не застосував.

В підтвердження позовних вимог позивач послався, у тому числі, на статтю 785 Цивільного кодексу України.

За приписами ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч. 2 ст. 785 ЦК України).

Зазначеною нормою передбачається відповідальність орендаря за неповернення орендованого майна у встановлений термін у вигляді неустойки, застосування якої не ставиться в залежність від фактичного користування річчю за час прострочення, а встановлюється розмір штрафної санкції, що дорівнює подвійному розміру плати за користування річчю.

Однак, для застосування ч. 2 ст. 785 ЦК України необхідно встановлення (доведення) обставин, за яких відповідач мала можливість повернути майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов'язку не виконала.

Разом з тим, позивач виходить з можливості розширеного тлумачення ст. 785 ЦК України, частиною 1 якої передбачено обов'язок наймача негайно, у разі припинення договору найму повернути наймодавцеві орендовану річ.

Частина 2 ст. 785 ЦК України не пов'язує цей обов'язок з наявністю будь-яких інших обставин, зокрема, витребування майна орендодавцем, крім однієї підстави - не повернення майна у разі припинення договору найму.

4. Висновок господарського суду за результатами розгляду справи.

4.1. Щодо вимоги про стягнення 1437,00 грн. орендної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди №403 від 31.12.2013 (а. с. 12-13).

Відповідач не надала суду доказів щодо виконання своїх договірних зобов'язань щодо сплати орендної плати в установлені договорами строки, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 1437,00 грн. заборгованості по оренді майна за період з 01.01.2014 по 21.06.2014 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

4.2. Щодо вимоги про стягнення 23582,36 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за невиконання обов'язку щодо повернення торгівельного майданчика № 90/1.

Позивачем надано суду копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 15) як доказ отримання відповідачем 21.06.2014 претензії від 20.06.2014, вих. №162, в якій зазначено про наявність боргу з орендної плати в сумі 1512,84 грн. за період з 01.01.2014 по 30.06.2014, необхідність його сплати, відмову від договору оренди №403 від 31.12.2013, повернення об'єкту оренди, розірвання договору оренди з моменту отримання повідомлення, право позивача на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (а. с. 14).

Однак, в матеріалах справи відсутні докази отримання саме відповідачем 21.06.2014 та саме претензії від 20.06.2014, вих. №2014, так як позивачем не надано опису вкладення до вказаного поштового повідомлення.

Крім того, на повідомленні зазначено, що його отримала "Кара", разом з тим, з підпису на договорі оренди №403 від 31.12.2013 органолептично вбачається інший підпис відповідача щодо зазначення прізвища та підпису (а. с. 13 на звороті).

Водночас, матеріали справи не містять також документів щодо наявності обов'язку відповідача, визначеного у п. 4.3.8 договору, згідно з яким останній зобов'язаний у 7-денний термін звільнити об'єкт оренди та повернути його орендодавцеві, на виконання вимог ч.1 ст.785 ЦК України.

В той же час, як зазначено у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо відповідача, основним видом діяльності ФОП Кара Г. П. є (за даними КВЕД (47.81)) роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями, тютюновими виробами (а. с. 25, 26).

Таким чином, торгівля на ринку є фактичним місцем праці Кари Галини Павлівни, що в умовах реального безробіття, скорочення соціальних виплат, є суттєвим джерелом її додаткових стабільних доходів.

Тому, дія договору оренди №403 від 31.12.2013 станом на 01.06.2018 не припинилась, відтак у відповідача не виникло обов'язку щодо негайного повернення об'єкту оренди згідно із ч. 1 ст. 785 ЦК України, а у позивача - права, наданого п.4.2.5 договору №403 щодо переміщення тимчасової споруди на штраф майданчик ринку.

Встановлення факту користування орендарем об'єктами оренди за відсутності заперечень орендодавця з цього приводу є істотними обставинами справи, дослідження яких є необхідним для правильного вирішення спору у справі, на що звернув увагу Верховний Суд в постанові від 11.04.2018 у справі №906/66/17 (а.с.78-80).

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Одночасно, господарський суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 даного Закону здійснюючи правосуддя, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Конституційний Суд України у п.п. 4.1. п. 4 Рішення у справі за конституційним поданням ВСУ щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 69 КК України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) у справі № 1-33/2004 від 02.11.2004, відмітив, що відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема, у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.

Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай, справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Принцип верховенства права та справедливості є універсальним, як для кримінального, так і для господарського, адміністративного та цивільного судочинства.

5. Розподіл судових витрат між сторонами.

Розподіл судових витрат врегульовано ст. 129 ГПК України, частиною 9 якої унормовано, що, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що спір виник в результаті, у тому числі, не сплати відповідачем орендної плати, слід стягнути з відповідача на користь позивача 1762,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Кари Галини Павлівни (12501, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (12501, Житомирська область, м. Коростишів, вул. Шевченка, 40, ):

- 1437,10 грн. боргу з орендної плати;

- 1762,00 грн. судового збору.

3. Відмовити в позові в частині стягнення 23852,36 грн. неустойки.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 28.08.18

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - 3 сторонам (реком. з повідомл.)