ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2018 Справа № 904/2403/18
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Апекс Н", м. Дніпро

до Нікопольської міської ради, м. Нікополь

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача - Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, м. Дніпро

про визнання недійсним рішення та визнання додаткової угоди укладеною

Суддя Ліпинський О.В.

Секретар судового засідання Перебийніс О.О.

Представники:

від позивача Ромащенко К.В. дов. від 31.05.2018

від відповідача Демченко М.Л. дов. № 2495 від 20.06.2018

від третьої особи Беркутов О.П. дов. № 54-03/68 від 15.08.2018

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Апекс-Н» (далі Позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій з урахуванням поданих уточнень просить суд: визнати недійсним п. 3 рішення Нікопольської міської ради (далі Відповідач) від 27.03.2015 року № 32-60/VII «Про надання ТОВ «Апекс-Н» в оренду земельної ділянки на вул. Шевченка, 81-а за фактичним розміщенням нежитлової будівлі»; визнати недійсним п. 9 договору оренди земельної ділянки по вул. Шевченка, 81-а у м. Нікополь від 15.07.2015 (кадастровий номер :03:009:024), зареєстрованого 15.09.2015 за № 24418989, в частині визначення розміру орендної ставки. Крім того, позивач просить суд визнати укладеною Додаткову угоду до договору оренди від 15.07.2015 (кадастровий номер :03:009:024), зареєстрованого 15.09.2015 за № 24418989, в редакції, зміст якої наведено в прохальній частині позову, і яка передбачає розмір орендної плати - 3% на рік від діючої нормативно грошової оцінки земель міста Нікополь з урахуванням щорічного коефіцієнта індексації.

Заявлені вимоги, обґрунтовані тим, що спірний пункт рішення Нікопольської міської ради та договору оренди, не відповідають приписам Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» та Закону України «Про захист економічної конкуренції», оскільки встановлений для Позивача розмір ставки орендної плати, відрізняється (є більшим) від розміру ставок за користування земельними ділянками з аналогічним цільовим (функціональним) призначенням, які відводилися Відповідачем для інших орендарів, та встановлювалися на рівні від 3% діючої нормативної грошової оцінки землі.

Ухвалою господарського суду від 14.06.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що розмір ставки орендної плати за землю за спірним договором, встановлювався за згодою сторін. Крім того, заперечуючи проти заявлених вимог, Відповідач посилається на не доведення належними доказами факту невідповідності положень спірного рішення та умов спірного договору вимогам Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», адже, в силу приписів наведеного закону, особи, винні в порушенні вимог законодавства про запобігання та протидію дискримінації, несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність, при цьому, рішень суду у відношенні Нікопольської міської ради щодо притягнення до вищевказаної від повільності не приймалося.

Заперечення Відповідача стосовно невідповідності оскаржуваного рішення та договору вимогам антиконкурентного законодавства, зводяться до того, що рішенням Адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного Комітету від 30.01.2018 року № 3/01-14/04-18 по справі 44/04-03-3/17, встановлено факт застосування Відповідачем різних ставок орендної плати за користування земельними ділянками, що порушує Закону України «Про захист економічної конкуренції» , водночас, зазначеним рішенням не визначено, що якась із застосованих ставок не відповідає законодавству, що виключає підстави для визнання недійсним спірного договору та рішення.

Третя особа надалі суду письмові пояснення за містом яких зазначила, що розмір прали за земельні ділянки відповідної категорії (цільового призначення) для суб'єктів господарювання, що діють на однакових товарних ринках (є конкурентами один одному), з урахуванням положень чинного законодавства, повинен визначатися міською радою на однаковому рівні та може становити певний розмір до 12% нормативної грошової оцінки землі.

Ухвалою суду від 07.08.2018 року закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті на 23.08.2018 року.

Згідно положень ст.ст. 233, 240 ГПК України, в судовому засіданні 23.08.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, складання повного рішення відкладено на строк до десяти днів із дня закінчення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні, заслухавши зміст та підстави вимог і заперечень сторін щодо предмета позову, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.03.2015 року Нікопольською міською радою прийнято рішення № 32-60/VI «Про надання ТОВ «Апекс-Н» в оренду земельної ділянки на вул.. Шевченка, 81-а за фактичним розміщенням нежитлової будівлі».

Згідно резолютивної частини зазначеного рішення, міською радою затверджено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки (кадастровий номер :03:009:024) на території м. Нікополь, вул. Шевченка, 81-а ТОВ «Апекс-Н».

Пунктом 2 рішення встановлено надати ТОВ «Апекс-Н» в оренду терміном на 10 років земельну ділянку площею 0,1418 га на вул. Шевченка, 81-а для обслуговування будівель торгівлі (код цільового призначення земельної ділянки згідно КВЦПЗ - 03.07).

Згідно п. 3 рішення, встановлено розмір орендної плати у розмірі 12% від діючої нормативної грошової оцінки земель.

15.07.2015 року, на підставі рішення міськради № 32-60/VI від 27.03.2015 року, між сторонами укладено договір оренди землі, згідно умов якого Орендодавець (Відповідач) надає, а Орендар (Позивач) приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться: м. Нікополь, вул. Шевченка, 81-а (кадастровий номер :03:009:024).

Договір укладено строком на 10 років (п. 8 договору).

Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі у вигляді відсотків від діючої нормативно-грошової оцінки земель міста Нікополь із врахуванням щорічного коефіцієнту індексації. Розмір орендної плати складає 12% (п. 9 Договору).

Звертаючись із позовом про визнання недійсним п. 3 рішення № 32-60/VI від 27.03.2015 року та п. 9 договору від 15.07.2015 року, Позивач зазначає, що йому стало відомо про прийняття Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська рішення від 23.01.2018 по справі №200/10545/17, яким встановлено, що Нікопольська міська рада, в порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 6, п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», абз. 7 ч. 2 ст. 15, п. 3 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», встановлювала різним суб'єктам господарювання різні ставки орендної плати за землю.

Зважаючи на те, що з урахуванням викладених в рішенні Бабушкінського районного суду обставин, Нікопольська міська рада по відношенню до ТОВ «Апекс-Н» проявила дії дискримінаційного характеру, а також допустила грубе порушення вимог конкурентного законодавства, листом від 05.03.2018 року Позивач звернувся до міської ради із пропозицією про внесення змін до рішення Нікопольської міської ради від 27.03.2015 року № 32-60/VI, та пропонував встановити для ТОВ «Апекс-Н» річну плату за користування земельною ділянкою у розмірі 3% від її нормативно грошової оцінки.

Крім того, Позивач направив міськраді проект додаткової угоди до договору оренди землі від 15.07.2015 року, за змістом якої пропонував внести зміни до п. 9 договору, визначивши розмір орендної плати на рівні 3% від нормативно-грошової оцінки землі.

В зв'язку з відхиленням пропозиції щодо внесення змін до зазначеного вище рішення та договору, Позивач звернувся з даним позовом до суду та вимагає визнання недійсним відповідного пункту рішення й договору, а також, просить суд визнати укладеною додаткову угоду до договору, у запропонованій ним редакції.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення заявленого позову, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Статтею 10 ПК України до місцевих податків віднесено податок на майно, який складається, зокрема, з плати за землю (пп. 265.1.3 п.265.1 ст.265 ПК України) - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України).

Таким чином, повноваження з визначення розміру плати за землю, яка справляється у формі орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, що віднесена до місцевих податків, належать органам місцевого самоврядування.

В силу приписів ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо, зокрема, встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України; прийняття рішень щодо надання відповідно до чинного законодавства пільг по місцевих податках і зборах, а також земельному податку; затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України.

Аналіз положень наведених законодавчих актів, обставин справи та змісту п. 3 оскаржуваного рішення Нікопольської міської ради від 27.03.2015 року № 32-60/VI, дає підстави для висновку, що приймаючи оспорюване рішення відповідач діяв у межах законодавчо наданих повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством.

Щодо невідповідності оскаржуваного рішення на предмет дотримання Відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції шляхом встановлення для суб'єктів господарювання різних ставок орендної плати за землю, слід зазначити наступне.

В силу приписів пп.288.5.1, пп.288.5.2 п.288.5 ст.288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Як убачається з оскаржуваного рішення Нікопольської міської ради, для Позивача встановлено орендну плату в розмірі верхньої граничної ставки платежу для відповідної земельної ділянки, визначеної ст. 288 ПК України, при цьому, як встановлено рішенням Адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного Комітету від 30.01.2018 року № 3/01-14/04-18 по справі 44/04-03-3/17, протягом 2016-2017 років відповідач встановлював різні ставки орендної плати за земельні ділянки аналогічного цільового (функціонального) призначення, що свідчить про порушення вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Суд критично оцінює висновки, викладені у відповідному рішенні антимонопольного органу, адже здійснення порівняння оскаржуваного рішення, з рішеннями, які приймалися Відповідачем протягом 2016-2017 років, за критерієм однакового цільового (функціонального) використання земельних ділянок, є недостатньо для висновку про антіконкурентні дії органу місцевого самоврядування, оскільки при визначенні відповідних обставин слід також враховувати інші суб'єктивні чинники, якими рада керувалася під час прийняття таких рішень.

Щодо рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська у справі № 200/10545/17, на яке Позивач посилається в обґрунтування заявлених вимог, слід зазначити, що згідно даних розміщених в Єдиному державному реєстрі судових рішень, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2018 року зазначене рішення суду першої інстанції, скасовано.

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним оскаржуваного пункту рішення Нікопольської міської ради.

Зважаючи на те, що решта заявлених Позивачем вимог, зокрема, в частині визнання недійсним пункту договору оренди та визнання укладеною додаткової угоди до вказаного правочину мають похідний характер, задоволення яких залежить від задоволення основної вимоги (визнання недійсним пункту рішення), в задоволенні якої судом відмовлено, похідні вимоги підлягають відхиленню в повному обсязі.

Згідно приписів ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Апекс-Н» відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03.09.2018

Суддя О.В. Ліпинський