ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року м. ОдесаСправа № 923/79/18
м.Одеса, просп. Шевченка, 29

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Ярош А.І.

секретарі судового засідання: Полінецька В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Танцюренко Ю.О. (посвідчення адвоката України № 532 від 21.03.2012)

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Дослідне господарство "Піонер" Інституту зрошувального землеробства Національної Академії Аграрних Наук України

на рішення господарського суду Херсонської області від „20" березня 2018 року, повний текст якого складено та підписано „23" березня 2018 року

у справі № 923/79/18

за позовом Державного підприємства Дослідне господарство "Піонер" Інституту зрошувального землеробства Національної Академії Аграрних Наук України

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Продексим, ЛТД"

про визнання недійсним договору вирощування сільськогосподарської продукції

головуючий суддя - суддя Литвинова В.В.

місце ухвалення рішення: Господарський суд Херсонської області

В судовому засіданні 30.08.2018 згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В :

31.01.2018 Державне підприємство Дослідне господарство "Піонер" Інституту зрошувального землеробства Національної Академії Аграрних Наук України (далі - Позивач) звернулось до господарського суду Херсонської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Продексим, ЛТД» (далі - відповідач) про визнання недійсним договору № 12/07/16 від 12 липня 2016 по вирощуванню сільгосппродукції із використанням сільськогосподарської техніки за участю обслуговуючого персоналу виконавця за ознаками його удаваності відповідно до ст. 235 ЦК України, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, а саме, договору оренди земельних ділянок.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оспорюваний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки із суті договірних відносин сторін можна зробити висновок, що цей договір є удаваним, тобто таким, що вчинений сторонами з метою приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме, договору оренди земельних ділянок. Укладений договір містить всі істотні умови договору оренди землі.

При цьому укладений між сторонами договір суперечить вимогам чинного земельного законодавства, оскільки позивач, будучи постійним землекористувачем, не мав права розпоряджатися земельними ділянками.

В порушення вимог ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України право оренди земельних ділянок, переданих в користування, на підставі оспорюваного договору не було об'єктом державної реєстрації.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 20.03.2018 року у справі № 923/79/18 (суддя Літвінова В.В.) у задоволені позову відмовлено.

Такий висновок суду мотивований тим, що договір № 12/07/16 від 12 липня 2016 містить усі загальні ознаки договору про спільну діяльність та змішаному договору (підряду, послуг) і не містить істотних умов, необхідних для договору оренди землі. Позивач належними та допустимими доказами не довів та не обґрунтував законність своїх вимог.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, Дослідне господарство "Піонер" Інституту зрошувального землеробства Національної Академії Аграрних Наук України звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення Господарського суду Херсонської області від 20.03.2018 року у справі № 923/79/18 та прийняти нове, яким позовні вимоги Державного підприємства Дослідне господарство "Піонер" Інституту зрошувального землеробства Національної Академії Аграрних Наук України задовольнити у повному обсязі.

Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що суд повно та всебічно не перевірив всі обставини справи, не дав належну правову оцінку доказам, порушив та невірно застосував норми чинного законодавства, в звязку з чим виніс незаконне і необґрунтоване рішення, яке не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки договір № 12/07/16 є удавним, який вчинений сторонами з метою приховування іншого правочину, оскільки укладений договір містить всі істотні умови договору оренди землі.

Також скаржник зазначає, що Господарський суд Херсонської області неправильно встановив правову природу спірних правовідносин та неправильно встановив обставини справи, застосовуючи ст.1130 ЦК України.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Продексим, ЛТД" в судове засідання 30.08.18 не з'явився, надіславши клопотання про розгляд справи без участі представника, а тому судова колегія вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю.

Розглянувши та перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Законом України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03.10.2017р. N2147-VIII (який набрав чинності 15.12.2017) Господарський процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Пунктом 9 частини 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147- VIII від 03.10.2017р. установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 269 ГПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного провадження, 12.07.2016 між Державним підприємством Дослідне господарство "Піонер" Інституту зрошувального землеробства Національної Академії Аграрних Наук України (позивач, за умовами договору - Виконавець) та ТОВ "Продексім, ЛТД" (Відповідач, Замовник) був укладений договір № 12/07/16 по вирощуванню сільськогосподарської продукції із використанням сільськогосподарської техніки за участю обслуговуючого персоналу виконавця (далі - договір), погоджений рішенням вченої ради Інституту зрошуваного землеробства, протокол № 8 від 12.07.2016.

За умовами розділу І цього договору відповідач (замовник) доручає, а позивач (виконавець) зобов'язується на власний ризик, із використанням сільськогосподарської техніки та зрошувального обладнання за участю обслуговуючого персоналу, на власних земельних ділянках та за завданням замовника, з використанням матеріалів виконавця виконати у відповідності до умов даного договору роботи по вирощуванню сільськогосподарської продукції на площах згідно додатку № 1 до договору та у кількості, визначених специфікаціями до договору і передати замовнику їх результат.

Замовник (відповідач) зобов'язався прийняти та оплатити результат виконаних робіт.

У розділах 2 та 3 договору, сторони визначили договірну ціну виконаних позивачем робіт, яка включає покриття понесених ним витрат на виконання договору; зобов'язання відповідача забезпечити позивача необхідними для виконання договору матеріалами згідно наданих останнім заявок, вартість яких в подальшому відшкодовується виконавцем.

Сторони передбачили, що формування собівартості вирощеної на полях позивача сільськогосподарської продукції, здійснюється на балансі позивача. Приймання-передача виготовленої за договором сільгосппродукції оформлюється підписаним обома сторонами актом приймання-передачі зібраного врожаю. Передача готової зібраної сільськогосподарської продукції від виконавця замовнику здійснюється згідно накладних. Замовник (відповідач) проводить оплату зібраної сільгосппродукції протягом 10-ти календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі.

За наявності викладених обставин, Дослідне господарство "Піонер" Інституту зрошувального землеробства НАА Наук України просить визнати укладений між сторонами 12.07.2016 договір № 12/07/16 недійсним, як удаваний, вчинений для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме договору оренди землі.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог та вважає, що апеляційна скарга Дослідного господарства "Піонер" Інституту зрошувального землеробства НАА Наук України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 173 ГК України, господарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов'язань і є обов'язковим для виконання сторонами, аналогічні норми містяться у статтях 11, 629 ЦК України.

Зобов'язанням, відповідно до ст. 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 325 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд має надати правову оцінку його умовам, правам та обов'язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить закону. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Частиною 2 статті 1131 ЦК України встановлено, що умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін та інше (ст. 15 Закону України "Про оренду землі").

Надаючи оцінку предмету та умовам оспорюваного договору та дослідивши його правову природу, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про те, що цей договір містить усі загальні ознаки, притаманні договору про спільну діяльність та змішаному договору (підряду, послуг) і не містить істотних умов, необхідних для договору оренди землі.

Так, характерною ознакою зобов'язань щодо спільної діяльності слід вважати мету, яка об'єднує учасників та вимагає від них спільних узгоджених дій. При цьому така мета не може бути протизаконною.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За дорученням замовника (відповідач), виконавець (позивач) зобов'язується на власний ризик, із використанням сільськогосподарської техніки та зрошувального обладнання за участю обслуговуючого персоналу, на власних земельних ділянках та за завданням замовника з використанням матеріалів виконавця виконати відповідно до умов даного договору роботи по вирощуванню сільськогосподарської продукції на площах згідно додатку № 1 і передати замовнику їх результат.

В свою чергу, замовник (відповідач) зобов'язався оплатити виконані позивачем роботи за договірною узгодженою сторонами в специфікаціях ціною, яка включає в себе покриття понесених виконавцем витрат на виконання робіт згідно технологічної карти та його винагороду. Замовник забезпечує виконавця необхідними для виконання договору матеріалами згідно наданих останнім заявок. Передані для виконання договору матеріали оплачуються виконавцем. Приймання-передача вирощеної сільгосппродукції оформлюється двостороннім актом її приймання-передачі, після складення якого позивач протягом 10-ти календарних днів за договірною ціною здійснює оплату виготовленої продукції.

При цьому земельні ділянки, на яких вирощується сільськогосподарська продукція, залишаються у володінні та користуванні позивача, оброблюються ним своїми силами та з використанням своєї сільськогосподарської техніки.

Звертаючись з апеляційною скаргою, Дослідне господарство "Піонер" Інституту зрошувального землеробства НАА Наук України просить скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судом встановлено, що предметом договору № 12/07/16 є діяльність сторін без створення юридичної особи для досягнення певної мети, а саме вирощування сільськогосподарської продукції із використанням сільськогосподарської техніки за участю обслуговуючого персоналу виконавця, тобто позивача.

Відтак, в процесі дослідження доказів судом встановлено, що земельні ділянки, які згідно державних актів знаходяться в постійному користуванні позивача, відповідачу в установленому порядку в користування не передавались, їх оброблення здійснювалось безпосередньо позивачем, плата за їх використання учасниками договору не передбачалась, що свідчить про відсутність підстав вважати, що оспорюваний договір є удаваним та вчиненим для приховування іншого правочину, а саме, договору оренди землі.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 1 ст. 203, ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач належними та допустимими доказами не довів та не обґрунтував законність своїх вимог.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Херсонської області від 20.03.2018 року у справі № 923/79/18 відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, підстави для його скасування або зміни відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Дослідне господарство "Піонер" Інституту зрошувального землеробства НАА Наук України без задоволення.

Відповідно до п.в ч. 4 ст. 282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг) покладаються на Дослідне господарство "Піонер" Інституту зрошувального землеробства НАА Наук України, оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Керуючись статтями 269, 270, 275,276, 282

Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства Дослідне господарство "Піонер" Інституту зрошувального землеробства Національної Академії Аграрних Наук України залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Херсонської області від 20 березня 2018 року у справі № 923/79/18 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови

складено „03" вересня 2018 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя А.І. Ярош