КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2018 р. Справа№ 910/37/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №1-19-2353 від 18.05.2018 (вх.№09.1-04.1/333/18 від 04.06.2018) Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2018

у справі №910/37/18 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техвестсервіс"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державної фінансової інспекції України

про стягнення 260 516,16 грн.

за участю представників учасників справи:

від позивача - Федонюк М.І., довіреність №1-22-2399 від 23.05.18

від відповідача - Домашенко О.Є., ордер серія КС №318214 від 17.07.18

від третьої особи - Анохін А.Ф., довіреність № 25/02/7-Д від 26.02.18

від третьої особи - Дяченко С.В., довіреність № 25/1/3-Д від 02.01.18

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техвестсервіс" про стягнення 260 516,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проведення Державною фінансовою інспекцією України перевірки фінансово-господарської діяльності Державного підприємства обслуговування повітряного руху України за період з 01.05.2014 по 01.01.2016 встановлено, що відповідачем було завищено вартість робіт з монтажу та налаштування програмно-апаратного комплексу "Контроль льотного поля", які виконувались ним на підставі укладеного між сторонами Договору №7.1-778/2013 від 13.11.2013, у зв'язку з чим позивачу завдано збитки у загальному розмірі 260 516,16 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2018 залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Державну фінансову інспекцію України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2018 (повний текст рішення складено 05.05.2018) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, з посиланням на приписи ст. ст. 6, 627, 632, 837, 843 ЦК України, визнав безпідставними твердження позивача, що грошові кошти у розмірі 260 516,16 грн. є збитками у розумінні ст. 623 ЦК України. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення необхідних для застосування таких правових наслідків порушення зобов'язань як стягнення збитків, а саме - протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

Суд дійшов висновку, що виявлені Державною фінансовою інспекцією України порушення не можуть змінювати договірні правовідносини сторін, зобов'язання, погоджені укладеним договором та підтверджені відповідним актом виконаних робіт і проведеними оплатами; зокрема не можуть впливати на погоджену сторонами ціну договору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України, 22.05.2018 подав апеляційну скаргу №1-19-2353 від 18.05.2018 (вх.№09.1-04.1/333/18 від 04.06.2018), в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2018 у справі №910/37/18 та прийняти нове, яким позовні вимоги позивача задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що викладені в оскаржуваному рішенні висновки не відповідають обставинам справи та зроблені на підставі неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Так, скаржник зазначає, що в порушення норм процесуального права місцевим господарським судом безпідставно було визнано неналежним доказом Акт ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, яким встановлено факт завищення відповідачем вартості наданих послуг. Також апелянт вказує на те, що за приписами ст. 225 ГК України до складу збитків віднесено, зокрема, додаткові витрати понесені стороною, яка їх зазнала внаслідок порушення зобов'язання другою стороною, що місцевим господарським судом, за висновками позивача, не було враховано.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2018 за апеляційною скаргою Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2018 у справі №910/37/18 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Мальченко А.О., Дикунська С.Я., відкрито апеляційне провадження. В порядку підготовки справи до розгляду відповідачу та третій особі був наданий строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань, пояснень.

19.06.2018 до Київського апеляційного господарського суду від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техвестсервіс", надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просить оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2018 у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Доводи відповідача зводяться до того, що оскаржуване рішення прийнято на підставі повного, всебічного та об'єктивного з'ясування усіх обставин справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими. Зокрема, відповідач вказує на те, що вартість робіт за підрядним договором, який укладено за процедурою державних закупівель, відповідно до Закону України «Про здійснення державних закупівель», була погоджена сторонами при укладанні договору шляхом підписання кошторису та актів виконаних робіт. Також апелянт вказує на належне виконання ним договірних зобов'язань, зокрема, щодо поставки програмно-апаратного комплексу «Контроль льотного поля» та його монтаж, що підтверджується відповідними актами виконаних робіт та використання цього комплексу позивачем понад три роки.

20.06.2018 від третьої особи - Державної фінансової інспекції України, надійшли письмові пояснення, в яких остання просить задовольнити апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України в повному обсязі.

В обґрунтування вищенаведених письмових пояснень третя особа вказує на те, що місцевим господарським судом не було надано юридичної оцінки факту порушення відповідачем умов договору щодо визначення ціни послуг з монтажу (п. 3.3 договору).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2018 розгляд справи призначено на 18.07.2018.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2018 у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Дикунської С.Я., яка не є головуючим суддею, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/37/18.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2018 для розгляду справи №910/37/18 було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Чорногуза М.Г. Вказана колегія суддів ухвалою від 17.07.2018 прийняла до свого провадження дану справу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2018 розгляд справи відкладено на 29.08.2018.

У відповідності до розпорядження керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2018 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2018, у зв'язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці, для розгляду справи №910/37/18 визначено інший склад суду: головуючий суддя Жук Г.А., судді Мальченко А.О., Дикунська С.Я. Вказана колегія суддів ухвалою від 28.08.2018 прийняла до свого провадження дану справу.

В судовому засіданні 29.08.2018 представники позивача та третьої особи вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

13.11.2013 між ТОВ "НВП "Техвестсервіс" (відповідач у справі, постачальник за договором) та Державним підприємством обслуговування повітряного руху України (позивач у справі, покупець за договором) укладено Договір №7.1-778/2013, згідно п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставити програмно-апаратні комплекси "Контроль льотного поля" (далі - обладнання) та надати супровідні послуги - монтаж, підключення та налагодження обладнання, розробка, встановлення та налаштування програмного забезпечення, участь у приймальних випробуваннях, навчання персоналу згідно з технічним завданням (Додаток №1 до Договору, який є його невід'ємною частиною) та Графіком виконання Договору (Додаток №2 до Договору, який є його невід'ємною частиною), а покупець зобов'язується прийняти поставлене обладнання та надані послуги та оплатити їх ціну на умовах договору (а.с. 13-51 том І).

Відповідно до п. 3.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 14.04.2014) загальна ціна Договору є звичайною та становить 2 420 791,20 грн, у тому числі ПДВ - 403 465,20 грн.

Пунктом 3.3 Договору визначено, що ціна послуг з монтажу по кожному об'єкту розраховується відповідно до ДБН.Д.1.1-2000 та зазначається у Додатках №№4-10 до Договору.

Договором сторонами узгоджено Технічне завдання (Додаток № 1 до Договору; а.с. 15-18 том І), Графік виконання договору (Додаток № 2 до Договору, а.с. 18-19 том І), Специфікацію (Додаток № 3 до Договору, а.с. 19-22 том І), Локальний кошторис № 5-1-1 (Додаток № 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 до Договору) та Договірну ціну (Додаток № 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 до Договору, а.с. 24-33 том І), Перелік об'єктів (Додаток № 11 до Договору; а.с. 33 том І).

Згідно пунктів 5.2, 5.3 Договору приймання-передача обладнання оформлюється підписанням сторонами відповідних видаткових накладних, а акт приймання наданих послуг з монтажу та довідка про вартість виконаних послуг оформлюються за типовою формою №КБ-2в та типовою формою №КБ-3.

Під час виконання договору сторони уклали Додаткову угоду № 1 від 14.04.2014 до Договору, якою було внесено зміни до Графіку виконання робіт (Додаток № 2/1 до Договору; а.с. 35-36 том І), Специфікацію (Додаток № 3/1 до Договору а.с. 37-43 том І), Перелік об'єктів (Додаток № 11/1 до Договору; а.с. 44 том І).

Додатковою угодою № 2 від 06.10.2014 до Договору сторонами внесено зміни в Графік виконання договору шляхом заміни Додатком 2/2 до Договору (а.с.45-47 том І).

Додатковою угодою № 3 від 16.07.2015 внесено зміни до умов договору щодо Переліку об'єктів та Графіку виконання договору, змінено Додаток № 2/2 , Додаток № 11/1 (а.с.48-51 том І).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та не заперечене сторонами, на виконання договору відповідачем було поставлено обладнання та здійснено монтаж обладнання на загальну суму 2 382 243,60 грн., яке оплачене позивачем повністю, що підтверджується представленими в матеріалах справи актами виконаних робіт (а.с. 146-149 том І) та платіжними дорученнями про оплату (а.с. 69-79 том І).

Державною фінансовою інспекцією України проведена ревізія фінансово-господарської діяльності Державного підприємства обслуговування повітряного руху України за період з 01.05.2014 по 01.01.2016, за результатами якої складено Акт № 06-21/29 від 18.04.2016 (а.с. 52-59 том І).

Зі змісту вказаного акту вбачається, що у зв'язку із завищенням відповідачем вартості робіт з монтажу та налаштування програмно-апаратного комплексу "Контроль льотного поля" за актами приймання виконаних будівельних робіт форми №КБ-2в за березень, травень, червень, серпень, листопад 2015 року, позивачу нанесено матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 260 516,16 грн.

Предметом розгляду у даній справі є вимога Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення з ТОВ "НВП "Техвестсервіс" збитків у сумі 260 516,16 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач, посилається на виявлені Державною фінансовою інспекцією України під час ревізії порушення, вказує на те, що в Актах приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в включено за позицією 13/13 вид робіт «електрична перевірка та настроювання програмно-апаратного комплексу «Контроль льотного поля» та для обґрунтування виконаних робіт застосована норма М10-138-1 Ресурсних елементних кошторисних норм на монтаж обладнання, збірник 10 «Улаштування зв'язку», ДБН Д.2.3-10-99, що затверджені наказом Держбуду України від 05.11.1999 №270. Відповідно до збірника 10 норми М10-138-1 при виконанні робіт з електричної перевірки та настроюванні керуючого комплексу використовується лабораторія пересувна вимірювально-налагоджувальна, пенал. Проте, при зустрічній перевірці товариства з обмеженою відповідальністю НВП «Техветсервіс» останнім не надано підтверджуючих документів щодо наявності по обліку товариства лабораторії пересувна вимірювально-налагоджувальна, пенал.

Крім того, у вказані акти були включені витрати на заробітну плату робітників-монтажників, які працювали при виконанні робіт з електричної перевірки та настроюванні керуючого комплексу станції телефонних інтегральних квазіелектронних ІАТСКЕ "Істок", та відповідно включені витрати праці у кількості 921,60 людино-годин.

В поясненнях наявних у матеріалах справи та наданих в судових засіданнях представники державної фінансової інспекції стверджували про те, що відповідачем не виконувалися роботи відображені в Актах виконаних робіт.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 526 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Місцевим господарським судом вірно зазначено, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є змішаним правочином, тобто таким, що містить елементи різних типів договорів, поставки та підряду.

Відповідно до ч. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

На виконання умов договору, як вже зазначалось, відповідачем поставлено обладнання та здійснено його монтаж, що підтверджується, зокрема, наявними в матеріалах справи атом приймання виконаних будівельних робіт форми №КБ-2в за березень 2015 року (по монтажу та настроюванню програмно-апаратного комплексу "Контроль льотного поля" РСП "Київцентраеро", аеропорт "Жуляни") на загальну суму 62 833,20 грн; актом приймання виконаних будівельних робіт форми №КБ-2в за травень 2015 року (по монтажу та настроюванню програмно-апаратного комплексу "Контроль льотного поля" в Львівському РСП) - на загальну суму 72 493,20 грн; актом приймання виконаних будівельних робіт форми №КБ-2в за червень 2015 року (по монтажу та настроюванню програмно-апаратного комплексу "Контроль льотного поля" в Харківському РСП) - на загальну суму 70 758,00 грн; актом приймання виконаних будівельних робіт форми №КБ-2в за серпень 2015 року (по монтажу та настроюванню програмно-апаратного комплексу "Контроль льотного поля" в Дніпропетровському РСП) - на загальну суму 71 253,60 грн; актом приймання виконаних будівельних робіт форми №КБ-2в за листопад 2015 року (по монтажу та настроюванню програмно-апаратного комплексу "Контроль льотного поля" в Одеському РСП) - на загальну суму 70 280,40 грн; актом приймання виконаних будівельних робіт форми №КБ-2в за листопад 2015 року (по монтажу та настроюванню програмно-апаратного комплексу "Контроль льотного поля" в НСЦ Украероруху) - на загальну суму 65 833,20 грн (а.с. 146-169 том І).

Вказані акти підписані сторонами та скріплені їх печатками без будь-яких зауважень чи застережень.

Позивачем повністю оплачені виконані роботи з монтажу, що підтверджено представленими в матеріалах справи копіями платіжних доручень (а.с. 69-79 том І), та підтверджено відповідачем.

Сторонами не надано доказів визнання недійсним договору №7.1-778/2013 від 13.11.2013 в частині визначення ціни, вартості робіт у встановленому законом порядку, тобто в силу ст. 204 ЦК України, даний правочин є правомірним.

У відповідності до ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Згідно ст. 852 ЦК України у випадку якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Статтею 853 ЦК України унормовано, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов'язаний негайно повідомити про це підрядника.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскільки матеріали не містять будь-яких заяв чи претензій позивача щодо відступу відповідача від умов договору, зокрема, п. 3.3 договору (визначення вартості робіт на підставі норми ДБН), то позивач підписавши акти виконаних робіт без будь-яких застережень чи заяв втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи у роботі. Так як не був позбавлений можливості здійснити перевірку відповідності виконаних відповідачем монтажних робіт нормам вказаних в актах ДБН.

Водночас, як вірно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, що умовами договору не визначалось обов'язку виконання відповідачем робіт лише за допомогою лабораторії пересувної вимірювально-налагоджувальної, пенал, ТОВ "НВП "Техвестсервіс" були виконані роботи за допомогою наявної у нього вимірювальної випробувальної лабораторії, яка відповідає критеріям атестації і атестована на право проведення вимірювань у сфері поширення державного метрологічного контролю згідно Свідоцтва про атестацію № 045/13 від 07.06.2013 та Сертифікату підтвердження компетенції №007/2016 від 12.09.2016.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу посилається на те, що в ДБН, які затверджені ще в 1999, 2000 роках існують старі норми, які не відповідають сучасному обладнанню, тому при складанні актів сторонами було застосовано ті норми ДБН які найбільш відповідали проведеним монтажним роботам. Наведене було також підтверджено і посадою особою позивача у відповіді на запит Державної фінансової інспекції України, що знайшло своє відображення в Акті перевірки.

Доказів пред'явлення позивачем претензій після прийняття монтажних та пуско-налагоджувальних робіт (приховані недоліки) матеріали справи не містять.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що виконання укладеного між сторонами договору, прийняття позивачем робіт за цим договором та проведення повного розрахунку за виконані роботи з відповідачем свідчить про відсутність порушення господарського зобов'язання.

Приписами ст. 627 ЦК України унормовано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 843 ЦК України ціна - грошова сума, що підлягає сплаті за результати роботи підрядника. Ціна може встановлюватись у договорі у вигляді обумовленої сторонами грошової суми. В цьому випадку вона може зазначатися безпосередньо у договорі або у додатках до нього, які є невід'ємною частиною договору (кошторис, який містить постатейний перелік витрат; калькуляція; прейскурант).

При укладені договору №7.1-778/2013 від 13.11.2013 сторонами в п. 3.1 було погоджено ціну правочину. Загальна сума перерахованих позивачем коштів на виконання умов договору не перевищує погодженої сторонами ціни.

З огляду на наведене колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про необгрунтованність доводів апелянта та третьої особи про завищення відповідачем вартості виконаних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 статті 217 ГК України унормовано, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ст. 224 ГК України).

Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, передбаченої ст. 224 ГК України, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправність діяння боржника, тобто поведінка боржника має порушувати як приписи законодавства так і умови договору; 2) наявність збитків та їх розміру; 3) причинного зв'язку між порушенням стороною зобов'язання, що випливає з договору, та збитками; 4) наявність вини порушника зобов'язання, тобто особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність лише за наявності вини, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками є обов'язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

Матеріалами справи доведено й не спростовано учасниками судового процесу в ході розгляду спору, що сторони виконали умови договору №7.1-778/2013 від 13.11.2013, відповідно узгоджених умов при його укладанні та змін внесених до договору додатковими угодами № 1-3. Порушень умов договору під час його виконання з боку відповідача не встановлено, натомість підписані сторонами без будь-яких заперечень Акти прийняття виконаних робіт та оплата виконаних робіт свідчать про належне виконання договірних зобов'язань обома сторонами (Копії Актів приймання виконаних робіт наявні в матеріалах справи (а.с.146-169, том І).

На переконання колегії суддів належне виконання господарських зобов'язань, узгоджених сторонами при укладені договору та під час його виконання не може бути розцінено, як протиправна дія однієї із сторін зобов'язання по відношенню до іншої у зв'язку із встановленням контролюючим органом факту застосування сторонами норм ДБН Д.2.3-10-99, затверджених Наказом Держбуду України від 05.11.1999 № 270, що привело, за доводами апелянта та третьої особи, до завищення вартості робіт з монтажу та налагоджування програмно-апаратного комплексу «Контроль льотного поля», оскільки найменування робіт і витрат, обґрунтування (шифр і номер позиції нормативу), що вказані в Актах виконаних робіт відповідають визначеним у Локальному кошторису № 5-1-1 Додаткам № 4-10 до Договору.

Отже, виконання господарського зобов'язання у відповідності до узгоджених сторонами умов при укладені договору та прийнятті його виконання не є збитками у розумінні ст.ст. 611,622 ,624 ЦК України.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, судова колегія вважає, що позивачем не доведено протиправної поведінки відповідача у вигляді порушення договірного зобов'язання, яке спричинило шкідливий результат для зобов'язаного контрагента у вигляді настання збитків, а відтак не може вважатися доведеним причинний зв'язок між заподіяною шкодою (збитками) та поведінкою відповідача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позивачем належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні приписів ст. ст. 76, 77, 79 ГПК України не доведено усього складу цивільного правопорушення, як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків в сумі 260 516,16 грн.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Акт Державної фінансової інспекції України № 06-21/29 від 18.04.2016 не є достатнім доказом, в контексті приписів ст. 79 ГПК України, щодо безумовного підтвердження факту наявності вини відповідача у спричиненні збитків, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови вже виконаного сторонами договору, а лише можуть бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного відхилення судом першої інстанції поданого позивачем доказу - Акту № 06-21/29 від 18.04.2016, не спростовують вищенаведених висновків, а відтак не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України.

Оскільки апелянтом питання вірності розподілу місцевим господарським судом судових витрат не порушувалось, а апеляційною інстанцією порушення норм процесуального закону не встановлено, справу розглянуто в межах доводів апеляційної скарги на підставі приписів ч. 1 ст. 269 ГПК України.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2018 у справі № 910/37/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2018 у справі №910/37/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2018 у справі №910/37/18 залишити без змін.

3. Справу №910/37/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 03.09.2018