РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2018Справа № 910/9645/18
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Ваховській К.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1)

до Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Грінченка, 1)

про стягнення заборгованості у розмірі 8 124 319,80 грн

Представники сторін:

від позивача: Каленкська М.А. (представник за довіреністю)

від відповідача: Делявська Г.М. (представник за довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд" (надалі також - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Аграрного фонду (надалі також - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 8 124 319,80 грн.

За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв'язку з лікарняним судді Мельника В.І. позовну заяву передано для розгляду судді Трофименко Т.Ю.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань з відшкодування витрат, понесених позивачем на зберігання належного відповідачу майна (цукор-пісок).

26.07.2018 через відділ діловодства суду надійшло клопотання позивача про долучення розрахунку заборгованості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 22.08.2018.

20.08.2018 через відділ діловодства суду від відповідач надійшов відзив на позовну заяву.

В підготовче засідання 22.08.2018 з'явилися представники сторін.

У підготовчому засіданні 22.08.2018 Судом вчинено всі дії, визначені частиною другою статті 182 Господарського процесуального кодексу України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Зважаючи на викладене, за результатами підготовчого засідання 22.08.2018 Судом постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого засідання та призначення справу до судового розгляду по суті.

Частиною 6 статті 183 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Учасники справи у підготовчому засіданні 22.08.2018 надали згоду на розгляд справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

В судовому засіданні 22.08.2018 Судом розпочато розгляд справи по суті.

В судовому засіданні 22.08.2018 судом оголошено перерву до 03.09.2018.

В судовому засіданні 03.09.2018 представник підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 03.09.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

Постановою старшого слідчого Генеральної прокуратури України від 17.03.2015 про визнання речовими доказами та передачу їх на відповідальне зберігання, цукор-пісок, який належить ДСБУ «Аграрний фонд» та виявлений на складах ТОВ "ВКФ "АМОС" за адресою: м. Бровари, вул. Підприємницька, 22, визнано речовим доказом і передано на відповідальне зберігання ПАТ "Аграрний фонд", якому належить забезпечити його переміщення до складів, які орендуються ПАТ "Аграрний фонд" за адресою: вул. Привокзальна, 21, м. Бориспіль.

Постановою старшого слідчого Черкаського РВ УМВС Мовчан Я.В. від 14.08.2015 про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, цукор-пісок в кількості 29 880,00 тонн, що знаходиться в складських приміщеннях за адресою Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. Берегова-Промислова, 20, та частково завантажений до семи автомобілів, визнано речовим доказом по кримінальному провадженні № 0000766 та передано на відповідальне зберігання Аграрному фонду.

Листом від 14.08.2015 №40-09/829 Аграрний фонд звернувся до Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" з пропозицією прийняти на відповідальне зберігання цукор-пісок, який завантажено до семи автомобілів та визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000766 від 03.07.2015.

Листом від 14.08.2015 №02/1984 позивач погодився прийняти на зберігання вищевказаний цукор-пісок у разі погодження таких дій відповідними уповноваженими на те правоохоронними органами.

З метою належного збереження цукру, Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" було укладено такі договори з суб'єктами господарювання, які спрямовано на зберігання, переміщення, відвантаження та охорону цукру- піску, а саме:

- Договір про надання послуг від 09.02.2016 № 1(АФ)/16 з Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс";

- Договір оренди нежитлового приміщення від 09.02.2016 № 1(АФ)-02/16 з Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс";

- Договір про надання послуг з охорони громадського порядку на об'єкті від 04.04.2016 № 24-01/16 з Товариством з обмеженою відповідальністю "Олімпіас Груп";

- Договір про надання послуг з охорони на об'єкті від 01.07.2016 № 01/07/2016 з Товариством з обмеженою відповідальністю "Тарантул";

- Договір оренди складських приміщень від 21.08.2015 №57-Б з Приватним підприємством "Ринкові технології";

- Договір оренди складських приміщень від 21.08.2015 №58-Б з Приватним підприємством "Ринкові технології".

27.04.2018 позивач звернувся до відповідача з вимогою № 02-08/3/645 про перерахування коштів у розмірі 8 124 319,80 грн.

У відповідь на вказану вимогу відповідач листом від 07.05.2018 № 40-07-160 просив надати пояснення про необхідність вжиття заходів охорони громадського порядку на складах відповідального зберігача.

Листом від 12.06.2018 № 02-08/3/942 ПАТ «Аграрний фонд» повідомив причини необхідності вжиття заходів охорони громадського порядку на складах відповідального зберігача та просив виконати вимогу № 02-08/3/645 від 27.04.2018 про перерахування коштів у розмірі 8 124 319,80 грн.

Відповідач направив позивачу листа № 40-07/310 від 17.07.2018, у якому повідомив, що не має можливості з об'єктивних причин (відсутність бюджетного фінансування) здійснити оплату понесених ПАТ "Аграрний фонд" витрат.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як встановлено у ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, цукор-пісок, який визнано речовими доказами постанови слідчих правоохоронних органів та передано на відповідальне зберігання позивачеві, належить Аграрному фонду.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 у справі № 910/12029/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" до Аграрного фонду про стягнення 11 036 802,49 грн. позовні вимоги задоволено повністю.

Як вказано в ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 у справі № 910/12029/17, яке набрало законної сили у встановленому порядку, не може бути поставлено під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити.

Відтак, не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи встановлені у вказаному судовому рішенні фактичні обставини наявності у Аграрного фонду перед Публічним акціонерним товариством «Аграрний фонд» невиконаних зобов'язань з відшкодування понесених останнім витрат за договорами, з-поміж інших, з Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс", Товариством з обмеженою відповідальністю "Олімпіас Груп", Товариством з обмеженою відповідальністю "Тарантул", Приватним підприємством "Ринкові технології", на зберігання належного відповідачу цукру-піску, переданого правоохоронними органами, за період березень-грудень 2016 в розмірі 10 835 761,19 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання зобов'язань зі зберігання цукру-піску в період з січня 2017 року по грудень 2017 року позивачем було прийнято та здійснено оплату робіт і послуг, а також орендних платежів за Договором про надання послуг від 09.02.2016 № 1(АФ)/16, Договором оренди нежитлового приміщення від 09.02.2016 № 1(АФ)-02/16, Договором про надання послуг з охорони громадського порядку на об'єкті від 04.04.2016 № 24-01/16, Договором про надання послуг з охорони на об'єкті від 01.07.2016 № 01/07/2016, Договором оренди складських приміщень від 21.08.2015 №57-Б, Договором оренди складських приміщень від 21.08.2015 №58-Б, на загальну суму 8 124 319,80 грн, що підтверджується актами приймання-передачі приміщень, актами надання послуг, рахунками на оплату та платіжними документами дорученнями.

Проте, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів позивачу у загальному розмірі 8 124 319,80 грн.

При цьому, Суд зазначає, що наведені у відзиві обставини бюджетного фінансування витрат Аграрного фонду та порядок укладення ним договорів зберігання не спростовують позовних вимог.

За наведених вище обставин Судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов'язання, не здійснив відшкодування здійснених позивачем витрат на зберігання належного Аграрному фонду майна, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 8 124 319,80 грн., факт існування якої позивачем належним чином доведений та відповідачем не спростований.

Таким чином, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Грінченка, 1, ідентифікаційний код 33642855) на користь Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1, ідентифікаційний код 38926880) заборгованість у розмірі 8 124 319 (вісім мільйонів сто двадцять чотири тисячі триста дев'ятнадцять) грн 80 коп. та судовий збір в розмірі 121 864 (сто двадцять одна тисячі вісімсот шістдесят чотири) грн 80 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 10.09.2018

Суддя Т.Ю. Трофименко