РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.08.2018Справа № 910/7919/18

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Київагронафтотрейд»
доКомунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст»
простягнення 228 910,87 грн.
Суддя Босий В.П.

при секретарі судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача:Твердохліб І.Ю.
від відповідача:Боднарюк М.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київагронафтотрейд» (надалі - «Товариство») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» (надалі - «Підприємство») про стягнення 228 910,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежним чином виконані зобов'язання з оплати поставленого товару за договором про закупівлю товарів за державні вимоги №2-10 від 15.02.2016, у зв'язку з чим позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 100 000,00 грн., а також інфляційних у розмірі 38 731,50 грн., 3% річних у розмірі 8 542,45 грн. та пені у розмірі 81 636,92 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

12.07.2018 відповідач подав до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що сторонами в усному порядку було погоджено новий строк для остаточних розрахунків - кінець 2018 року. Також у поданому відзиві на позовну заяву відповідач заявив про застосування у справі наслідків спливу строку позовної давності до заявленої до стягнення пені.

У відповіді на відзив, поданої 02.08.2018 до канцелярії суду, позивач проти доводів відповідача заперечував, вказував на те, що докази погодження відстрочення оплати заборгованості відсутні, а строк позовної давності для звернення до суду із вимогами про стягнення пені не пропущений.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.08.2018.

Представник позивача в судове засідання з'явилася, надала пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх повністю.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, надав пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.02.2016 між Підприємством (замовник/покупець) та Товариством (виконавець/продавець) був укладений договір про закупівлю товарів за державні вимоги №2-10 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.2 якого продавець зобов'язується у лютому-грудні 2016 року виконати зобов'язання в частині відвантаження товару з урахуванням строку дії договору, встановленого п. 10.1, поставити покупцю товар, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити такий товар. Кількість, ціна одиниці закупівлі, номенклатура, асортимент товару, який постачається, визначено у специфікації.

Згідно з п. 1.1 Договору найменування товару: паливо рідинне та газ; оливи мастильні (бензини моторні - за талонами), код згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010 -19.20.2.

За змістом п. 4.1 Договору розрахунки за договором здійснюються в національній валюті України проводяться шляхом прямого переводу грошей на розрахунковий рахунок виконавця після передачі продавцем талонів та оформлення видаткової накладної і рахунку-фактури на оплату товару.

Пунктом 4.3 Договору визначено, що оплата за товар здійснюється на умовах відстрочки платежу до 5 календарних днів з моменту передачі талонів. У разі затримки бюджетного фінансування, розрахунок здійснюється протягом 10 банківських днів з дати отримання замовником коштів на свій рахунок.

На виконання умов Договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 217 004,10 грн., що підтверджується видатковими накладними №РН-0000088 від 20.04.2018, №РН-0000089 від 21.04.2016, №РН-000090 від 22.04.2016, №РН-0000166 від 02.06.2016, №РН-0000167 від 03.06.2016, №РН-0000178 від 08.06.2016 та №РН-0000192 від 15.06.2016.

Відповідач частково розрахувався за отриману продукцію на суму 117 004,10 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого згідно Договору товару.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (видаткові накладні №РН-0000088 від 20.04.2018, №РН-0000089 від 21.04.2016, №РН-000090 від 22.04.2016, №РН-0000166 від 02.06.2016, №РН-0000167 від 03.06.2016, №РН-0000178 від 08.06.2016 та №РН-0000192 від 15.06.2016) підтверджується поставка позивачем та прийняття відповідачем товару на загальну суму 217 004,10 грн.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.3 Договору визначено, що оплата за товар здійснюється на умовах відстрочки платежу до 5 календарних днів з моменту передачі талонів. У разі затримки бюджетного фінансування, розрахунок здійснюється протягом 10 банківських днів з дати отримання замовником коштів на свій рахунок.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 4.3 Договору, відповідач був зобов'язаний розрахуватися за отриманий товар не пізніше 5 календарних днів з моменту передачі талонів (тобто, дати підписання видаткової накладної).

Твердження відповідача, що сторонами були досягнуті усні домовленості щодо відстрочення сплати вартості поставленого товару до кінця 2018 року судом не приймаються до уваги, оскільки за змістом ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, в той час як будь-яких доказів укладення сторонами додаткових угод щодо зміни строку оплати поставленого товару матеріали справи не містять.

Таким чином, заборгованість відповідача за поставлений 100 000,00 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору за переданий товар. Вказана заборгованість у розмірі 100 000,00 грн. визнана представником відповідача.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Підприємством обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства про стягнення з Підприємства заборгованості у розмірі 100 000,00 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних у розмірі 38 731,50 грн., 3% річних у розмірі 8 542,45 грн. та пені у розмірі 81 636,92 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 04.05.2016 по 14.06.2018.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, положеннями ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено період часу, за який можуть бути нараховані штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) за прострочення виконання зобов'язання і який не може перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане, якщо законом або укладеним між сторонами договором не передбачено іншої тривалості даного періоду.

Тобто, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Пунктом 7.4 Договору визначено, що за несвоєчасну оплату покупець виплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, яка розраховується від суми боргу за весь період прострочення платежів (цим договором мне передбачено застосування ч. 6 ст. 232 ГК України) починаючи з дня, наступного за днем, визначеним п. 4.3 цього договору, коли зобов'язання мало бути виконано, до дати повного виконання розрахунку покупцем за отриманий товар, та нараховується продавцю до сплати незалежно від строків надходження, наявності або відсутності бюджетного фінансування.

З урахуванням викладеного, сторони правомірно на власний розсуд погодили період нарахування штрафних санкцій (пені) за прострочення виконання зобов'язання, який не припиняється зі спливом шести місяців, передбачених ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а триває до повного виконання грошового зобов'язання за Договором.

Здійснивши власний перерахунок, суд вважає правомірним нарахування позивачем до стягнення з відповідача пені у розмірі 81 636,92 грн.

У поданому 12.07.2018 до канцелярії суду відзиві на позовну заяву відповідач заявляв про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом в частині стягнення пені.

Статтею 258 Цивільного Кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ч. 2 вказаної норми Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно з ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Тобто, строк позовної давності за невиконання зобов'язання Підприємством з оплати поставленого товару збігає через один рік з моменту припинення нарахування штрафних санкцій, які, як було встановлено судом раніше, нараховуються до повного виконання грошового зобов'язання за Договором.

В той же час, матеріали справи підтверджують, а відповідачем не було спростовано, що повного виконання розрахунку покупцем за отриманий товар за Договором як станом на момент звернення до суду із даним позовом, так і станом на момент вирішення спору по суті, не здійснено, а відтак і нарахування штрафних санкцій (пені) не припинилося.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що строк позовної давності для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача пені за Договором в даному випадку не сплив, а тому вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 81 636,92 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе задовольнити вимогу про стягнення з відповідача інфляційних у розмірі 38 731,50 грн. та 3% річних у розмірі 8 542,45 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог та стягнення з Підприємства на користь Товариства заборгованості у розмірі 100 000,00 грн., інфляційних у розмірі 38 731,50 грн., 3% річних у розмірі 8 542,45 грн. та пені у розмірі 81 636,92 грн.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Київагронафтотрейд» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» (01013, м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 2; ідентифікаційний код 03359018) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київагронафтотрейд» (88000, м. Ужгород, вул. Анкудінова, 4; фднтифікаційний код 31202724) заборгованість у розмірі 100 000,00 грн., пеню у розмірі 81 636,92 гр., 3% річних у розмірі 8 542,45 грн., інфляційні у розмірі 38 731,50 грн. та судовий збір у розмірі 3 433,66 грн. Видати наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03.09.2018.

Суддя В.П. Босий