ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" вересня 2018 р. Справа № 924/524/17

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю.В., при секретарі Сарело Р.О., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ДН ТРАНС", м. Хмельницький

до фірми SIA "Firma Minimax L.T.D.", Латвія

про стягнення 2036,76 євро, що становить 59 962,21грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю

від відповідача: не з'вивися

встановив:

Позивач у позові просить суд стягнути з відповідача заборгованість, що виникла через неналежну оплату наданих послуг перевезення вантажу у міжнародному сполученні за контрактом № 16/03 від 16.03.16 у розмірі 2 036, 76 Євро, з яких: 1 350 Євро основний борг, 675 Євро пеня, 11, 76 Євро 3% річних.

Обгрунтовуючи позов, позивач вказує, що між сторонами укладено контракт № 16/03 від 16.03.16 за яким позивач зобовязаний виконати міжнародні перевезення вантажним автотранспортом по маршруту згідно заявок відповідача. На виконання цього договору, позивач, за заявкою від 23.01.17 виконав вантажне перевезення в міжнародному сполученні по маршруту Рожнятів (Івано Франківська область, Україна) - Брембат ді ОСОБА_2 (Італія), вартість якого складає 1 350 Євро.

Проте, всупереч вимогам договору, відповідач не здійснив оплати вказаних послуг, в звязку з чим виникла заявлена до стягнення сума.

Стягнення річних здійснено з посиланням на ст. 625 ЦК. Нарахування пені обумовлене наявністю відповідної умови договору.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Відповідач свого представника до суду не направив. Повідомляючи відповідача про дату, час та місце судового засідання, суд здійснював неодноразові міжнародні доручення про вручення документів (через Міністерство Юстиції України) відповідачу в відповідності до Договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах від 23.05.95. Враховуючи наявні відповіді Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про виконання доручень суду, відповідач належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, в звязку з чим, суд, в порядку ст. 165 ГПК розглядає справу за наявними матеріалами.

Матеріалами справи встановлено.

16.03.16 між сторонами укладено контракт № 16/03, яким встановлено, що цей договір регулює взаємовідносини між виконавцем (позивач) і замовником (відповідач) при здійсненні міжнародних перевезень вантажним автомобільним транспортом по маршруту (відповідно з заявками). Замовник надає вантажі для перевезення транспортом виконавця. Виконавець виконує перевезення цих вантажів згідно заявок замовника, вантажними автомобілями 20 тон.

Платежі за цим договором здійснюються банківським перерахуванням на рахунок виконавця на протязі 14 днів по факту доставки вантажу (п. 3.1). У випадку прострочення платежу нараховується пеня в розмірі 0, 5 % від суми заборгованості в день, але в загальній сумі не більше ніж 50% (п. 3.2.).

Договір підписаний обома сторонами.

Додатковим договором від 01.11.16 (підписаний сторонами) сторони внесли зміни до п. 5 договору від 16.03.16, а саме, відмітили, що у випадку відсутності компромісного рішення позов подається на розгляд в Господарський суд Хмельницької області.

23.01.17 відповідач подав заявку на транспорт № 44 IR/O на імя позивача (про що відмічено у заявці - графа 3) про здійснення перевезення по маршруту с. Ясень, Рожнятівський район, Івано Франківська область, Україна - Брембат ді ОСОБА_2 (Італія). Вартість перевезення, як вказано у заявці - 1 350 Євро.

Заявка підписана обома сторонами та містить їх печатки.

Про здійснення перевезення свідчить наявна у справі копія міжнародної товарно транспортної накладної № 590173 СМR. Дана накладна містить: печатку позивача у графі - „Перевізник; напис у графі „місце розвантаження - Брембат ді ОСОБА_2, Італія; у графі „місце і дата завантаження - Рожнятів, Україна; печатку відправника ПП „Технобуд Україна; штамп позивача у графі „підпис і штамп перевізника; штамп Закарпатської митниці (свідчить про перехід кордону перевізником); штамп одержувача вантажу у відповідній графі.

Заслухавши пояснення представнитка позивача, дослідивши додані докази та давши їм оцінку в сукупності, судом враховується таке.

Як вбачається з п. 5 укладеного сторонами договору, останні керуються законодавством України, зокрема Статутом автомобільного транспорту України та Правилами перевезення вантажів автотранспортом України.

Згідно п. 31 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів від 19.05.1956 р. (учасником якої є, в тому числі Україна) в усіх судових провадженнях, які виникають у зв'язку із перевезенням, яке здійснюється відповідно до цієї Конвенції, позивач може звернутися до будь-якого суду або арбітражу договірної країни, визначеної угодою між сторонами.

За таких обставин, вказана справа розглядається господарським судом Хмельницької області за законодавством України з урахуванням Конвенції.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач уклали контракт від 16.03.16 № 16/03, визначивши умови, права та обов'язки сторін, які є обов'язковими для них.

Згідно п. 1 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів від 19.05.1956 р. (учасником якої є Україна) ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Укладення договору підтверджується також наявеністю товарно транспортною накладною № 590173. Так, за ст. 4 вищеназваної Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної.

Згідно ст. 908, 909 ЦК України: перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення; загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них; умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них; за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату; укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст. 1 Закону „Про автомобільний транспорт міжнародні перевезення пасажирів і вантажів - перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковий для виконання сторонами.

З позовних матеріалів вбачається, що позивач на виконання умов договору здійснив перевезення вантажу за маршрутом, вказаним в заявці відповідача, що підтверджується товарно транспортною накладною № 590173. Зокрема, у накладній наявні штампи перевізника, відправника (загрузка товару); митниці (про перетин кордону); одержувача (про отримання)

Обовязок оплати послуг перевезення, відповідно до договору, виникає у відповідача протягом 14 днів по факту доставки вантажу (п. 3.1.), тобто, враховуючи відомості накладної 15.02.17. Проте, як вбачається з матеріалів справи докази оплати у вказаний термін відсутні.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України обумовлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що строк оплати пропущено (докази оплати відсутні), у відповідача виникла заборгованість, розмір якої підтверджується документально та становить 1 350 Євро (згідно заявки). За таких обставин, позов, в частині стягнення основного боргу підлягає задоволенню.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вимоги в частині стягнення річних відповідають чинному законодавству, та підлягають задоволенню в заявленому розмірі, який підтверджується розрахунком.

Згідно ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Враховуючи вказані законодавчі положення, пеня є договірними способом забезпечення зобовязання, а тому наявність у договорі п. 3.2., що передбачає застосування пені є підставою для задоволення позову, в частині стягнення останньої.

Судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фірми SIA Firma "Minimax L.T.D." (Braslas iela 24, LV - 1035, Riga, Latvija, код 4) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ДН - Транс" (29000, м. Хмельницький, ОСОБА_2, 32, код 32452015) 1 350 Євро (одна тисяча триста п'ятдесят Євро 00 центів) основного боргу, 675 Євро (шістсот сімдесят п'ять Євро 00 центів) пені, 11, 76 Євро (одинадцять Євро 76 центів) 3% річних та 1 600 грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.) судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 5 вересня 2018 року.

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддрук 3 прим.

1 до справи

2 позивачу (м. Хмельницький, ОСОБА_2, 32)

3 відповідачу (згідно процедури міжнародних доручень)

рек. з пов