РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"30" серпня 2018 р. Справа № 9/189/2011/5003

Суддя (суддя-доповідач у справі) Рівненського апеляційного господарського суду Розізнана І.В., перевіривши матеріали апеляційної скарги особи, яка не приймала участі у справі - Федерації професійних спілок України на рішення Господарського суду Вінницької області від 25.01.2012р. у справі № 9/189/2011/5003 (суддя Балтак О.О.)

за позовом заступника прокурора Вінницької області (м. Вінниця) в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (м. Київ)

до відповідачів: 1) Немирівської міської ради Вінницької області (м. Вінниця); 2) приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (м. Київ)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2: фізична особа-підприємець Качур Ірина Анатоліївна (м. Немирів)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: дочірнє підприємство "Клінічний санаторій "Авангард" Закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця" (м. Немирів)

про визнання недійсними рішень, скасування свідоцтв про право власності та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора у Вінницькій області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Немирівської міської ради Вінницької області, приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" з проханням поновити строк позовної давності, визнати недійсними рішення №117 від 20.07.1999р., №126 від 21.07.2009р. та №175 від 19.10.2010р., скасувати свідоцтва про право власності від 28.07.1999р., від 21.08.2009р. та від 02.11.2010р. на майновий комплекс клінічний санаторій "Авангард" та визнати право власності на нього за державою.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 25.01.2012р. у справі №9/189/2011/5003 (суддя Балтак О.О.), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.08.2012р. (колегія суддів у складі головуючого судді Демидюк О.О., суддів Савченко Г.І., Крейбух О.Г.) та постановою Вищого господарського суду України 17.12.2013р. (колегія суддів у складі головуючого судді Запорощенка М.Д., суддів Акулової Н.В., Владимиренко С.В.) позовні вимоги задоволено частково та визнано недійсними рішення виконавчого комітету Немирівської міської ради №117 від 20.07.1999р., №126 від 21.07.2009р. та №175 від 19.10.2010р., визнано право власності держави в особі Фонду державного майна України на майновий комплекс Клінічний санаторій "Авангард". В решті вимог провадження у справі припинено. Відхилено заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на будівлі клінічного санаторію "Авангард" розташованого за адресою: Вінницька область, м.Немирів, вул.Шевченка, 16. Здійснено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, Федерація професійних спілок України в порядку ч. 1 ст. 254 ГПК України звернулася до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти скаргу до провадження, зупинити дію оскаржуваного рішення, скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Скаржник зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції стосуються його прав та обов'язків, посилаючись на те, що п. 1.2. статуту ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" товариство зареєстроване рішенням виконкому Ленінської райради м. Київ №1971 від 23.12.1991р. та створене на майні засновників Федерації професійних спілок України та Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності. При цьому, вкладом Федерації професійних спілок України є основні фонди та оборотні кошти санаторно-курортних закладів підприємств та організацій профспілок загальною вартістю 751 234 350 грн., що становить 92% розміру статутного фонду. Разом з тим, за наслідком виконання рішення суду ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" було позбавлено права власності на майно, залишкова вартість якого, станом на 30.01.2012р. становила 9607652,49 грн., що в свою чергу впливає на розмір відрахувань на користь ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" та відповідно зменшення розміру дивідендів на користь Федерації професійних спілок України.

Відтак, з огляду на викладене, на думку скаржника, оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про його права та інтереси, у зв'язку з чим у нього, відповідно до ч. 1 ст. 254 ГПК України, є право апеляційного оскарження.

Одночасно скаржником подано до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду з посиланням на те, що скаржнику стало відомо про оскаржуване рішення лише під час засідання робочої групи за участю Фонду державного майна України, утвореної на виконання протоколу Урядового комітету, у зв'язку з чим скаржник 07.05.2018р. звернувся з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи до суду першої інстанції в задоволенні якого йому було відмовлено місцевим судом 16.05.2018р.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не відповідає вимогам ГПК України, виходячи з наступного.

Вимоги щодо форми і змісту апеляційної скарги визначені ст. 258 ГПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Законом України "Про судовий збір" визначено правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Згідно підпунктів 1, 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат; позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2012 рік" станом на 01.01.2012 р. мінімальний розмір заробітної плати встановлено у розмірі 1073 грн.

Згідно пп. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено вимоги: майнову - визнання права власності і немайнові - визнання недійсними рішень; оскаржуване рішення прийнято відносно всіх вимог, апелянт просить скасувати рішення повністю.

Враховуючи викладене, апелянту в даному випадку необхідно сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги по немайнових вимогах в розмірі 4828,50 грн. (150% від 3219 грн.), та по майновій - в сумі 96573 грн. (150% від 64 380 грн.), загальний розмір судового збору 101 401,50 грн.

Разом з тим, скаржником до апеляційної скарги додано платіжне доручення №556 від 02.08.2018р. про сплату судового збору в розмірі 500 грн., тобто судовий збір сплачено не в повному обсязі.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Частиною 1 ст. 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно ч. 2 ст. 261 ГПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов'язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як встановлено апеляційним судом, підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, на думку скаржника є те, що його не було повідомлено про розгляд справи та не залучено до участі у справі, а про існування оскаржуваного рішення йому стало відомо лише під час засідання робочої групи за участю Фонду державного майна України, утвореної на виконання протоколу Урядового комітету, у зв'язку з чим скаржник 07.05.2018р. звернувся з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи до суду першої інстанції в задоволенні якого йому було відмовлено місцевим судом 16.05.2018р.

Суд апеляційної інстації враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 11.07.2018р. у справі №911/2635/17 щодо розгляду апеляційної скарги, поданою особою, яка не брала участі у справі.

Так, Верховний Суд вказав, що у відповідності до ч. 1 ст. 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов'язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв'язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов'язок і такий зв'язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Верховний Суд наголошує на тому, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з'ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов'язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі п. 4 ч. 3 ст. 277 ГПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь - якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з'ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов'язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали скарги не містять жодних доказів, які б підтверджували доводи скаржника стосовно того, яким чином оскаржуване рішення суду безпосередньо стосується його прав та обов'язків, або ж, яким чином даним рішенням вирішені питання про права, інтереси та (або) обов'язки скаржника.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга Федерації професійних спілок України на рішення Господарського суду Вінницької області від 25.01.2012р. у справі № 9/189/2011/5003 підлягає залишенню без руху.

Керуючись статтями 174, 234, 254, 255, 258, 260 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Федерації професійних спілок України на рішення Господарського суду Вінницької області від 25.01.2012р. у справі № 9/189/2011/5003 - залишити без руху.

2. Федерації професійних спілок України протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки:

- подати оригінал платіжного документа (квитанції, платіжного доручення, тощо) про сплату судового збору в розмірі 100 901, 50 грн.;

- додатково обґрунтувати, яким чином оскаржуване рішення суду безпосередньо стосується його прав та обов'язків, або ж, яким чином даним рішенням вирішені питання про права, інтереси та (або) обов'язки скаржника та надати відповідні докази.

3. Роз'яснити скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Розізнана І.В.