Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "04" вересня 2018 р. Справа № 906/576/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

за участі секретаря судового засідання: Голюк Л. А.

за участю представників сторін:

- від позивача: не прибув

- від відповідача: ОСОБА_1 - представник за дов. від 15.01.2018, вих. №15

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Комунального підприємства "Озерне" Новогуйвинської селищної ради (Житомирська область, Житомирський район, смт. Озерне)

про стягнення 476375,71 грн.

В засіданні суду 30.08.2018 оголошувалась перерва до 10:20 04.09.2018 відповідно до ст. 216 ГПК України.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено дату складення повного рішення у відповідності до ст. 238 ГПК України.

Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України" звернулось з позовом до господарського суду Житомирської області про стягнення з Комунального підприємства "Озерне" Новогуйвинської селищної ради 476375,71 грн., з яких, 387001,06 грн. пені, 23073,32 грн. 3% річних та 66301,33 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані простроченням строку сплати основного боргу, що виник у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №1101/15-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014.

Ухвалою господарського суду від 16.07.2018 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено засідання суду для розгляду справи по суті.

21.08.2018 до суду від відповідача надійшли заперечення від 17.08.2018, вих. № 261 (а. с. 85, 86), в яких, зокрема, наголошено, що відповідач є теплогенеруючою та теплопостачальною організацією, що є безумовною підставою для списання заявленої позивачем заборгованості та не потребує будь - яких дій від теплопостачального підприємства щодо включення до реєстру в порядку, передбаченому ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 № 1730-VІІІ (далі - Закон).

Представник позивача в засіданні суду 30.08.2018 підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив від 13.08.2018, вих. № 14/4-2222 (а.с. 74-76) наголошуючи на відсутності в матеріалах справи доказів, які б свідчили про включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості чи подання документів, визначених ч. 2 ст. 3 Закону.

Після оголошеної перерви, представник позивача в засідання суду не прибув.

Представник відповідача в засіданні суду заперечила проти позову з підстав, викладених у відзиві на позов від 20.07.2018, вих. № 233 (а. с. 60 - 62) та запереченнях від 17.08.2018, вих. № 261, вважає позов безпідставним та просить відмовити в його задоволені в повному обсязі у зв'язку з таким:

- відповідач згідно з ліцензіями №№ 065516, 065517 від 24.10.2012, виданими Житомирською ОДА до 16.10.2017, здійснює виробництво та постачання теплової енергії, тобто є теплогенеруючою та теплопостачальною організацією (а. с. 64 - 65);

- згідно з листом директора департаменту містобудування, архітектури, будівництва та житлово-комунального господарства Житомирської ОДА від 11.01.2018, вих. №04.1-65, вказані ліцензії продовжують діяти та є безстроковими (а. с. 66);

- за довідкою Новогуйвинської селищної ради відповідач є єдиним постачальником по наданню послуг на постачання теплової енергії в смт. Озерне (а. с. 63);

- 29.03.2016 на виконання договірних зобов'язань відповідач повністю здійснив оплату за спожитий газ, що підтверджується відповідними довідками та розрахунками;

- 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 № 1730-VІІІ, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій і підприємств централізованого водопостачання і водовідведення; за ч. 3 ст. 7 зазначеного Закону, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом; відтак вважає, оскільки станом на 30.11.2016 заборгованість за договором перед позивачем погашено, позивач неправомірно нарахував відповідачу пеню, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасно проведені розрахунки.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача в засіданні суду 30.08.2018 та представника відповідача в засіданнях суду 30.08.2018 та 04.09.2018, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

27.11.2014 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та Комунальним підприємством "Озерне" Новогуйвинської селищної ради (покупець/відповідач) укладено договір № 1101/15-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу з додатковими угодами (а. с.13 - 24).

За умовами п.1.1 договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКГ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець - прийняти та оплати цей природний газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (п. 1.2 договору).

Згідно з п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 2440,0 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб.м).

За умовами п. 3.3. договору приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4 договору).

Кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця (п. 4.1 договору).

Згідно з п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

У розділі 11 договору встановлено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач отримав природний газ на загальну суму 3314116,04 грн., що підтверджується актами приймання-передачі на відповідні суми: від 31.01.2015 - 429993,65 грн.; від 28.02.2015 - 377098,04 грн.; від 31.03.2015 - 319876,83грн, від 30.04.2015 - 263390,61грн.; від 31.10.2015 - 361606,63грн., від 30.11.2015 - 696468,20 грн., від 31.12.2015 - 865682,08 грн. (а. с. 29 - 35).

Позивач зазначає, що відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно та не виконував зобов'язання у строк, визначений п.6.1 договору.

За умовами п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У зв'язку з неналежним виконанням з зобов'язань за договором № 1101/15-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014, позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 387001,06 грн. пені.

Крім того, в порядку ст. 625 ЦК України відповідачу нараховано та заявлено до стягнення 23073,32 грн. 3% річних та 66301,33 грн. інфляційних втрат.

2. Норми права (нормативно - правові акти), які застосував господарський суд.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № 1101/15-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 № 1730-VIII.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно з ст. 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до пункту 14 вказаного Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч.3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів ч.3 ст.7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (постанова Верховного Суду від 07.02.2018 у справа № 927/1152/16).

3. Висновок господарського суду за результатами розгляду позовної заяви.

Судом встановлено факт належного виконання зобов'язань з боку Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо поставки відповідачу природного газу, в обумовлений в договорі період, на загальну суму 3314116,04 грн.

У п. 6.1 договору сторони погодили строк оплати отриманого природного газу, а саме: до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки.

Однак, Комунальне підприємство "Озерне" Новогуйвинської селищної ради свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару виконувало з порушенням умов, встановлених у п. 6.1 договору, тобто з простроченням оплати, що підтверджується випискою позивача щодо операцій за договором (а. с. 37, 38).

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що відповідач має ліцензії за № № 065516, № 064517 від 24.10.2012 на постачання теплової енергії та виробництво теплової енергії.

Відповідно до довідки Новогуйвинської селищної ради № 1417 від 26.09.2016 КП "Озерне" Новогуйвинської селищної ради є єдиним постачальником теплової енергії енергії в смт. Озерене Житомирської області Житомирського району.

Заборгованість за поставлений природний газ за договором № 1101/15-ТЕ/10 від 27.11.2014 погашена відповідачем в повному обсязі.

Останній платіж був здійснений 29.03.2016, що не заперечується позивачем та вбачається із вказаної виписки про проведені господарські операції між сторонами.

Тобто, розрахунки за договором проведені до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Таким чином, оскільки на день набрання чинності Законом відповідач не мав перед позивачем кредиторської заборгованості за спожитий природний газ за договором № 1101/15-ТЕ/10 від 27.11.2014, враховуючи, що відповідач є теплогенеруючою організацією і на нього поширюється дія Закону, а також беручи до уваги, що застосування приписів частини третьої статті 7 Закону, яка є нормою прямої дії, не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, в тому числі і включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом, суд дійшов висновку, що позивачем безпідставно нараховано відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні втрати за несвоєчасну оплату отриманого природного газу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 07.02.2018, прийнятій за результатами розгляду справи № 927/1152/16.

За ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 476375,71 грн., з яких, 387001,06 грн. пені, 23073,32 грн. 3% річних та 66301,33 грн. інфляційних є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи позивача спростовуються викладеними нормами законодавства та судовою практикою.

4. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розподіл судових витрат врегульовано ст.129 ГПК України, п.2 ч.1 якої унормовано, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07.09.2018.

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2, 3 - сторонам (реком. з повідомл.)