ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.09.2018

Справа № 910/8842/18

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні

справу № 910/8842/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН-УКРАЇНА"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Консул 8"

про стягнення 21 613,43 грн.

Без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАН-УКРАЇНА" (надалі – позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Консул 8" (надалі – відповідач) про стягнення 21 613,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору оренди №130/17-О від 30.06.2017р. в частині сплати орендної плати за користування об’єктом та змінної частини орендної плати за період з березня 2018 року по травень 2018 року, внаслідок чого виникла заборгованість у загальній сумі 19 789,42 грн., за прострочення сплати якої позивачем додатково нараховані пеня в розмірі 952,52 грн., 30% річних – 744,46 грн. та 127,03 грн. інфляційних втрат.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2018р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов'язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини в строк до 11.08.2018р.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 11.07.2018р. була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04116, м. Київ, вул. Маршала Рибалка, 11-Б, офіс 8, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 11.07.2018р. про відкриття провадження у справі та призначення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін отримав 16.07.2018р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, долученим до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Станом на 31.08.2018р. від позивача не надійшли заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також не отримано від відповідача відзиву на позовну заяву.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.06.2017р. між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено договір оренди №130/17-О (далі - договір), відповідно до п.п.1.1, 1.2 якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування майно та сплачує орендну плату за його використання на умовах договору та в розмірі, встановленому в додатку № 1 до договору; орендодавець забезпечує та надає послуги, пов’язані з орендою об’єкта згідно Додатку № 2 до договору.

Договір укладений з протоколом розбіжностей, який підписано сторонами 30.06.2017р.

За умовами п.2.1 договору, останній набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 30.06.2018р.

Відповідно до п.3.1 договору, розмір щомісячної орендної плати за весь об’єкт визначається в Додатку № 1 до договору, а розмір витрат по утриманню об’єкту та додаткових послуг орендодавця (змінна частина орендної плати) в Додатку № 2 до договору.

В умовах п.3.2 сторонами узгоджено витрати по утриманню об’єкту (змінна частина орендної плати), зокрема, окрім орендної плати (п.3.1 договору), орендар сплачує орендодавцю змінну частину орендної плати, до складу якої входять витрати, пов’язані з забезпеченням об’єкту електричною енергією, водопостачанням та водовідведенням, обслуговуванням прилеглої території.

Так, сторонами було підписано Додаток № 1 та Додаток № 2 до договору, яким визначено тип приміщення та вартість оренди об’єкта, а також найменування послуг, що становлять змінну частину орендної плати.

За умовами п.3.4.4 договору, оплата належних орендодавцеві платежів (за користування об’єктом та змінної частини орендної плати за поточний місяць) за другий та наступні місяці користування об’єктом за договором здійснюється орендарем до 5-го числа кожного поточного місяця шляхом 100% передплати. При цьому, орендар зобов’язаний самостійно отримати рахунок від орендодавця не пізніше 5го числа поточного місяця (п.3.4.2 договору).

Датою початку використання об’єкту є дата підписання сторонами Акту приймання-передачі об’єкта (пп.4.2.3 договору).

Актом №1 прийому-передачі об’єкта від 30.06.2016р. орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове користування адміністративне приміщення № 220, площею 32,4 кв.м., що знаходиться за адресою: 04116, м. Київ, вул. Довнар-Запольського, 5 та являє собою частину 2 (другого) поверху будівлі.

Також, Актом №2 прийому-передачі об’єкта від 30.06.2016р. орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове користування територію загального користування, площею 9,5 кв.м., що знаходиться за адресою: 04116, м. Київ, вул. Довнар-Запольського, 5 та являє собою частину 2 (другого) поверху будівлі.

Так, згідно із п. 1 Додаткової угоди № 1 сторони погодили, що з щомісячний розмір орендної плати за користування приміщеннями складає 8 380 грн. 00 коп. у т.ч. ПДВ – 1396,67 грн.

Як слідує з матеріалів справи, у період з 01.03.2018р. по 24.05.2018р. позивач надав, а відповідач прийняв послуги на загальну суму 19 789,42 грн., що підтверджується Актами здачі-прийомки наданих послуг/виконання робіт № 95008205 від 31.03.2018р., №95008321 та № 95008333 від 30.04.2018р., № 95008417 та № 95008418 від 24.05.2018р., які були надіслані позивачем відповідачу рекомендованим листом за вих. № 29/18 від 29.05.2018р., що підтверджується фіскальним чеком поштової установи № 6473 від 30.05.2018р.

Пунктом 3.4.6 договору визначено, що якщо до 10 числа поточного місяця орендар не поверне підписаний Акт виконання робіт (наданих послуг) або не надасть мотивованих письмових заперечень, Акт виконаних робіт (наданих послуг) вважається підписаним сторонами.

Проте, за твердженнями позивача відповідач взятих на себе зобов’язань належним чином не виконав, у зв’язку з чим позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями щодо необхідності погашення заборгованості за договором оренди нежилого приміщення.

У зв’язку з відсутністю оплати заборгованості по договору позивачем 14.05.2018р. було направлено на поштову та юридичну адреси відповідача лист за № 11/05 від 11.05.2018р. про дострокове розірвання договору оренди № 130/17-О від 30.06.2017р.

Умовами п.9.1 договору сторонами узгоджено, що кожна із сторін вправі в односторонньому порядку розірвати договір за умови письмового попередження іншої сторони не менш ніж за 2 місяця до визначеної дати припинення дії договору. В разі, якщо розірвання договору ініціює орендар у строк, меншин ніж 2 місяця, то завдаток (п.6.1.1 договору) орендарю не повертається.

Пунктом 9.2 договору передбачено, що орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір в менші строки, ніж зазначені в п.9.1 договору, у випадку порушення орендарем (два і більше разів) вимог п.3.4.4 договору тощо.

Таким чином, договір оренди № 130/17-О від 30.06.2017р. є розірваним достроково з ініціативи позивача з 24.05.2018р. у відповідності до умов п.9.2 договору.

Спір у справі виник, у зв'язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання з оплати орендної плати та змінної частини орендної плати за договором, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 19 789,42 грн.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає Договір оренди як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Матеріалами справи (актами приймання-передачі приміщень від 30.06.2017р.) підтверджується факт передачі в оренду позивачем та прийняття відповідачем об'єкту оренди за спірним договором оренди.

При цьому, факт користування відповідачем об'єктом оренди у період з 01.03.2018р. по 24.05.2018р. підтверджується наданими позивачем копіями Актів здачі-прийомки послуг/виконаних робіт, які згідно з умовами п.3.4.6 вважаються підписаними сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 1 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п.3.4.4 договору, оплата належних орендодавцеві платежів (за користування об’єктом та змінної частини орендної плати за поточний місяць) за другий та наступні місяці користування об’єктом за договором здійснюється орендарем до 5-го числа кожного поточного місяця шляхом 100% передплати. При цьому, орендар зобов’язаний самостійно отримати рахунок від орендодавця не пізніше 5го числа поточного місяця (п.3.4.2 договору).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 3.4.4 договору, відповідач повинен був сплачувати орендну плату щомісячно не пізніше 5-го (десятого) числа поточного місяця.

Таким чином, станом на час розгляду справи строк виконання відповідачем грошових зобов'язань, щодо яких заявлено позов, настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 19 789,42 грн. за фактичне користування об'єктом оренди на підставі договору у період з 01.03.2018р. по 24.05.2018р. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, суду не наведено.

Таким чином, приймаючи до уваги належне виконання позивачем своїх зобов'язань за укладеними з відповідачем договором, та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту порушення взятих на себе обов'язків щодо внесення орендної плати та змінної частини орендної плати, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 19 789,42 грн. підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 952,52 грн., 30% річних – 744,46 грн. та 127,03 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договорами строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом пункту 8.2.1 договору, у випадку прострочення по сплаті належних орендодавцеві платежів, орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Суд, перевіривши розрахунок пені на суму заборгованості з орендної плати та змінної частини орендної плати, встановив, що з відповідача підлягає стягненню сума пені, заявлена позивачем, а саме 952,52 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе задовольнити вимогу про стягнення з відповідача 30% річних у розмірі 744,46 грн. та інфляційних втрат у розмірі 127,03 грн.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними в справі доказами, судом встановлено, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Консул 8" (04116, м. Київ, вул. Маршала Рибалка, 11-Б, офіс 8; ідентифікаційний код 37490921) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН-УКРАЇНА" (04116, м. Київ, вул. Довнар-Запольського, 5; ідентифікаційний код 30384724) основний борг у сумі 19 789 грн. 42 коп., 952 грн. 52 коп. – пені, 127 грн. 03 коп. – інфляційних втрат, 744 грн. 46 коп. – 30% річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано: 03.09.2018р.

Суддя                                                                                           А.І. Привалов