ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2018м. ДніпроСправа № 904/3189/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕММАРКБУД"

до Публічного акціонерного товариства "ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ"

про визнання недійсним пункту 9.2 Договору підряду

Суддя Манько Г.В.

За участю секретаря судового засідання Федьковської О.В.

Представники:

Від позивача ОСОБА_1 дов. № б/н від 17.07.2018

Від відповідача ОСОБА_2 дов. № 52-16/14 від 16.01.2018

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕММАРКБУД" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом та просить визнати недійсним пункт 9.2 Договору підряду № 2017/д/ОГМ/251 від 13.02.2017р., укладеного між публічним акціонерним товариством "ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" та товариством з обмеженою відповідальністю "Реммаркбуд". Судовий збір просить суд стягнути з відповідача.

Позивач наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що наданими у справі доказами у повному обсязі підтверджені позовні вимоги. Зазначив, що усі докази, що є підставою позовних вимог надав до господарського суду. У повному обсязі підтримав доводи, викладені у позовній заяві. Наполягав, що відповідальність відповідача за договором суттєво обмежена порівняно з відповідальністю позивача, відсутній справедливий баланс. Пункт 9.2 прийнятий позивачем на вкрай невигідних та несправедливих умовах.

Відповідач проти позову заперечував, просив суд у позові відмовити. Надав відзив на позов. У повному обсязі підтримав доводи, викладені у відзиві на позов. Звертав увагу суду на те, що ТОВ «РЕММАРКБУД» виконало роботи з ремонту обладнання з простроченням строків, встановлених умовами Договору, що є порушенням ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України та умов Договору, ПАТ «ПІВДГЗК» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із зустрічною позовною заявою до ТОВ «РЕММАРКБУД» про стягнення 4 251 775,42 грн. пені та 327 803,80 грн. штрафу (загальна сума штрафних санкцій - 4 579 579,22 грн.) за договором підряду №2017/д/ОГМ/251 від 13.02.2017, який об'єднано в одне провадження з первісним позовом ТОВ «РЕММАРКБУД» до ПАТ «ПІВДГЗК» про стягнення 985 090,40 грн. заборгованості у справі №904/2053/18. Законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов'язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

У судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.02.2017 між ПАТ «ПІВДГЗК» (Замовник) та ТОВ «РЕММАРКБУД» (Підрядник) укладено договір підряду №2017/д/ОГМ/251 (далі - Договір), за умовами якого Підрядник зобов'язується за дорученням Замовника виконати роботи з відновлення деталей та вузлів обладнання (в т.ч. агрегатів та ін.), належних Замовнику, надалі - «Роботи», а Замовник зобов'язується надати Підряднику обсяг (об'єкт) робіт (ремфонд, запасні частини), прийняти виконані роботи по акту та оплатити їх вартість.

Відповідно до п.п. 1.2, 2.1, 2.4 Договору, конкретне найменування, види та вартість робіт, доручених Підряднику, порядок і умови їх оплати узгоджуються сторонами у Додатках (Специфікаціях) до Договору.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що строк виконання робіт також визначається сторонами у Додатках (Специфікаціях) до Договору.

Пунктом 9.2. Договору, сторонами погоджено, що у разі порушення термінів виконання робіт з вини Підрядника, останній зобов'язаний сплатити Замовнику пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,3% від загальної вартості робіт за цим Договором, а в разі відставання від термінів виконання робіт більш ніж на 10 календарних днів, також сплачує на користь Замовника штраф у розмірі 15% від вартості невиконаних у строк робіт.

Згідно ст. 11, ст. 202 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає з закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне врегулювання у договорі.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Так, п. 9.2 Договору сторонами договору погоджено застосування до Відповідача відповідальності у вигляді сплати пені та штрафу за порушення строків виконання робіт з вини Підрядника.

Відповідно до ст.181 ГК України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Таким чином, Позивач не був позбавлений можливості скласти протокол розбіжностей щодо питання застосування до останнього відповідальності у вигляді пені та штрафу, обумовлених п. 9.2 Договору.

Встановлено, що сторони вільно, на власний розсуд визначили умови Договору та прийняли ці умови шляхом його підписання.

Чинне законодавство не містить заборони сторонам на власний розсуд встановлювати у договорі певний вид відповідальності за порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань.

Згідно ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст. 219 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 231 Господарського кодексу України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Законодавець передбачив можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань.

Позивач під час здійснення своєї господарської діяльності, зокрема, під час укладення Договору з Відповідачем, повинен був допускати можливість настання несприятливих фінансових наслідків, отже, вступаючи у договірні відносини з Відповідачем, не був позбавлений можливості провести комерційний розрахунок та визначити власний комерційний ризик.

Дослідивши матеріали справи господарський суд вважає, що підстави позовних вимог, визначені позивачем, а саме те, що відповідальність відповідача за договором суттєво обмежена порівняно з відповідальністю позивача, відсутній справедливий баланс, пункт 9.2 прийнятий позивачем на вкрай невигідних та несправедливих умовах не може бути підставою для визнання недійсним п. 9.2 Договору.

Згідно вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачений ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України .

Повне рішення складено 30.08.2018

Суддя Г.В.Манько