КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2018 р. Справа№ 925/185/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Пашкіної С.А.

Калатай Н.Ф.

секретар судового засідання Бойко Р.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Украгро НПК»

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 07.05.2018 (повний текст рішення складено 17.05.2018)

у справі № 925/185/18 (суддя Кучеренко О.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Клондайк»

до Приватного акціонерного товариства «Украгро НПК»

про стягнення 75 тон аміачної селітри

В С Т А Н О В И В:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Клондайк» (далі - ТОВ «Клондайк», позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Украгро НПК» (далі ПАТ «Украгро НПК») про стягнення 75 тон аміачної селітри. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами поставки №Д1274 від 15.11.2016 та №Д11 від 11.01.2017 щодо повної та своєчасної поставки товару (аміачної селітри), відтак просило стягнути з відповідача недопоставлену аміачну селітру в кількості 75 тон та 14 790,00 грн. договірної пені. Крім цього, позивачем заявлено до стягнення з відповідача судові витрати, які він поніс у зв'язку із розглядом справи, які складаються із суми судового збору в розмірі 7 616,86 грн. та пов'язаних з наданням послуг адвоката витрат в сумі 13 500,00 грн.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 07.05.2018 у справі № 925/185/18 позов задоволено повністю. Стягнуто з ПрАТ «Украгро НПК» на користь ТОВ «Клондайк» - аміачну селітру в кількості 75 тон, 14 790,00 грн. пені, 7 616,86 грн. витрат зі сплати судового збору та 13 500,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ПрАТ «Украгро НПК» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача 75 тон аміачної селітри. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення в частині стягнення 75 тон аміачної селітри не відповідає вимогам чинного законодавства та дійсним матеріалам справи, відтак в цій частині підлягає скасуванню. За твердженнями апелянта, діючим законодавством не передбачено такого способу захисту як стягнення товару або витребування товару, що свідчить про неефективність обраного позивачем способу захисту, його невідповідність загальним принципам цивільного та господарського матеріального права та прямо порушує права та свободи відповідача. На переконання апелянта, положеннями ч. 2 ст. 693 ЦК України визначено альтернативні та рівноцінні способи захисту порушених прав покупця, зокрема повернення отриманої грошової суми в порядку попередньої оплати або виконання продавцем умов укладеного між сторонами договору щодо постачання товару. Разом з цим, апелянт наголошував, що він не заперечує та визнає неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань за договором поставки з підстав відсутності зазначеного товару, що в свою чергу не звільняє його від встановленої договором та чинним законодавством відповідальності. Крім цього, з метою встановлення та визначення ефективності обраного позивачем способу захисту, апелянт повідомляв, що має низку порушених зобов'язань з поставки аміачної селітри (вказував перелік судових справ), не мав змоги їх виконати за відсутністю товару тощо.

17.07.2018 до Київського апеляційного господарського суду надійшли заяви ТОВ «Клондайк» та ПрАТ «Украгро НПК» про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі № 925/185/18.

Оскільки в судове засідання апеляційної інстанції 03.09.2018 представники сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, повторно не з'явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали, апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності нез'явившихся представників за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 15.11.2016 між ТОВ «Клондайк» (позивачем, покупцем за договором) та ПрАТ «Украгро НПК» (відповідачем, постачальником за договором) укладено договір поставки №Д1274 (далі - договір 1), за умовами п.п. 1.2, 2.1 якого постачальник зобов'язувався поставити покупцеві в обумовлені договором строки товар (селітру аміачну фас. 1000 кг, фас.50 кг у кількості 100,000 тонн). Загальна вартість товару за цим договором складає 650 000,00 грн.

11.01.2017 між цими ж сторонами укладено договір поставки №Д11 (далі - договір 2), відповідно до п.п. 1.2, 2.1 якого постачальник зобов'язувався поставити покупцеві в обумовлені договором строки товар (селітру аміачну фас. 50 кг у кількості 20,000 тонн). Загальна вартість товару за цим договором складає 152 000,00 грн.

Поставка товару за обома Договорами здійснюється на умовах EXW (Франко завод): 28500 Кіровоградська область, м.Долинська, вул.Войкова, 1 Інкоретмс 2010 (п. 3.1 договорів 1 та 2).

Поставка товару згідно п. 3.4 договорів 1 та 2 здійснюється повністю чи окремими партіями за вибором постачальника протягом 60 днів із дня повної оплати товару.

Порядок розрахунків сторонами встановлено в розділі 4 договорів 1 та 2, за якими поставка товару здійснюється на умовах повної попередньої оплати. Товар, який підлягає поставці повинен бути повністю оплачений протягом трьох днів із дати укладення цих договорів.

Відповідно до п.п. 4.2, 4.3 договорів 1 та 2 всі розрахунки здійснюються у безготівковій формі платіжним дорученням. У разі несплати покупцем попередньої оплати у встановлений строк або сплати попередньої оплати у неповному обсязі, або сплати із порушенням встановленого строку постачальник має право зупинити виконання свого зобов'язання з постачання товару, відмовитися від виконання частково або у повному обсязі.

Згадані договори на підставі п.п. 7.6, 7.7 вважаються укладеними і набирають чинності з моменту їх підписання сторонами. Строк дії цих договорів починає свій перебіг в момент, встановлений п. 7.6 договорі й триває до припинення прав та обов'язків, які з них виникли.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України, в розумінні господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу приписів ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 655 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Матеріалами справи встановлено, що позивач на виконання умов згаданих договорів перерахував відповідачу 650 000, 00 грн. згідно платіжного доручення № 431 від 15.11.2016 та 152 000, 00 грн. згідно платіжного доручення №4 від 11.01.2017, всього 802 000,00 грн., що становить всю суму попередньої оплати за двома договорами.

Як вище загадувалось, умовами обох договорів (п. 3.4) сторони погодили, що поставка товару здійснюється повністю чи окремими партіями за вибором постачальника протягом 60 днів із дня повної оплати товару.

Враховуючи дати перерахування позивачем відповідачу передоплати за згаданими договорами та 60 денний строк, протягом якого відповідач зобов'язався виконати свої зобов'язання, останнім днем поставки аміачної селітри за договором 1 є 15.01.2017, за договором 2 - 13.03.2017.

Проте, у визначений договорами строк, постачальник товар в повному обсязі не поставив, відвантаживши позивачу за договором 1 - 30 тон селітри аміачної на загальну суму 195 000,00 грн., за договором 2 - 15 тон селітри аміачної на загальну суму 114 000,00 грн.

20.11.2017 між сторонами складено акти звірки взаєморозрахунків за період з 01.11.2016 по 20.11.2017 за договором №Д1274 від 15.11.2016 та за період з 01.01.2017 по 20.11.2017 за договором №Д11 від 11.01.2017, згідно яких заборгованість ПАТ «Украагро НПК» перед ТОВ «Клондайк» за договором 1 складає 455 000,00 грн., за договором 2 - 38 000,00 грн., разом 493 000,00 грн. Вказані акти підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено їх печатками.

В зв'язку з недопоставкою товару, 13.02.2018 позивач надіслав відповідачу претензію №6 від 12.02.2018, в якій вимагав провести поставку аміачної селітри в кількості 75 тон на суму 493 000,00 грн. в термін 7 днів з дня отримання претензії за договорами 1 та 2, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Положеннями ч. 1 ст. 693 ЦК України унормовано, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар в установлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 ЦК України).

Оскільки матеріалами справи підтверджується й сторонами не заперечується факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань з поставки товару в повному обсязі, недопоставлена кількість аміачної селітри (75 тон) за договорами 1 та 2 відповідно повинна бути йому передана відповідачем на підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України.

Доводи апелянта (відповідача) щодо неефективності обраного позивачем способу захисту з огляду приписи ч. 2 ст. 693 ЦК України, які визначають альтернативні та рівноцінні способи захисту порушених прав покупця, зокрема повернення отриманої грошової суми в порядку попередньої оплати або виконання продавцем умов укладеного між сторонами договору щодо постачання товару, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не спростовують викладених в судовому рішенні висновків про обов'язок відповідача виконати умови обох договорів постачання.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 75 тон аміачної селітри за договорами 1 та 2, які доведено позивачем належними та допустимими доказами, не спростовано відповідачем, відтак є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім цього, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 14 790,00 грн. пені від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення поставки.

Учасники господарських відносин в силу ст. 216 ГК України несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (п. 1 ст. 218 ГК України).

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

За приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями в розумінні цього Кодексу визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Положеннями п. 5.1 договорів 1 та 2 сторони погодили, що у випадку несвоєчасної поставки товару покупцю, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,02 % від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення поставки, але не більше 3% загальної вартості партії товару, поставку якого прострочено.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків пені, апеляційний суд встановив, що нарахована позивачем сума пені в розмірі 14 790,00 грн. становить 3% від вартості недопоставленого товару (493 000,00 грн.) та не перевищує розміру пені, який згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» обмежується подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення 14 790,00 грн., які доведено позивачем належними та допустимими доказами, не спростовано відповідачем, відтак є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Як вище загадувалось, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції до Київського апеляційного господарського суду надійшли заяви ТОВ «Клондайк» та ПрАТ «Украгро НПК» про визнання мирової угоди та закриття в зв'язку з цим провадження у справі № 925/185/18. До цих заяв сторони додали текст мирової угоди від 09.07.2018, підписаної уповноваженими особами сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 192 ГПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Як вбачається зі змісту укладеної між сторонами мирової угоди, боржник (ПрАТ «Украгро НПК») визнав, що його заборгованість перед кредитором (ТОВ «Клондайк») за невиконання взятих на себе зобов'язань:

- по договору поставки № Д1274 від 15.11.2016, що є предметом спору по господарській справі № 925/185/18, становить 70 тон аміачної селітри на суму 455 000, 00 грн. з ПДВ;

- по договору поставки № Д11 від 11.01.2017, що є предметом спору по господарській справі № 925/185/18, становить 5 тон аміачної селітри на суму 38 000, 00 грн. з ПДВ;

- пені за несвоєчасне виконання зобов'язань по договорах № 1 і 2, що є предметом спору по господарській справі № 925/185/18, становить 14 790, 00 грн.;

- судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 7 616, 86 грн.

Всього зобов'язань на загальну суму: 515 406, 86 грн.

За умовами п. 5 мирової угоди з моменту її затвердження боржник приймає на себе зобов'язання поставити кредитору карбамід в кількості, за ціною та на умовах встановлених підпунктами п. 5.1 та 5.2 цієї мирової угоди в строк, що не перевищує 5 календарних днів з дати ії затвердження.

Положеннями п. 5.2 цієї угоди сторони погодили товар, який піддягає поставці згідно умов цього договору: карбамід, упаковка Біг-бег 750 кг, кількістю 52, 5 тон загальною вартістю 467 331, 38 грн. та карбамід, упаковка Мішок 50 кг, кількістю 5,4 тон загальною вартістю 48 075, 48 грн., разом 515 406, 86 грн.

За змістом ч. 5 ст. 192 ГПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Дослідивши зміст поданої сторонами мирової угоди, апеляційний господарський суд вважав визнати за необхідне, що мирова угода не може розглядатися як договір у цивільно-правовому розумінні, оскільки порядок її укладання та затвердження регламентовано відповідними положенням ГПК України.

Разом з цим, мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спір, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах, вона, як правило виконується добровільно. У противному разі, мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання.

Мирова угода може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмета позову. Умови мирової угоди не можуть поширюватися на осіб, які не є сторонами спору, не можуть стосуватися вимог, які не заявлялися в позовній заяві.

Оскільки умовами поданої сторонами на затвердження мирової угоди сторони вирішили змінити зобов'язання боржника ПрАТ «Украгро НПК» перед ТОВ «Клондайк» за договорами 1 та 2 з поставки аміачної селітри на поставку карбаміду, що в свою чергу свідчить про зміну як предмету укладених між сторонами договорів, так й предмету заявленого позову, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяв ТОВ «Клондайк» та ПрАТ «Украгро НПК» про затвердження мирової угоди на визначених ними умовах, відтак не знайшов підстав для закриття провадження у даній справі.

Проте врегулювання питання зміни зобов'язання боржника ПрАТ «Украгро НПК» за договорами № 1 і 2 з поставки аміачної селітри на поставку карбаміду сторони вправі врегулювати шляхом внесення змін до згаданих договорів або укладенням додаткових угод до них, в тому числі й в ході виконання даного судового рішення по суті спору.

Доводи відповідача (апелянта) з приводу порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 240, 269-270, 273, 275, 281-284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяв Товариства з обмеженою відповідальністю «Клондайк» та Приватного акціонерного товариства «Украгро НПК» про затвердженнями мирової угоди та закриття провадження у справі відмовити.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Украгро НПК» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Черкаської області від 07.05.2018 у справі № 925/185/18 - без змін.

Матеріали справи № 925/185/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.09.2018

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.А. Пашкіна

Н.Ф. Калатай