ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року м. Черкаси справа № 925/459/18

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Сахно І.В., за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 представник за довіреністю,

від відповідача представник не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси справу

за позовом за позовом приватного підприємства "ТРАНСАГРОХІМ"

до приватного підприємства "Тур - Агро"

про стягнення 51656, 54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "ТРАНСАГРОХІМ" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного підприємства "Тур - Агро", в якому просить суд стягнути з відповідача 51656, 54 грн., з яких 36552,40 грн. заборгованості за надані послуги відповідно до договору перевезення вантажу № 04-17/04ПА від 26.04.2017, 10245, 69 грн пені за прострочення виконання зобовязання, 3764,8 9 грн інфляційних, 1093,56 грн -3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за умовами договору перевезення вантажу №04-17/04ВА від 26.04.2017, укладеного між Приватним підприємством "ТРАНСАГРОХІМ" та Приватним підприємством "Тур - Агро", позивач надав відповідачу послуги по перевезенню вантажу, за які відповідач не розрахувався, заборгувавши позивачу 36552,40 грн 40 коп. У звязку з прострочення сплати заборгованості позивач нарахував відповідачеві штрафні санкції, які разом з основною заборгованістю просить стягнути з відповідача у примусовому порядку.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 16 травня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, відзив на позов до господарського суду не надійшов.

Відповідачу за вказаною у позові та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою його місцезнаходження Господарський суд Черкаської області надіслав рекомендованим листом з повідомленням ухвалу від 03.07.2018 про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 11 год. 00 хв. 21.08.2018, проте цей рекомендований лист не був вручений адресату, ухвала повернулась до суду з відміткою пошти Повертається за закінченням встановленого строку зберігання.

Для забезпечення прав відповідача бути поінформованим про час і місце розгляду справи, Господарський суд Черкаської області суд розмістив оголошення про виклик відповідача на офіційному веб-сайті судової влади України.

Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відмови позивачем від позову не подано, клопотання про відкладення розгляду справи від сторін суд не отримав, докази врегулювання спору відсутні, а тому суд вважає, що розгляд справи слід провести за відсутності представника відповідача за наявними документами у справі.

Оскільки відповідач не був позбавлений права надати суду відзив на позов, а також необхідні докази, що обґрунтовують заперечення по суті позовних вимог, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 21.08.2018 проголошена вступна та резолютивна частини рішення суду.

Заслухавши доводи та пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі матеріали, суд встановив наступні обставини справи.

26 квітня 2017 року між Приватним підприємством "ТРАНСАГРОХІМ" (Перевізник позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Тур-Агро (Замовник відповідач у справі) було укладено договір перевезення вантажу. Копія договору знаходиться в матеріалах справи.

Згідно з умовами даного договору Перевізник зобов'язується доставити ввірений йому Вантажовідправником Вантаж до пункту призначення в строк та згідно з умовами, визначеними даним Договором (Договір-заявка), та видати його в пункті призначення (пункті розвантаження) уповноваженій на одержання вантажу особі (Вантажоодержувачу), а Замовник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену цим Договором плату.

Порядок проведення розрахунків і плата за перевезення вантажу врегульовані розділом 5 Договору.

Так, відповідно до положень п. 5.3. Договору загальна вартість послуг по перевезенню вантажів, фактично виконаних Перевізником за цим Договором, по кожному окремому договору-заявці фіксується Сторонами в Акті приймання-передачі наданих послуг.

Згідно з п. 5.5 Договору розмір плати за перевезення (вартість послуг) становить 4 грн 20 коп за один т/км (в т. ч. ПДВ 20%).

Позивач на виконання вказаного Договору надав послуги щодо перевезення вантажу.

На підтвердження виконання взятих на себе зобов'язань за Договором позивач надав Акт про надані послуги №25 від 05.05.2017, підписаний позивачем і відповідачем. Копія вказаного Акта знаходиться в матеріалах справи (а.с. 15).

Відповідно до акту надання послуг №25 від 05.05.2017, взяті на себе зобов'язання позивач виконав вчасно та повністю на загальну суму 36552,40 грн.

Замовник за надані позивачем послуги не розрахувався. Доказів на виконання своїх зобов'язань за Договором по оплаті послуг перевезення відповідачем суду не подано.

Відповідно до п. 5.8 Договору остаточний розрахунок за надані послуги проводиться Замовником (Відповідачем) протягом 3 календарних днів після підписання сторонами Акта наданих послуг за відповідним замовленням на перевезення.

Таким чином, строк для оплати виконаних робіт настав 08.05.2017, проте станом на 07.05.2018 вищевказана сума перерахована не була.

Позивач зазначає, що з метою врегулювання спору в досудовому порядку позивачем було направлено відповідачу вимогу про стягнення грошових коштів. На підтвердження отримання цієї вимоги відповідачем позивач надав суду копію повідомлення про вручення.

Відповідач доказів на підтвердження виконання цієї вимоги суду не надав.

Отже, за доводами позивача, що підтверджується матеріалами справи, відповідач на день подачі позову має заборгованість за договором перевезення вантажу в сумі 36552,40 грн. Відповідач у справі борг не сплатив, чим порушив взяті на себе зобов'язання згідно з Договором.

Заперечень проти неотримання документів та проти доводів позивача про настання строку платежу відповідач суду не надав. Доказів існування спору між сторонами з приводу неякісності наданих позивачем послуг у справі немає.

Частиною 1 ст. 909 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, строк виконання зобов'язання по оплаті послуг перевезення вантажу для відповідача вже є таким, що настав. Доказів сплати боргу в сумі 36552,40 грн. відповідач суду не надав, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 36552,40 грн. боргу за надані послуги перевезення.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Виконання зобовязання, згідно зі ст. 546 ч. 1 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею), згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до ст.ст. 611, 625 ч. 1 ЦК, 216 ГК України, неможливість виконання зобовязання не звільняє сторони від обовязку виконати зобовязання в натурі, порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Статтями 1, 3 зазначеного Закону встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимога позивача про стягнення пені передбачена п.6.3 Договору (за порушення Замовником строків оплати послуг Перевізника Замовник сплачує Перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від неоплаченої суми та/або суми строк оплати якої прострочений), відповідає приписам ст.ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, ст. 230, ч. 1, 231 ч. 4, 6 ГК України.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 10245,69 грн. Розрахунок пені позивачем зроблено не вірно.

Суд самостійно за допомогою калькулятора штрафних санкцій апаратного комплексу Еліт: ОСОБА_2 перерахував суму пені та прийшов до висновку, що вимоги про стягнення пені підлягають до часткового задоволення у розмірі 4703,74 грн, оскільки відповідно до ст. ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд вважає, що позивачем вірно застосовано методику нарахування пені, проте всупереч вимог ст. 232 ГК України розрахунок пені вчинений невірно, оскільки нарахований на строк, що перевищує шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Також позивач просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції в сумі 3764 грн 89 коп, 3 % річних в сумі 1093 грн 56 коп.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Розрахунок інфляційних втрат, трьох процентів річних позивачем зроблено вірно.

Згідно із ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписом статті 86 цього кодексу Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд, встановивши всі обставини справи на підставі поданих суду доказів, керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідач не скористався своїм правом заперечення проти позову, не підтвердив їх відповідно до ст. 74 ГПК України доказами про відсутність у нього заборгованості, тому суд вважає доведеним право позивача на стягнення з відповідача 36552 грн 40 коп. основного боргу, 4703 грн 74 коп. пені, інфляційних втрат у сумі 3764 грн 89 коп. та 1093 грн 56 коп. 3% річних.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 1762,00 грн., є мінімальною, тому підлягає відшкодуванню у повному розмірі за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 236-241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Тур - Агро", вул. Благовісна, 142/144, м. Черкаси, 18000, на користь Приватного підприємства "ТРАНСАГРОХІМ", вул. Митницька, 54, м. Черкаси, 18015, , 36552 грн 40 коп. заборгованості, 4703 грн 74 коп. пені, 3764 грн 89 коп. втрат від інфляції, 1093 грн 56 коп. 3% відсотки річних та 1762 грн витрат на оплату судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 29 серпня 2018 року.

Суддя О.В. Чевгуз