ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.09.2018                      м.Харків Справа № 905/1151/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор’євій М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” “Слов’янськтепломережа”, м.Слов’янськ, Донецька область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства “СЛОВВАЖМАШ”, м.Слов’янськ, Донецька область

про стягнення 485030,02грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Обласне комунальне підприємство “Донецьктеплокомуненерго” в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” “Слов’янськтепломережа”, м.Слов’янськ, Донецька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства “СЛОВВАЖМАШ”, м.Слов’янськ, Донецька область про стягнення 485030,02грн., з яких: 474333,20грн. – основний борг; 3597,59грн. – 3% річних та 7099,23грн. - інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов’язань за договором на поставку теплової енергії №39 від 01.10.14р. в частині оплати отриманих послуг.

В якості правової підстави позову позивач посилається на положення ст.ст.509, 525, 526, 530, 615, 625, 629 Цивільного Кодексу України.

Автоматичним розподілом автоматизованої системи документообігу господарського суду Донецької області сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/1151/18.

Ухвалою господарського суду від 22.06.18р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1151/18; дану справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 17.07.18р.

Ухвалою суду від 17.07.18р. підготовче засідання відкладено на 20.08.18р.

Ухвалою суду від 20.08.18р. закрито підготовче провадження у справі №905/1151/18; призначено справу до судового розгляду по суті на 05.09.18р.

Протягом розгляду справи представник відповідача у судові засідання не з’явився. Про місце, час та дату судового засідання відповідач був повідомлений належним чином, шляхом направлення відповідних ухвал на його адресу, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань.

Відзив на позовну заяву суду не наданий.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов’язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

У пункті 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 “Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції” роз’яснено, що у випадку не з’явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що відповідач в судові засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, суд вважає за необхідне розглянути спір по суті за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.14р. між позивачем (Теплопостачальна організація) та відповідачем (Споживач) був укладений договір на поставку теплової енергії №39 (далі договір), згідно умов р.1 якого Теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати Споживачеві теплову енергію в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором. Сторони керуються Законом України «Про теплопостачання», «Правилами технічної експлуатації теплових установок та мереж», «Правилами користування тепловою енергією», іншими нормативними документами, даним договором та чинним законодавством.

Відповідно до п.2.1 договору, теплова енергія постачається Споживачу в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору (крім споживачів які мають прилади обліку) на такі потреби: опалення - в період опалювального сезону.

Згідно п.3.2.2 договору, споживач теплової енергії зобов’язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Згідно п.5.1 договору, облік споживання теплової енергії проводиться: Споживачам, що мають прилади обліку - за приладами обліку; Споживачам, що не мають прилади обліку –згідно норми споживання теплової енергії на централізоване опалення 1 кв.м. площі, встановленої розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації від 01.09.2011р. №317.

Пунктом 5.4 договору, визначено, що споживач, який має прилади обліку, щомісячно подає до Теплопостачальної організації звіт про фактичне споживання теплової енергії, в терміни, передбачені в додатку 1 до договору.

В розділі 6 договору сторони передбачили порядок оплати, зокрема:

п.6.1 – розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться на підставі пред’явлених рахунків, відповідно до встановлених тарифів, надісланих рекомендованим листом або врученим під особистий підпис представниками Споживача з обов’язковим поверненням другого екземпляра рахунка (акта виконаних робіт) з підписом та печаткою підприємства/ФОП в строк 5-10 днів після його отримання;

п.6.3 – розрахунковим періодом є календарний місяць;

п.6.4 – споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує Теплопостачальній організації вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця;

п.6.6 – кінцеві розрахунки за фактично спожиту теплову енергію споживач зобов’язан сплачувати не пізніше 15-го числа місяця наступного за розрахунковим;

п.6.7 – в платіжному документі споживача вказується період, за який сплачується послуга за спожиту теплову енергію. При наявності заборгованості у Споживача за послуги теплопостачання Теплопостачальна організація зараховує оплату, що надійшла, у рахунок погашення заборгованості, незалежно від призначення платежу, зазначеного у платіжному документі (крім бюджетних установ);

п.6.8 – споживач виконує звірку розрахунків за спожиту теплову енергію з підписанням акту звірки щомісяця.

Цей договір набуває чинності з дня фактичного надання послуг, який підтверджується актом між представниками теплопостачальної організації та балансоутримувачем будівлі, в якому розташован Споживач з 01.10.2014р. до 31.12.2015р. Припинення дії договору не звільняє споживача від обов’язку повної сплати спожитої теплової енергії. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п.п.10.1, 10.3, 10.4 договору).

Додатком №1 до договору сторони визначили планові обсяги постачання теплової енергії на потреби опалення споживачу.

Додатком №4 «Реєстр Споживачів теплової енергії» до договору сторони визначили:

1. найменування споживача – гуртожиток, адреса споживача – вул.Фрунзе, 4, опалювальна площа кв.м. – 4268,57;

2. найменування споживача – червоний куток, адреса споживача – вул.Фрунзе, 4, опалювальна площа кв.м. – 58,1;

3. найменування споживача – перукарня, адреса споживача – вул.Фрунзе, 4, опалювальна площа кв.м. – 27,9;

4. найменування споживача – поліклініка (будівля), адреса споживача – вул.Заводська, 2, опалювальна площа кв.м. – 122,1;

5. найменування споживача – поліклініка (нова будівля), адреса споживача – вул.Заводська, 2, опалювальна площа кв.м. – 337,7.

Факт підключення приміщення Споживача до системи централізованого опалення, розташованого за адресою: вул.Торгова (Фрунзе), 4, підтверджується відповідним актом №б/н складеним станом на 15.11.2017р.

Позивач свої зобов’язання за договором, у спірний період, виконав належним чином, поставив відповідачу теплову енергію та виставив рахунки:

- №1117_39 за період з 15.11.2017р. по 29.11.2017р. на загальну суму 39093,49грн., отриманий відповідачем 05.12.2017р.;

- №1217_39 за період з 30.11.2017р. по 27.12.2017р. на загальну суму 78577,94грн. – 05.01.2018р.;

- №118_39 за період з 28.12.2017р. по 29.01.2018р. на загальну суму 122105,27грн. – 05.02.2018р.;

- №218_39 за період з 30.01.2018р. по 28.02.2018р. на загальну суму 105017,27грн. – 06.03.2018р.;

- №318_39 за період з 01.03.2018р. по 28.03.2018р. на загальну суму 103369,01 грн. – 04.04.2018р.;

- №418_39 за період з 29.03.2018р. по 11.04.2018р. на загальну суму 26170,22грн. – 19.04.2018р.

Факт отримання вказаних рахунків відповідачем не спростований.

У визначений договором строк відповідач надані послуги не сплатив. Доказів оплати суду не надано.

Так, у зв’язку з порушення відповідачем умов договору в частині повної та своєчасної оплати послуг з теплопостачання, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми основного боргу в сумі 474333,20грн., а також 3% річних у сумі 3597,59грн. та інфляційних нарахувань у сумі 7099,23грн.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Як вбачається із матеріалів справи, предметом спору є стягнення з відповідача заборгованості за послуги з теплопостачання, надані позивачем на підставі договору на поставку теплової енергії №39 від 01.10.14р.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України і умовами договору на поставку теплової енергії №39 від 01.10.14р.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору №39 від 01.10.14р., суд дійшов висновку, що виниклі на його підставі правовідносини регламентуються нормами параграфу 5 глави 54 Цивільного кодексу України, який визначає загальні положення про постачання енергетичних ресурсів.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу. Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Статтею 714 ЦК України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно ст.275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов'язковості договору для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язків з оплати спожитої теплової енергії.

Матеріали справи свідчать про те, що оплату за отримані послуги відповідач не здійснював та не виконав зобов’язання у строк визначений договором, чим порушив умови господарського зобов’язання, зокрема вимоги пункту 6.6 договору.

Доказів, що свідчать про сплату заборгованості в повному обсязі у період розгляду або до початку розгляду справи суду не представлено.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу за зобов'язаннями листопада 2017р. - квітня 2018р. у повному обсязі.

Щодо нарахованих 3% річних та інфляції суд зазначає наступне:

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем заявлено до стягнення суму 3% річних у розмірі 3597,59 грн. (нараховані за період: з 16.12.2017р. по 01.06.2018р. на суму боргу 39093,49 грн., з 16.01.2018р. по 01.06.2018р. на суму 78577,94 грн., з 16.02.2018р. по 01.06.2018р. на суму 122105,27 грн., з 16.03.2018р. по 01.06.2018р. на суму 105017,27 грн., з 16.04.2018р. по 01.06.2018р. на суму 103369,01 грн., з 16.05.2018р. по 01.06.2018р. на суму 26170,22 грн.).

Здійснивши перерахунок 3% річних відповідно до умов договору за допомогою програми “Ліга Закон”, судом встановлено, що розрахунок таких нарахувань є обґрунтованим та арифметично вірним.

З наведених підстав, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 3597,59 грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18р. у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань” №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений відповідною Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

На підставі поданого суду розрахунку позивач заявляє до стягнення інфляційні нарахування в сумі 7099,23 грн. нараховані за період з січня 2018р. по травень 2018р. на суму 39093,49 грн., з лютого 2018р. по травень 2018р. на суму 78577,94 грн., з березня 2018р. по травень 2018р. на суму 122105,27 грн., з квітня 2018р. по травень 2018р. на суму 105017,27 грн., за травень 2018р. на суму 103369,01 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних нарахувань за допомогою програми “Ліга Закон”, судом встановлено, що їх загальний розмір складає 7099,24грн., що становить суму більшу, ніж заявлено до стягнення позивачем.

З наведених підстав, дотримуючись меж позовних вимог, інфляційні нарахування підлягають стягненню в сумі 7099,23 грн.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Судові витрати у відповідності до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись статями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” “Слов’янськтепломережа”, м.Слов’янськ, Донецька область до Публічного акціонерного товариства “СЛОВВАЖМАШ”, м.Слов’янськ, Донецька область про стягнення 485030,02грн., з яких: 474333,20грн. – основний борг; 3597,59грн. – 3% річних; 7099,23грн. - інфляційні втрати, задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства “СЛОВВАЖМАШ” (84102, Донецька область, м. Слов’янськ, вул.Заводська, буд.2, ) на користь Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” (84307, Донецька область, м.Краматорськ, пров.Земляний, буд.2, ) в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” “Слов’янськтепломережа” (84100, Донецька область, м.Слов’янск, вул.Шовковична, буд.5, ) 474333,20 грн. суми основного боргу, 3% річних у сумі 3597,59 грн., інфляційні витрати у сумі 7099,23 грн., судовий збір у сумі 7275,45 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 05.09.18р.

Суддя М.О. Лейба