ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.08.2018

Справа № 910/19894/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом           Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод»

до                     Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про                     стягнення 23953,61 грн.

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 19295,75 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що у травні 2017 року Залізницею було здійснене перевезення вантажу, вугілля кам’яного. У результаті перевезення було встановлено, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, у зв’язку з чим вагони №53514709, №67859637, №52986999, №59952481 та №56917222 з вантажем прибули з недостачею, у зв’язку з чим позивач просить стягнути з відповідача збитки в розмірі 19295,75 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.11.2017 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» повернено позивачу без розгляду на підставі п.6 ч.1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній на момент прийняття зазначеної ухвали.

Постановою Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі №910/19894/17, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» задоволено, ухвалу господарського суду міста Києва від 15.11.2017 скасовано, матеріали справи №910/19894/17 направлено на розгляд до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва №05-23/1049 від 27.06.2018 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв’язку з відпусткою судді Пінчука В.І.

За наслідками проведеного повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа №910/19894/17 надійшла на розгляд до судді Маринченко Я.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/19894/17 та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 13.07.2018, для подання відзиву на позов – протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 23.07.2018 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) – протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 03.08.2018. Позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 28.07.2018.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 03.07.2018 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5.

Станом на дату розгляду справи відповідно до даних, що містяться на офіційному сайті ПАТ «Укрпошта», поштове відправлення за №874 вручене представнику за довіреністю 06.07.2018.

В силу положення пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Частиною 7 вказаної статті Кодексу визначено, що якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Таким чином, суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Згідно зі статтею 52 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457 (далі – Статут), на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Судом встановлено, що 27.02.2014 між Приватним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» (покупець) і Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдинг» (постачальник) укладено договір №УПр14/36 (далі – Договір), за умовами якого постачальник зобов'язується передати, а покупець – прийняти та оплатити вугільну продукцію (далі – товар) на умовах, викладених у Договорі, специфікаціях, які є невід’ємною частиною Договору (пункт 1.1 Договору).

Відповідно до пункту 3.1 Договору поставка товару здійснюється відповідно до ІНКОТЕРМС-2010.

Відповідно до специфікації від 26.04.2017 постачальник передає, а покупець приймає та оплачує ресурси: вугілля кам’яне. Вантажоодержувач: ПАТ «АКХЗ», ст. Авдіївка, Донецької залізниці.

У травні 2017 року ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» на адресу позивача були відправлені залізничні вагони, №53514709, №67859637, №52986999, №59952481 та №56917222 з кам’яним вугіллям.

Вказані обставини підтверджуються наявною у матеріалах справи залізничними накладними №50086867 від 22.05.2017, №50122266 від 24.05.2017, №50088079 від 22.05.2017, №50088236 від 22.05.2017 та №50181056 від 27.05.2018 згідно з якими вантаж був прийнятий до перевезення відповідачем.

Вантаж прибув на станцію Авдіївка Донецької залізниці у справних вагонах. Після прибуття вагонів на вказану станцію було проведено переважування товару та встановлено недостачу вугілля у вагоні №53514709 вагою 1500 кг, що перевищує норму природних втрат. У вагоні над 7 люком наявне поглиблення. У вагоні №67859637 зафіксовано недостачу вантажу вагою 7800 кг, що перевищує норму природних втрат. У вагоні над 1-3 люками наявне поглиблення. У вагоні №52986999 зафіксовано недостачу вантажу вагою 2100 кг, що перевищує норму природних втрат. У вагоні над 7-7 люками наявне поглиблення. У вагоні №59952481 зафіксовано недостачу вантажу вагою 1600 кг, що перевищує норму природних втрат. У вагоні над 7 люком наявне поглиблення. У вагоні №56917222 зафіксовано недостачу вантажу вагою 1700 кг, що перевищує норму природних втрат. У вагоні над 7 люком наявне поглиблення.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі комерційними актами №482803/150 від 26.05.2017, №482803/151 від 26.05.2017, №482803/152 від 26.05.2017, №482803/153 від 26.05.2017 та №482803/157 від 29.05.2017.

Судом встановлено, що комерційні акти №482803/150 від 26.05.2017, №482803/151 від 26.05.2017, №482803/152 від 26.05.2017, №482803/153 від 26.05.2017 та №482803/157 від 29.05.2017 складені у відповідності з Правилами складання таких актів.

Розрахунок шкоди, спричиненої внаслідок недостачі вантажу у вагонах №53514709, №67859637, №52986999, №59952481 та №56917222, проведений позивачем відповідно до Правил перевезення вантажів та становить 19295,75 грн. (фактична вага отриманого вантажу за вирахуванням допустимих природних втрат, помножена на вартість 1 тони вугілля).

Спір виник внаслідок порушення відповідачем правил перевезення вантажу, що призвело до фіксування вказаного порушення із складанням комерційних актів №482803/150 від 26.05.2017, №482803/151 від 26.05.2017, №482803/152 від 26.05.2017, №482803/153 від 26.05.2017 та №482803/157 від 29.05.2017 та виникненням у відповідача перед позивачем обов’язку відшкодувати завдані збитки в розмірі 19295,75 грн.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено, що в разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Відповідно до частини 1 статті 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Частина 1 статті 314 Господарського кодексу України передбачає, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Відповідно до частини 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України унормовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України).

Згідно з п.5 ст.307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України накладна – основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони – одержувача.

За статтею 105 Статуту залізниць України залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно статті 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу – у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (стаття 114 Статуту).

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач – за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Отримувачем вантажу за накладними №50086867 від 22.05.2017, №50122266 від 24.05.2017, №50088079 від 22.05.2017, №50088236 від 22.05.2017 та №50181056 від 27.05.2018 є позивач, який в свою чергу наділений правом на пред’явлення претензій та позову.

Таким чином, факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час не спростований. Відтак, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача збитків у розмірі 19295,75 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин.

Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (86065, Донецька обл., м. Авдіївка, Проїзд Індустріальний, буд. 1; ідентифікаційний код 00191075) 19295 (дев'ятнадцять тисяч двісті дев'яносто п'ять) грн. 75 коп. збитків та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 27.08.2018

Суддя                                           Я.В. Маринченко