КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2018 р. Справа№ 910/21195/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Сітайло Л.Г.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Вінницькій Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Мотуз О.В. ордер 2179/02;

від відповідача: Опанасик В.В. довіреність № 366 від 30.01.18;

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Адор ЛТД"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2018 (повне рішення складено 15.03.2018)

у справі № 910/21195/17 (головуючий суддя Лиськов М.О.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Адор ЛТД"

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Біотрейд"

про розірвання договору поруки

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Адор ЛТД" (далі - позивач) звернулось у господарський суд міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі - відповідач) про розірвання договору поруки №4Б13475И/П від 22.11.2016, за яким позивач поручився перед відповідачем за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Біотрейд" зобов'язань за кредитними договорами №4Б13475И від 07.08.2013; №4Б13524И від 28.08.2013; №4Б13525И від 30.08.2013; №4Б13610И від 23.10.2013; №4Б14069И від 13.02.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.03.2018 у справі №910/21195/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Адор ЛТД" 04.04.2018 (згідно відтиску календарного штемпеля на конверті) подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позов повністю.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки внаслідок виконання позивачем своїх зобов'язань за договором поруки у відповідача виник обов'язок передати належним чином засвідчені копії документів про суми зобов'язання боржника за кредитними договорами та документів про забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами, однак, не отримавши необхідні документи для стягнення грошових коштів з боржника та не маючи можливості використовувати правочини, які забезпечували виконання зобов'язань з боку боржника, позивач втратив зацікавленість в подальшому виконанні договору поруки та зазнав значних збитків.

24.04.2018 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Київського апеляційного господарського суду та згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Зубець Л.П., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 апеляційну скаргу залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надати докази доплати судового збору в сумі 638 грн.

18.05.2018 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої додана квитанція від 14.05.2018 про доплату 638 грн. судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2018 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 03.07.2018.

03.07.2018 розгляд апеляційної скарги не відбувся у зв'язку із перебуванням головуючого судді (судді - доповідача) Зеленіна В.О. на лікарняному.

У зв'язку із необхідністю призначення справи до розгляду після виходу головуючого судді Зеленіна В.О. з лікарняного, враховуючи перебування судді Зубець Л.П., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2018 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/21195/17.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2018 р., у зв'язку із перебуванням судді Зубець Л.П. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/21195/17 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Сітайло Л.Г., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2018 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження, призначено розгляд справи на 02.08.2018.

02.08.2018 позивач подав клопотання про витребування у відповідача копії кредитних договорів та інформації щодо суми зобов'язань і заборгованості.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 відкладено розгляд справи на 29.08.2018.

Третя особа явку представників у судове засідання не забезпечила. Про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення ухвали суду за адресою державної реєстрації.

Частиною 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та клопотання про витребування доказів, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення без змін, також заперечив проти задоволення клопотання позивача про витребування доказів.

Клопотання позивача про витребування доказів відхиляється колегією суддів, оскільки воно не відповідає приписам ст. 81 ГПК України, зокрема позивачем не зазначено заходи, яких він вжив для отримання цих доказів самостійно, відсутні докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доків, також не зазначені причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Статтями 269, 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

22.11.2016 між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Адор ЛТД", як поручителем, та відповідачем - Публічним акціонерним товариства Комерційний банк "Приватбанк", як кредитором, було укладено договір поруки №4Б13475И/П (далі - договір поруки).

Відповідно до п. 1 договору поруки його предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Біотрейд" (далі - боржник, третя особа у справі) своїх зобов'язань за:

- кредитним договором №4Б13475И від 07.08.2013 (далі - кредитний договір 1), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору-1;

- кредитним договором №4Б13524И від 28.08.2013 (далі - кредитний договір 2), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору-2;

- кредитним договором №4Б13525И від 30.08.2013 (далі - кредитний договір 3), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору-3;

- кредитним договором №4Б13610И від 23.10.2013 (далі - кредитний договір 4), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору-4;

- кредитним договором №4Б14069И від 13.02.2014 (далі - кредитний договір 5), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору-5.

Відповідно до п.7 Договору у випадку порушення Поручителем зобов'язання, передбаченого п.6 цього договору, Кредитор та Поручитель прийшли згоди, що Кредитор має право в рахунок погашення боргу за кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать Поручителю і знаходяться на його рахунках у ПАТ КБ "Приватбанк".

Згідно з п.8 Договору до Поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права Кредитора за кредитним договором і договору (ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед Кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

У п.10 Договору зазначено, що Кредитор зобов'язаний у випадку виконання Поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати Поручителю впродовж 5 робочих днів Банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Дострокове розірвання цього Договору здійснюється за письмовою згодою Сторін. (п.14 Договору).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов Договору поруки з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Адор ЛТД" на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк було списано грошові кошти у загальній сумі 701 568 673,78 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№ 4, 5, 6, 7, 8 від 23.11.2016 із зазначенням призначення платежу: "виконання зобов'язань за кред. дог. №4Б13475И від 07.08.2013; №4Б13524И від 28.08.2013; №4Б13525И від 30.08.2013; №4Б13610И від 23.10.2013; №4Б14069И від 13.02.2014 згідно з дог поруки №4Б13475И/П від 22.11.2016 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідно до п.8 договору поруки Відповідач повинен був передати належним чином завірені копії документів, що підтверджують обов'язки боржників за кредитним договором, проте станом на день звернення до суду не виконав свої зобов'язання. Таким чином, позивач, не отримавши необхідні документи для стягнення грошових коштів з боржника, не маючи можливість використовувати правочини, які забезпечували виконання зобов'язань з боку боржника, втратив зацікавленість в подальшому виконанні договору поруки та зазнав значних збитків. За таких підстав, просив Суд розірвати з 30.11.2016 року Договір поруки №4Б13475И/П від 23.11.2016, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Адор ЛТД" та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк".

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено того, що невиконання відповідачем зобов'язань з передання копій документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами, значною мірою позбавило товариство того, на що воно розраховувало при укладенні договору.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору поруки №4Б13475И/П від 22.11.2016, який за правовою природою є договором поруки.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно з частиною першою ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Нормами статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ч. ч. 1,2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як зазначено вище, у пункті 10 Договору поруки сторони домовились, що відповідач зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Тобто, у даному випадку умовами укладеного між сторонами Договору поруки чітко встановлено обов'язок відповідача надати не кредитну справу або оригінали договорів, а саме належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язок боржників.

Крім того, законодавцем не передбачено передачу кредитором поручителю саме кредитної справи чи оригіналів документів, які підтверджують обов'язок боржника, оскільки з огляду на ч. 3 ст. 553 ЦК України та ч. 3 ст. 556 ЦК України поручителем може бути кілька осіб і до кожного з них хто виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним.

За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Таким чином, позивач має право вимагати виконання зобов'язання щодо передачі йому впродовж 5 робочих днів належним чином посвідчених копій документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором. Однак, у матеріалах справи відсутні належні докази звернення позивача до відповідача з вимогою передати копії документи.

Посилання скаржника на судові рішення у справі №910/13669/17 відхиляються колегією суддів, оскільки предметом розгляду вказаної справи були вимоги позивача про витребування оригіналів документів, а не їх копій.

Слід також зазначити, що положеннями ст.556 ЦК України передбачено, що після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Наслідки, передбачені у вищезгаданій ст. 556 ЦК України, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання, що узгоджується з положенням п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Натомість часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15 та від 07.10.2015 у справі № 6-932цс15).

Позивачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивач погасив повністю всі зобов'язання боржника за кредитними договорами, а не їх частину. Крім того, в договорі поруки відсутня вказівка на суму конкретних зобов'язань боржника, за виконання яких поручився позивач.

Також, як зазначалось вище, зі змісту договору поруки вбачається, що у випадку невиконання боржником п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору (п. 5, п. 6 договору поруки).

Однак, в матеріалах справи відсутні докази направлення банком письмових вимог, адресованих позивачу, як поручителю, щодо погашення заборгованості за боржника за кредитним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 14 договору визначено, що дострокове розірвання договору здійснюється за письмовою згодою сторін.

Проте, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження дотримання сторонами порядку розірвання Договору поруки відповідно до норм чинного законодавства України та умов спірного договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Враховуючи, що позивачем не доведено, що зі сплатою ним 701 568 673,78 грн. у відповідача виник обов'язок щодо передачі позивачу копій документів, які підтверджують повне виконання зобов'язання ТОВ "Біотрейд" перед відповідачем за кредитними договорами, не вчинення таких дій не може вважатися порушенням Договору поруки.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, приписи ст. 651 Цивільного кодексу України пов'язують можливість розірвання договору у зв'язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення договору визначається за об'єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того на, що особа розраховувала при укладенні договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено, що сам лише факт невиконання відповідачем зобов'язань з передання копій документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами, значною мірою позбавило позивача того, на що він розраховував при укладенні Договору поруки, що є необхідною умовою для задоволення вимог про розірвання такого договору.

Позивачем не подано суду доказів, підтверджуючих, що не передання відповідачем копій вказаних вище кредитних договорів є істотним порушенням, внаслідок якого позивач позбавився можливості вимагати від боржника (ТОВ "Біотрейд") повернення (сплати) коштів, сплачених позивачем за договором поруки. Зокрема позивачем не подано суду доказів, підтверджуючих звернення до боржника щодо повернення сплачених позивачем коштів, звернення до нього з претензією, позовом, з яких би вбачалось, що саме внаслідок не передачі відповідачем кредитних договорів позивач не може отримати від боржника належні йому кошти.

Посилання скаржника, в обґрунтування наявності збитків, на судову справу №904/9850/17, щодо стягнення з нього на користь відповідача заборгованості за кредитним договором, відхиляється колегією суддів, оскільки провадження у вказаній справі було закрито, а постановою Верховного Суду від 16.07.2018 у справі №904/9850/17 встановлено, що згідно листів №Е.65.0.0.0/3-146183 від 24.11.2017 та №20.1.0.0.0/7-167748 від 04.01.2018, за підписом в.о. голови правління Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", банк повідомив суд, що позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "АДОР ЛТД" була несанкціоновано подана невідомими особами від імені Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" із застосуванням підроблених документів, а Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" не подавало такого позову, копія довіреності, додана до позову, використана незаконно, відповідні платіжні доручення не завірені належним чином та з приводу даних фактів банком подана заява до правоохоронних органів, внаслідок чого порушено кримінальне провадження за номером в ЄРДР 0004019.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Бруманеску проти Румунії" дійшов висновку про те, що принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права, і для того, щоб судове рішення відповідало вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно, щоб воно було розумно передбачуваним. Отже, забезпечення єдності судової практики є нічим іншим, як реалізацією принципу правової визначеності.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Редакція газети "Правоє дело" та Штекель проти України" зазначено, що в рішенні національного суду є можливим посилання на рішення українських судів, у яких останні схильні до відповідного тлумачення законодавчих положень, котрими врегульовані подібні відносини, або в яких був загальний підхід у таких справах (п.56), та, що відповідне тлумачення або загальних підхід національних судів у таких справах має впливати на прийняття рішення в подібних відносинах.

Колегією суддів, з огляду на зазначену практику Європейського суду з прав людини, при розгляді даної справи врахований загальних підхід щодо розгляду спорів про розірвання договорів поруки з аналогічних підстав, який викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.07.2018 у справі №910/20312/17, від 18.07.2018 у справі №910/20183/17, від 19.06.2018 у справі №910/21148/17.

Відповідно до ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи, які викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2018 у справі № 910/21195/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Адор ЛТД" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2018 у справі № 910/21195/17 - без змін.

2. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/21195/17.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29.08.2018.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Л.Г. Сітайло

Б.О. Ткаченко