ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" серпня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/734/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Д'яченко Т.Г.

При секретарі судового засідання Воровіній Т.О.

розглянувши справу №916/734/18

За позовом: Публічного акціонерного товариства „ОДЕСАГАЗ"

До відповідача: Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси"

Про стягнення 21510287,71 грн.

за участю:

Від позивача: Кокошко В.А., за довіреністю

Від відповідача: Гніденко Б.Ю., за довіреністю

Встановив: Позивач - Публічне акціонерне товариство „ОДЕСАГАЗ" звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. № ГСОО 786/18 від 20.04.2018р.) до Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси" про стягнення 21510287,71 грн.

Позовні вимоги позивача у справі - Публічного акціонерного товариства „ОДЕСАГАЗ" обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача - Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси" прийнятих на себе зобов'язань за умовами укладеного Договору розподілу природного газу №008370/ТМО-23/16 від 31.12.2015р. та направлено на стягнення основного боргу розмірі 20948830,11 грн., 3% річних у розмірі 45544,72 грн., та пені у розмірі 515912,88 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.04.2018р. прийнято позовну заяву (вх. № ГСОО 786/18 від 20.04.2018р.) Публічного акціонерного товариства „ОДЕСАГАЗ" до розгляду та відкрито провадження у справі №916/734/18, справу №916/734/18 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі в засіданні суду.

21.05.2018р. до господарського суду Одеської області представником відповідача надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог.

21.05.2018р. представником Публічного акціонерного товариства „ОДЕСАГАЗ" подано заяву про зменшення позовних вимог, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача основний борг розмірі 8270728,79 грн., 3% річних у розмірі 45544,72 грн., та пеню у розмірі 515912,88 грн., а також просив суд повернути надмірно сплачений судовий збір.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.06.2018р. повернуто з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства „ОДЕСАГАЗ" суму надлишково сплаченого судового збору у розмірі 190171,52 грн. сплаченого за подання позовної заяви до суду.

13.06.2018р. до господарського суду Одеської області представником позивача надано відповідь на відзив відповідача.

Також, 13.06.2018р. до господарського суду Одеської області представником позивача надано пояснення по справі.

18.06.2018р. представником відповідача супровідним документом було залучено копії документів.

18.06.2018р. до господарського суду Одеської області представником Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси" надано доповнення (пояснення) на позовну заяву.

18.07.2018р. до господарського суду Одеської області представником позивача надано доповнення до відповіді на відзив, з урахуванням доповнень відповідача від 14.06.2018р.

23.07.2018р. до господарського суду Одеської області представником позивача надано заяву про зменшення позовних вимог, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача основний борг розмірі 1419536,92 грн., 3% річних у розмірі 45544,72 грн., та пеню у розмірі 515912,88 грн., а також просив суд повернути надмірно сплачений судовий збір.

20.08.2018р. до господарського суду Одеської області представником позивача надано заяву про зменшення позовних вимог, у якій позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг розмірі 437343,36 грн., 3% річних у розмірі 45544,72 грн., та пеню у розмірі 515912,88 грн., а також просив суд повернути надмірно сплачений судовий збір.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.08.2018р. повернуто з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства „ОДЕСАГАЗ суму надлишково сплаченого судового збору у розмірі 117500,79 грн. сплаченого за подання позовної заяви до суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

04 січня 2016 року Комунальним підприємством "Теплопостачання міста Одеси" (далі - Споживач) було підписано заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (ПАТ "ОДЕСАГАЗ" - Оператор ГРМ), згідно якої Комунальне підприємство "Теплопостачання міста Одеси" приєдналось до умов Типового договору розподілу природного газу №008370/ТМО-23/16 від 31.12.2015р., затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2498.

Позивач у справі зазначає, що підписанням заяви-приєднання Комунальне підприємство "Теплопостачання міста Одеси" (Споживач) та Публічне акціонерне товариство "ОДЕСАГАЗ" (Оператор ГРМ) фактично було укладено Договір розподілу природного газу №008370/ТМО-23/16 від 31.12.2015р., який є договором приєднання, що був укладений з урахуванням ст.ст.633,634,641, 642 Цивільного кодексу України не невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної Споживачем заяви- приєднання за формою, наведеною у додатку 2 до цього договору.

Відповідно до п.п. 1.1 - 1.4 Договору розподілу природного газу №№008370/ТМО-23/16 від 31.12.2015р., цей Типовий договір розподілу природного газу (далі - Договір) є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об'єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України „Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494 ( далі - Кодекс газорозподільних систем).

Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633,634,641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідно до п. 2.1 Договору, Оператор ГРМ зобов'язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Умовами 6.1 Договору передбачено, що оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

В пункті 6.2 Договору зазначено, що тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов'язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

Відповідно до п. 6.3 Договору, розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Згідно до п. 6.4 Договору передбачено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок Оператора ГРМ.

Згідно з п. 6.5 Договору, у разі виникнення у Споживача заборгованості за цим Договором, сторони можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього Договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості Оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від Споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення.

Укладення сторонами та дотримання Споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє Споживача від виконання поточних зобов'язань за цим Договором. У разі відсутності графіка погашення заборгованості або його недотримання чи несплати поточних платежів Оператор ГРМ має право у порядку, визначеному цим Договором, припинити або обмежити розподіл (споживання) природного газу на об'єкт Споживача до повного погашення заборгованості.

Позивач зазначає, що у зв'язку з неналежним виконанням умов Договору, відповідач не здійснював своєчасну оплату за використаний природний газ, що призвело до заборгованості, яка станом на 19.04.2018р. становила грошову суму у розмірі 20948830,11грн.

А саме в лютому 2018р. заборгованість становила 14278489,55 грн. та у березні 2018р. заборгованість становила 15153534,71 грн.

Відповідно до п. 8.2. Договору, у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної обліковою ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пені, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У зв'язку з неналежним виконання з боку відповідача договірних зобов'язань, позивачем було здійснено нарахування пені та 3% річних за період з 11.03.2018р. по 18.04.2018р. на суму заборгованості у розмірі 14278489,55 грн., що виникла у лютому 2018р. та період з 11.04.2018р. по 18.04.2018р. на суму заборгованості у розмірі 15153534,71 грн., що виникла у березні 2018р.

Проте, під час розгляду справи відповідачем було перераховано грошові кошти на користь позивача за даним договором, у зв'язку з чим, станом на 20.08.2018р. за Комунальним підприємством „Теплопостачання міста Одеси" за даними позивача рахується основний боргу у розмірі 434343,36 грн.

У зв'язку з чим позивачем до суду було надано відповідну заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг розмірі 437343,36 грн., 3% річних у розмірі 45544,72 грн., та пеню у розмірі 515912,88 грн.

Позовні вимоги позивача у справі - Публічного акціонерного товариства „ОДЕСАГАЗ" обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача - Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси" прийнятих на себе зобов'язань за умовами укладеного Договору розподілу природного газу №008370/ТМО-23/16 від 31.12.2015р. та направлено на стягнення основного боргу розмірі 434343,36 грн., 3% річних у розмірі 45544,72 грн., та пені у розмірі 515912,88 грн.

Відповідач - Комунальне підприємство „Теплопостачання міста Одеси" заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, зазначаючи суду наступне.

Відповідач вказував суду, що чинним законодавством України встановлено правові підстави надання та отримання послуг з розподілу природного газу, оператором ГРМ замовнику, виключно на умовах типового договору розподілу природного газу, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, при цьому суб'єкти, у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту, а у споживача відсутня можливість отримувати послуги альтернативним шляхом.

Також, відповідач пояснював суду, що на підставі Постанови КМУ від 18.06.2014р. №217 „Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язку" НКРЕКП постановами від 29.01.2016р. №125, від 29.02.2016р. №268 та від 10.03.2016р. №298 визначила нормативи перерахування коштів позивачу, що надходять відповідачу як плата. Дані постанови є чинними та підлягають застосуванню до спірних відносин сторін.

Відповідач зазначає, що він здійснив усі залежні від нього заходи для дотримання вимог чинного законодавства щодо проведення розрахунків в частині оплати вартості природного газу - на рахунок постачальника із спеціальними обов'язками, послуг з розподілу природного газу - на оператора газорозподільної системи. Відповідач дотримувався нормативів перерахування коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання.

Також під час розгляду справи відповідач пояснював, що між сторонами наявні розбіжності щодо суми боргу. Відповідач зазначав суду, що ним на користь позивача перераховано на 133507,94 грн. більше ніж зазначено позивачем у реєстрі оплат.

На дані твердження відповідача, позивачем було пояснено суду, що при надходженні від Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси" відповідних грошових коштів, вони на підставі положень ст. 534 ЦК України були розподілені на погашення заборгованості по оплаті судового збору у справах №916/2025/16 та №916/665/16, де судами було винесені рішення на підставі правочину, борг за яким є предметом розгляду у даній справі.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд при прийняті рішення у даній справі зменшити розмір пені на 70%.

В свою чергу, позивач зазначав, що заперечує проти такої вимоги позивача та просить суд задовольнити вимоги позивача в повному обсязі.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши у судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст. 193 ГК України).

Згідно з п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 3 ст. 184 Господарського кодексу України передбачено, що укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Як встановлено судом, правовідносини між Публічним акціонерним товариством "ОДЕСАГАЗ" та Комунальним підприємством "Теплопостачання міста Одеси" виникли на підставі заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу від 04 січня 2016 року, згідно якої Комунальне підприємство "Теплопостачання міста Одеси" приєдналось до умов Типового договору розподілу природного газу №008370/ТМО-23/16 від 31.12.2015р., затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2498.

В силу положень ст. 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Таким чином, з огляду на факт подання відповідачем заяви про приєднання до умов договору розподілу природного газу №008370/ТМО-23/16 від 31.12.2015р., який за своєю природою є публічним договором, а також внаслідок підписання примірнику даного документу обома сторонами, суд доходить висновку, що вказаний договір є укладеним з моменту подання даної заяви КП "Теплопостачання міста Одеси" .

Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633,634,641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідно до ст. 40 Закону України „Про ринок природного газу", розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Відповідно до ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України, договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1. ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до наявних у матеріалах справи актів приймання-передачі природного газу №008370/02 від 28.02.2018р. та №008370/03 від 31.03.2018р., відповідачем було прийнято від позивача природний газ в загальному обсязі 66449978 куб.м. на загальну суму 29432024,26грн.

Наведеним підтверджується факт надання позивачем послуг за Договором протягом лютого-березня 2018р.

Проте, під час розгляду справи відповідачем було перераховано грошові кошти на користь позивача за даним договором, у зв'язку з чим, станом на 20.08.2018р. за Комунальним підприємством „Теплопостачання міста Одеси" рахується основний боргу у розмірі 434343,36 грн.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Комунальним підприємством „Теплопостачання міста Одеси" прийнятих на себе зобов'язань за умовами Типового договору розподілу природного газу №008370/ТМО-23/16 від 31.12.2015р., затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2498 щодо своєчасно сплати вартості отриманого природного газу, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме Заявкою від 04.01.2016р., Договору розподілу природного газу №008370/ТМО-23/16 від 31.12.2015р., затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2498., Актами приймання-передачі природного газу від 28.02.2108р. та від 31.03.2018р. у зв'язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 437343,36грн. - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем було здійснено нарахування пені за період з 11.03.2018р. по 18.04.2018р. на суму заборгованості у розмірі 14278489,55 грн., що виникла у лютому 2018р. та за період з 11.04.2018р. по 18.04.2018р. на суму заборгованості у розмірі 15153534,71 грн., що виникла у березні 2018р.

Загальний боргу зі сплати пені становить грошову суму у розмірі 515912,88 грн.

Суд, переривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем пені у розмірі 515912,88 грн., вважає такий розрахунок вірним, а вимоги про її стягнення правомірними.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти (п. 6.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Позивачем було здійснено нарахування 3% річних за період з 11.03.2018р. по 18.04.2018р. на суму заборгованості у розмірі 14278489,55 грн., що виникла у лютому 2018р. та за період з 11.04.2018р. по 18.04.2018р. на суму заборгованості у розмірі 15153534,71 грн., що виникла у березні 2018р.

Суд, переривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем 3 % річних у розмірі 45544,72 грн., вважає такий розрахунок вірним, а вимоги про їх стягнення правомірними.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства „ОДЕСАГАЗ" зі стягненням з Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси" основного боргу розмірі 437343,36 грн., 3% річних у розмірі 45544,72 грн., та пеню у розмірі 515912,88 грн.

Щодо заперечень відповідача та вимог про зменшення розміру пені на 70% суд зазначає, що такі вимоги відповідача залишаються без задоволення, оскільки по перше, умови укладеного між сторонами договору є однаковими для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України „Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494.

Даний Договір не розповсюджується на будь-які інші відносини відповідача з третіми особами, а вчасність надходження коштів відповідачу не випливає на порядок та строки проведення розрахунків, оскільки дана обставина не обумовлена умовами Договору.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 229 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ст. 617 Цивільного Кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відсутність коштів, не є підставою для застосування звільнення від відповідальності або зменшення його розміру.

Також судом не приймаються до уваги доводи відповідача щодо розбіжностей сум перерахованих останнім на користь позивача.

Відповідно до ст. 534 Цивільного Кодексу України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Позивачем було правомірно зараховано сплачені відповідачем кошти на погашення судового збору, оскільки позивач звертався до суду, з відновленням свого порушеного права, а саме про стягнення з відповідача заборгованості за Договором розподілу природного газу №008370/ТМО-23/16 від 31.12.2015р., у зв'язку з неналежним виконанням з боку відповідача зобов'язань щодо своєчасної оплати вартості отриманого природного газу.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Підсумовуючи вищевикладене, надавши відповіді на доводи учасників справи, суд приходить до висновку, що заперечення відповідача є такими є не відповідають дійсним обставинам справи, а вимоги позивача у даній справі обґрунтовані та підтверджені доказами.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 14982,01 грн. покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України у зв'язку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Публічного акціонерного товариства „ОДЕСАГАЗ" - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси" (реквізити) на користь Публічного акціонерного товариства „ОДЕСАГАЗ" (реквізити) основний борг у розмірі 437343 (чотириста тридцять сім тисяч триста сорок три) грн. 36 коп., 3% річних у розмірі 45 544 (сорок п'ять тисяч п'ятсот сорок чотири) грн. 72 коп., пеню у розмірі 515 912 (п'ятсот п'ятнадцять тисяч дев'ятсот дванадцять) грн. 88 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 14982 (чотирнадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят дві) грн. 01 грн.

Повний текст рішення складено 27 серпня 2018 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та відповідно до п.п. 17.5. п. 17 Розділу ХІ „Перехідні положення" ГПК України може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д'яченко