ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2018 року м. Дніпро Справа № 904/1493/18

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Імпорт"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Мельниченко І.Ф.), ухвалене у м. Дніпро 29.05.2018р. (дата складання повного тексту рішення - 04.06.2018р.) у справі № 904/1493/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Імпорт", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Простосервіс", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 21 800, 00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Імпорт" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Простосервіс" про стягнення 21 757,00грн., що складають суму заборгованості за поставлений товар та 43,00 грн. - річних.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2018р. у справі № 904/1493/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до апеляційного господарського суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Імпорт" з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить суд скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2018р. у справі № 904/1493/18 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Так, в обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на подання ним суду першої інстанції податкової звітності, якою підтверджується наявність між сторонами договірних відносин та постачання позивачем відповідачу товару на суму 21 757,00грн., який залишився не оплаченим, що не було враховано судом при прийнятті рішення.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.07.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Авто-Імпорт" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2018р. у справі № 904/1493/18 у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог ТОВ "Авто-Імпорт" посилається на те, що між ним, як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Простосервіс", як покупцем на підставі усної домовленості виникли правовідносини з поставки товару.

Так, позивач стверджує, що у період з листопада по грудень 2016р. останній здійснив поставку товару на адресу відповідача на загальну суму 21 757 грн., в підтвердження чого позивач долучив до матеріалів справи копії видаткових накладних № 2607 від 30.11.2016р., № 2824 від 14.12.2016р., № 2968 від 22.12.2016р., № 3027 від 28.12.2016р., № 3031 від 28.12.2016р. (а.с.15-24) та податкових накладних (а.с. 25-35).

Вказані вище видаткові накладні ТОВ "Авто-Імпорт" направив на адресу ТОВ "Простосервіс" із претензією № 35 від 23.02.2018р., проте останній вказані видаткові накладні не підписав, вартість поставленого товару не оплатив, що і є причиною звернення позивача з даним позовом до господарського суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту поставки відповідачу товару за вищенаведеними накладними на загальну суму 21 757,00 грн., а відтак і виникнення у відповідача зобов'язання з його оплати, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

За ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Приписами ч. 1 ст. 208 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами, а також між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, що виконуються сторонами у момент їх вчинення.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК).

Частиною 1 ст. 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Факт поставки товару ТОВ "Простосервіс" позивач підтверджує видатковими накладними № 2607 від 30.11.2016р., № 2824 від 14.12.2016р., № 2968 від 22.12.2016р., № 3027 від 28.12.2016р., № 3031 від 28.12.2016р. на загальну суму 21 757,00грн.

Проте, вищенаведені видаткові накладні не містять підписів повноважного працівника відповідача про отримання товару, тому не є належними доказами такого отримання, оскільки, як вірно вказано судом першої інстанції, не відповідають вимогам до первинного документа встановленим Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88.

Відсутні в матеріалах справи і інші докази, які б підтверджували факт постачання товару відповідачу, зокрема товарно-транспортні накладні, довіреність представника відповідача на прийняття товарно-матеріальних цінностей, акт прийому-передачі тощо.

За наведених обставин та враховуючи, що податкові зобов'язання формуються саме позивачем, погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем податкові накладні не є належними та допустимими доказами у справі.

З огляду на усе вищевикладене, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі від 29.05.2018р. відсутні.

Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті скаржником судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2643,00грн. слід покласти на останнього.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Імпорт" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2018р. у справі № 904/1493/18 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2018р. у справі № 904/1493/18 - залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у сумі 2643,00грн. покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Імпорт".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков