ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2018 р. Справа № 920/169/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Барбашова С.В., суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників сторін:

позивача - Рибницька І.О. (довіреність від 09.11.2017, посвідчення №3582 від 06.10.2010),

відповідача - Петренко О.М. (ордер №35878 від 14.05.2018, посвідчення №21/1190 від 07.07.2017), Шкриль Л.Г (особисто),

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх.1116С/3-38) на рішення господарського суду Сумської області, ухвалене 16.05.2018р. об 12:07 год. у приміщенні вказаного суду, суддею Резніченко О.Ю. у справі №920/169/18

за позовом Товариства реалізації інженерних задач "ТРІЗ" ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю), м.Чернігів

до Фізичної особи-підприємця Шкриль Лариси Григорівни, м.Суми

про стягнення 300000 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій посилаючись на положення статті 1212 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача 300000 грн. безпідставно отриманих грошових коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач помилково перерахував відповідачу за платіжним дорученням №2392 від 24.10.2016 грошові кошти із зазначенням в графі призначення платежу - оплата за надання юридичних послуг згідно договору без номеру від 14.01.2014. Як зазначає позивач, вказаний договір між сторонами не укладався, будь-які зобов'язання сторін на його виконання не існують, відсутні документи, які б підтверджували правомірність отримання відповідачем грошових коштів.

Рішенням господарського суду Сумської області від 16.05.2018 у справі №920/169/18 в позові відмовлено.

В наведеному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про те, що договір від 14.01.2014 про надання юридичних послуг укладався між позивачем та відповідачем, у зв'язку з чим у позивача були наявні правові підстави для перерахування відповідачу 300000 грн. за платіжним дорученням № 2392 від 24.10.2016, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин сторін положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом всіх обставин справи, просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про недоведеність факту укладення між сторонами договору від 14.01.2014 про надання юридичних послуг, який суд першої інстанції визнав встановленим. Позивач також зазначає про те, що надані відповідачем акти виконаних робіт за грудень 2014 не містять посилання на будь-який договір, інформації щодо обсягів господарської операції та вартості наданих послуг, у зв'язку з чим не можуть бути належними доказами в підтвердження виникнення зобов'язальних правовідносин між сторонами на підставі договору від 14.01.2014. Також позивач вважає, що місцевий господарський суд безпідставно не прийняв в якості доказів висновки судово-почеркознавчого дослідження та судової економічної експертизи, чим порушив норми статтей 76-79 ГПК України щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Позивач надав суду додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких, зокрема, зазначає про те, що при підписанні документу із назвою «договір про надання юридичних послуг від 14.01.2014 року» не досягнуто згоди щодо загальної ціни договору, а надані до матеріалів справи акти виконаних робіт не містять детального переліку послуг та їх вартість, у зв'язку з чим неможливо встановити ціну вказаного договору.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема, зазначає про те, що спірний договір про надання юридичних послуг від 14.01.2014 підписаний та скріплений печатками підприємств; існування вказаного договору підтверджується також платіжним дорученням №2392 від 24.10.2016, в якому міститься посилання на договір б/н від 14.01.2014. Відповідач погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надані позивачем висновки судово-почеркознавчого дослідження та судової економічної експертизи не є допустимими та достовірними доказами в підтвердження позовних вимог. Відповідач вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Позивач, 24.10.2016 перерахував відповідачу грошові кошти в розмірі 300000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2392 (а.с.12 т.1).

Як зазначено в платіжному дорученні, призначення платежу: «оплата за надання юридичних послуг згідно договору б/н від 14.01.2014р.».

23.02.2018 позивач направив відповідачу вимогу №212 про повернення помилково сплачених грошових коштів в розмірі 300000 грн., в 7-денний строк з моменту отримання цієї вимоги (а.с.13 т.1).

Позивач заперечує факт укладення між сторонами договору про надання юридичних послуг від 14.01.2014.

В підтвердження своїх доводів позивач надав суду акт службового розслідування №3 від 05.03.2018, за висновками якого: на підприємстві відсутній договір б/н про надання юридичних послуг від 14.01.2014; платіжне доручення №2392 від 24.10.2016 містить помилкове призначення, у зв'язку із збереженням у системі «Клієнт-банк» та автоматичним копіюванням в подальшому такого призначення платежу при здійсненні платежів контрагенту; акти виконання робіт № 1 від 04.12.2014, № 2 від 18.12.2014, № 3 від 23.12.2014, № 4 від 29.12.2014, № 5 від 29.12.2014 оформлені з порушенням вимог законодавства, не містять посилань на будь-який договір, підписи директора на вказаних актах є підробними; відсутні докази надання юридичних послуг Шкриль Л.Г. в період з жовтня 2014 по грудень 2014 (а.с.18-20 т.1).

Позивач надав до матеріалів справи акти виконання робіт № 1 від 04.12.2014, № 2 від 18.12.2014, № 3 від 23.12.2014, № 4 від 29.12.2014, № 5 від 29.12.2014, підписані позивачем та відповідачем (а.с.22-26 т.1).

Вказані акти, як зазначає позивач, не відносяться до договору від 14.01.2014.

Позивач надав суду висновок судово-почеркознавчого дослідження № 524/525, складений 15.03.2018 судовим експертом Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса, відповідно до якого, підписи від імені керівника «ТРІЗ» ЛТД ТОВ - Марцинковського В.С. на актах виконаних робіт № 1 від 04.12.2014, № 2 від 18.12.2014, № 3 від 23.12.2014, № 4 від 29.12.2014, № 5 від 29.12.2014 виконані не ним, а іншою особою (а.с.143-161 т.1).

Також до матеріалів справи позивач надав докази знаходження директора «ТРІЗ» ЛТД ТОВ у відрядженнях в період з 22.12.2014 по 25.12.2014, з 28.12.2014 по 30.12.2014 (а.с. 27-44 т.1).

В підтвердження своїх доводів про відсутність будь-яких зобов'язань за договором від 14.01.2014, позивач надав суду висновок судової економічної експертизи №820, складений 08.05.2018 судовим експертом Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса, відповідно до якого, за результатами дослідження наданих документів, дебіторська заборгованість ФОП Шкриль Л.Г. в розмірі 1682000 грн. перед «ТРІЗ» ЛТД ТОВ станом на 20 квітня 2018 року документально підтверджена (а.с.5-17 т.2).

Відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що факт надання юридичних послуг за договором від 14.01.2014 та існування такого договору підтверджується актами виконаних робіт № 1 від 04.12.2014, № 2 від 18.12.2014, № 3 від 23.12.2014, № 4 від 29.12.2014, № 5 від 29.12.2014, а також доказами участі Шкриль Л.Г. в судових засіданнях та підготовки нею процесуальних документів у справах №920/459/14 та у справі №818/8656/13-а (а.с.178-203 т.1).

Відповідач зазначає про те, що позивачем та відповідачем були укладені та виконувались 4 договори про надання юридичних послуг: від 30.12.2013, від 14.01.2014, від 31.12.2014, від 30.11.2015, стягнення заборгованості за якими є предметом судового розгляду у інших справах.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 14.12.2017 у справі №927/987/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду, стягнуто з «ТРІЗ» ЛТД ТОВ на користь ФОП Шкриль Л.Г. заборгованість в розмірі 292000 грн. за договором б/н про надання юридичних послуг від 31.12.2014 (а.с.220-222 т.1).

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 19.04.2018 у справі №927/986/17 відмовлено в задоволенні позовних вимог ФОП Шкриль Ф.Г. про стягнення з «ТРІЗ» ЛТД ТОВ заборгованості в розмірі 600000 грн. за договором про надання юридичних послуг від 30.12.2013 (а.с.40-58 т.2).

В матеріалах справи міститься договір про надання юридичних послуг від 30.12.2013, а також акти виконаних робіт до нього: №1 від 05.10.2014, №2 від 17.10.2014, №3 від 24.10.2014, №4 від 07.11.2014, №5 від 18.11.2014, №6 від 28.11.2014, №7 від 04.12.2014, №8 від 12.12.2014, №9 від 23.12.2014, №10 від 30.12.2014 (а.с.227-237 т.1).

До матеріалів справи надано договір про надання юридичних послуг від 03.03.2014, укладений між позивачем та відповідачем (а.с.33 т.2).

Відповідач також зазначає про те, що при проведенні податкової перевірки, позивач надав первинні документи, зокрема, щодо здійснення господарських операцій між «ТРІЗ» ЛТД ТОВ та ФОП Шкриль Л.Г. на суму 670000 грн. за договором від 14.01.2014. Як зазначає відповідач, вказані суми позивач відніс до складу валових витрат, що підтверджується додатками до акту №63/2202/21103448/23 від 14.04.2016 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ТРІЗ» ЛТД (а.с.204-219 т.1).

Колегія суддів враховує наступне.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

До матеріалів справи надано договір про надання юридичних послуг від 14.01.2014, укладений між «ТРІЗ» ЛТД ТОВ, як замовником та ФОП Шкриль Л.Г., як виконавцем (а.с.172 т.1).

Вказаний договір підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

За умовами вказаного договору (п.1), виконавець бере на себе зобов'язання з надання юридичних послуг замовнику, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані виконавцем юридичні послуги на умовах договору.

Згідно п.4.1 договору, за надані послуги замовник сплачує виконавцеві грошові кошти щомісячно згідно акту виконаних робіт.

Договір набирає чинності з дня його підписання і діє до його виконання (п.7.2 договору).

Факт укладення сторонами вказаного договору підтверджується також постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2018 у справі №927/987/17, в якій суд, зокрема, встановив, що «ТРІЗ» ЛТД ТОВ оплачував ФОП Шкриль Л.Г. надані послуги за договором від 14.01.2014 протягом вересня 2015-лютого 2017.

В рішенні господарського суду Чернігівської області від 19.04.2018 у справі №927/986/17 також встановлено, що «ТРІЗ» ЛТД ТОВ протягом вересня 2015-лютого 2017 року перераховував ФОП Шкриль Л.Г. грошові кошти з призначенням платежу: «оплата за надання юридичних послуг згідно договору б/н від 14.01.2014».

Враховуючи наведене, доводи позивача про помилку у призначенні платежу, у зв'язку із збереженням у системі «Клієнт-банк» та автоматичним копіюванням в подальшому такого призначення платежу при здійсненні платежів контрагенту, а також доводи про неукладеність договору від 14.01.2014 колегія суддів оцінює критично.

Грошові кошти, перераховані за платіжним дорученням №2392 від 24.10.2016, містять призначення платежу «оплата за надання юридичних послуг згідно договору від 14.01.2014р.».

Відповідач наполягає, шо грошові кошти в розмірі 300000 грн. є оплатою за надані відповідачем послуги, що підтверджується актами виконаних робіт № 1 від 04.12.2014, № 2 від 18.12.2014, № 3 від 23.12.2014, № 4 від 29.12.2014, № 5 від 29.12.2014.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Таким чином, саме на відповідача покладено обов'язок довести обставини, на які він посилається, а саме, обгрунтованість перерахування позивачем грошових коштів в розмірі 300000 грн. та надання ним позивачу юридичних послуг за договором від 14.01.2014 на вказану суму.

Надані позивачем до матеріалів справи акти виконаних робіт не містять посилання на будь-який договір (а.с.22-26 т.1).

Відповідач також надав свої екземпляри цих же актів, які співпадають за змістом, датою складання, однак містять посилання на договір про надання юридичних послуг від 14.01.2014, яке виконано рукописним способом (а.с.173-177 т.1).

Враховуючи вказані розбіжності, судова колегія не вважає достовірною, вказану в наданих відповідачем актах інформацію стосовно того, що вони відносяться саме до договору від 14.01.2014.

У зв'язку із цим, акти виконаних робіт № 1 від 04.12.2014, № 2 від 18.12.2014, №3 від 23.12.2014, № 4 від 29.12.2014, № 5 від 29.12.2014 оцінюються судом як такі, що не містять посилань на будь-який договір.

Крім того, відповідно до актів виконаних робіт №3 від 23.12.2014, №4 від 29.12.2014, №5 від 29.12.2014, позивачу надані відповідачем, зокрема, наступні послуги: надання консультацій в сфері податкового законодавства, надання консультацій в сфері зовнішньо-економічних відносин, надання консультацій з оформлення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, надання допомоги в проведенні претензійної роботи, вивчення нормативної бази з питань валютного законодавства по взаємовідносинах з підприємствами Російської Федерації, підготовка документів для відрядження працівників «ТРІЗ» ЛТД ТОВ, вивчення стану заборгованості ТОВ «Іскра-Турбогаз» Росія перед «ТРІЗ» ЛТД ТОВ, підготовка позовної заяви, направлення до суду, судове супроводження, нормативні рекомендації, надані керівництву підприємства в електронному вигляді.

В підтвердження надання позивачу вказаних послуг відповідач не надав жодних доказів, зокрема, підготовка позовної заяви «ТРІЗ» ЛТД ТОВ до ТОВ «Іскра-Турбогаз» Росія, проведення претензійної роботи, підготовка документів для відрядження працівників «ТРІЗ» ЛТД ТОВ не підтверджується документально.

Неможливо також встановити факт надання відповідачем консультацій в сфері податкового законодавства та оформлення договорів купівлі - продажу.

Нормативні рекомендації, надані керівництву в електронному вигляді, не підтверджені, зокрема, роздруківками з електронної пошти відповідача.

Крім того, з наведених актів неможливо встановити фактичний обсяг та вартість кожної послуги, яка в них перелічена.

В актах зазначено, що за надані юридичні послуги замовником сплачено: за актом №3 від 23.12.2014 - 140000 грн., за актом №4 від 29.12.2014 - 200000 грн., за актом №5 від 29.12.2014 - 225000 грн.

З наведеного вбачається, що станом на день складання актів, позивачем вже були оплачені перелічені в актах послуги.

В договорі від 14.01.2014 (п.4.1) передбачено оплату щомісячними платежами за виконану роботу, тобто, узгоджено порядок оплати кожного місяця.

Натомість, акти, на які посилається відповідач, як на доказ виконання ним договору від 14.01.2014р., підписані тільки в грудні 2014р. на загальну суму 670000 грн.

Відповідачем не доведено можливість виконання ним юридичних послуг на вказану суму лише у грудні 2014р.

Посилання відповідача на виконання ним послуг на суму 670000 грн. за вказаними актами протягом 2014 року свідчить про їх неналежність, як доказів виконаних робіт.

Крім того, грошові кошти в сумі 300000 грн., стягнення яких є предметом позову у цій справі, перераховані відповідачу у жовтні 2016.

Жодний із актів не містить вартості наданих послуг на суму 300000 грн.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що вказані грошові кошти сплачено позивачем за послуги, перелічені в актах №№3-5 за грудень 2014.

Відповідно до акту №2 від 18.12.2014, відповідач надав позивачу наступні послуги: підготовка позовної заяви про визнання нечинним та скасування повідомлення-рішення ДПІ у м.Сумах від 13.09.2013; участь в судовому засіданнях Сумського окружного адміністративного суду у справі №818/8656/13-а за позовом «ТРІЗ» ЛТД ТОВ до ДПІ у м.Сумах; підготовка додаткових пояснень у справі №818/8656/13-а; підготовка матеріалів до Харківського адміністративного апеляційного суду у справі №818/8656/13-а; участь в засіданні Харківського адміністративного апеляційного суду у справі №818/8656/13-а; підготовка матеріалів до Вищого адміністративного суду України у справі №818/8655/13-а.

Відповідачем в підтвердження надання послуг за вказаним актом надано суду ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2014 у справі №818/8656/13-а (а.с.178 т.1), письмові пояснення у справі 3818/8656/13-а (а.с.188 т.1), апеляційна та касаційна скарги у справі №18/8656/13-а (а.с.190-203 т.1).

З вказаних документів вбачається, що позовна заява про визнання нечинним та скасування повідомлення-рішення ДПІ у м.Сумах від 13.09.2013 готувалась відповідачем у 2013, оскільки 17.12.2013 датована постанова Сумського окружного адміністративного суду у справі №818/8656/13-а.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду у справі №818/8656/13-а ухвалена 18.02.2014.

Враховуючи наведене, послуги з юридичного супроводження відповідачем справи №818/8656/13-а надавались ним позивачу в 2013 - лютому 2014 року.

Надана відповідачем касаційна скарга у справі №818/8656/13-а не містить дати її складання.

В акті №2, який складено та підписано сторонами у грудні 2014, зазначено, що за надані юридичні послуги замовником сплачено 25000 грн.

Відповідно до акту №1 від 04.12.2014, позивачу надані наступні послуги: підготовка пояснень у справі №920/459/14 за позовом «ТРІЗ» ЛТД ТОВ до ТОВ «Автодом Пассаж»; участь в судових засіданнях господарського суду Сумської області у справі №920/459/14.

За надані послуги, як зазначено в акті, замовником сплачено 80000 грн.

Відповідач надав суду рішення господарського суду Сумської області від 19.05.2014 у справі №920/459/14, яке було прийнято за участю Шкриль Л.Г.

З наданих відповідачем документів вбачається, що ним надавались послуги позивачу у 2013, лютому 2014 та травні 2014 року.

За умовами п.4.1 договору про надання юридичних послуг від 14.01.2014, за надані послуги замовник сплачує щомісяця, згідно акту виконаних робіт.

Акти виконаних робіт №1 та №2 складено лише в грудні 2014, у зв'язку з чим вони не можуть підтверджувати виконання робіт у 2013, лютому 2014, травні 2014 року.

Крім того, в матеріалах справи міститься договір про надання юридичних послуг від 03.03.2014, укладений між позивачем та відповідачем (а.с.33-34 т.2).

Предметом вказаного договору є, зокрема, надання виконавцем юридичних послуг позивачу щодо стягнення заборгованості з ТОВ «Автодом Пассаж» (п.2.1.5 договору).

Враховуючи наведене, наявні підстави вважати, що акт №1 від 04.12.2014, в якому зазначено про надання юридичних послуг при розгляді справи за позовом «ТРІЗ» ЛТД ТОВ до ТОВ «Автодом Пассаж», складений на виконання умов договору від 03.03.2014.

Акт №2 неможливо співвіднести з договором про надання юридичних послуг від 14.01.2014 та платіжним дорученням позивача №2392 на перерахування відповідачу 300000 грн. Вартість послуг за вказаним актом не відповідає сумі перерахованих відповідачу грошових коштів. При цьому, в акті відсутнє посилання на наявність заборгованості.

Стосовно висновку судово-почеркознавчого дослідження № 524/525 від 15.03.2018, відповідно до якого, підписи від імені керівника позивача - Марцинковського В.С. на актах виконаних робіт № 1 від 04.12.2014, № 2 від 18.12.2014, № 3 від 23.12.2014, № 4 від 29.12.2014, № 5 від 29.12.2014 виконані не ним, а іншою особою, судова колегія зазначає наступне.

Вказане експертне дослідження проведене на замовлення позивача, а тому повинно відповідати вимогам статті 101 ГПК України.

Відповідно до ч.5 ст.101 ГПК України, у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Наданий позивачем висновок судово-почеркознавчого дослідження № 524/525 від 15.03.2018 не відповідає вказаним вимогам, оскільки не містить інформації про те, що він складений для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність.

Разом із тим, судова колегія приймає до уваги, що матеріали справи містять докази знаходження у відрядженні керівника «ТРІЗ» ЛТД ТОВ - Марцинковського В.С. в період з 22.12.2014 по 25.12.2014, та з 28.12.2014 по 30.12.2014, а саме: накази №135 від 19.12.2014 та №138 від 26.12.2014, звіти про використання коштів, виданих на відрядження, рахунки та фіскальні чеки про оплату проживання у готелі, подорожні листи службового легкового автомобіля, посвідчення про відрядження (а.с.27-44 т.1).

За таких обставин, оцінюючи надані докази та обставини справи у взаємному зв'язку, судова колегія не може прийняти як достовірні акти № 3 від 23.12.2014, № 4 від 29.12.2014, № 5 від 29.12.2014.

Відповідач вважає, що позивач визнав отримання ним послуг за договором від 14.01.2014 на суму 670000 грн., оскільки при проведенні податкової перевірки, позивач відніс вказану суму до складу валових витрат, чим зменшив базу оподаткування з податку на прибуток, відповідно до ст.138 Податкового кодексу України.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки акт перевірки дотримання податкового законодавства підтверджує лише правильність нарахування та сплати податків підприємством та не є доказом фактичного надання відповідачем позивачу послуг на суму 670000 грн. та визнання такого факту позивачем.

Крім того, відповідно до висновку судової економічної експертизи №820 від 08.05.2018, дебіторська заборгованість ФОП Шкриль Л.Г. в розмірі 1682000 грн. перед «ТРІЗ» ЛТД ТОВ станом на 20 квітня 2018 року документально підтверджена.

Вказаний доказ приймається судом та, відповідно до ст.86 ГПК України, оцінюється судом у взаємозв'язку з іншими доказами у справі.

До матеріалів справи відповідачем надано копію свого листа від 03.03.2018 «Відповідь на вимогу від 23.02.2018 року вих.№212» (а.с.225 т.1) Відповідь адресована «ТРІЗ» ЛТД ТОВ.

В цьому листі ФОП Шкриль Л.Г. обгрунтовує правомірність одержання грошових коштів в сумі 300000 грн. за платіжним дорученням №2392 від 24.10.2016 договором про надання юридичних послуг від 30.12.2013 та актами виконаних робіт на загальну суму 1 900 000 грн., а саме: №1 від 05.10.2014 на суму 190000 грн., №2 від 17.10.2014 на суму 190000 грн., №3 від 24.10.2014 на суму 190000 грн., №4 від 07.11.2014 на суму 190000 грн., №5 від 18.11.2014 на суму 190000 грн., №6 від 28.11.2014 на суму 190000 грн., №7 від 04.12.2014 на суму 190000 грн., №8 від 12.12.2014 на суму 190000 грн., №9 від 23.12.2014 на суму 190000 грн., №10 від 30.12.2014 на суму 190000 грн.

Отже, відповідач в даному випадку в обгрунтування своїх доводів про належне отримання спірного платежу посилається на інший договір та інші акти виконаних робіт.

У колегії суддів відсутні підстави вважати, що договір від 14.01.2014 сторонами не укладався, не підписувався.

Питання наявності або відсутності обов'язкових умов в договорі від 14.01.2014 не досліджується, оскільки не є доведеною обставиною виникнення зобов'язань у позивача на 300000 грн. за певні дії (послуги) відповідача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт надання ним позивачу юридичних послуг на суму 300000 грн.

За таких обставин, правові підстави для набуття відповідачем грошових коштів в розмірі 300000 грн., перераховані позивачем платіжним дорученням №2392 від 24.10.2016 - відсутні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 300000 грн., на підставі статті 1212 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевим господарським судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Сумської області від 16.05.2018 року у справі №920/169/18 - скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів в розмірі 300000 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.2 ч.1. ст.275, п.1 ч.1 ст.277, 282, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської області від 16.05.2018 у справі №920/16918 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи -підприємця Шкриль Лариси Григорівни (40034, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю (14000, м.Чернігів, вул.Пушкіна, 34В, ) безпідставно збережених коштів в розмірі 300000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Повний текст постанови складено 10.09.2018.

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Барбашова С.В..

Суддя Хачатрян В.С.