ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/352/18
Господарський суд Одеської області у складі:

суддя Волков Р.В.

секретар судового засідання Кришталь Д.І.

розглянувши справу № 916/352/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Градалогістик (65125, м.Одеса, вул.Базарна,5/5, оф.408, )

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (код 40075815) в особі Регіональної філії „Одеська залізниця ПАТ „Укрзалізниця (65012, м. Одеса, вул.Пантелеймонівська, 19, ).

про стягнення 78147,44грн.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 ( за довіреністю),

від відповідача - ОСОБА_2 ( за довіреністю),

встановив:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Градалогістик (далі ТОВ „Градалогістик, позивач) звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою (вхід. № 383/18 від 26.02.2018р.) до Регіональної філії „Одеська залізниця ПАТ „Укрзалізниця (далі РФ „Одеська залізниця, відповідач) про стягнення 78147,44грн. збитків.

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладений між сторонами договір на охорону вантажів № № ОД/НО-13-528д-НЮ від 06.06.2013р., додаткову угоду 07.07.2017р. №4, не виконання відповідачем взятих на себе зобовязань щодо охорони вантажу, понесення в наслідок чого збитків.

Відповідач надав відзив на позовну заяву (зареєстрований за вхід. №7797/18 від 10.04.2018р.), в якому заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що у позовній заяві Позивач стверджує, що йому було спричинено матеріальну шкоду у вигляді суми збитків від недостачі вантажу, що охоронявся згідно умов Договору про охорону вантажів, укладеного між Позивачем і Відповідачем. Відповідач не погодився з таким твердженнями позивача оскільки на його думку згідно доданих до позовної заяви Позивачем документів, зокрема, копії довідки про вартість від22.08.2017 №70-107 і копії інвойсу від 13.06.2017 №DSS- 086, вбачається, що власником вантажу є ПАТ Дніпроспецсталь, а не Позивач. Також вважає, що Позивачем не доведено наявність у нього збитків, завданих порушенням зобовязань Відповідачем за Договором на охорону вантажів.

Крім того, відповідач вважає, що з зазначеного Позивачем розрахунку ціни позову вбачається, що в порушення п. 114 Статуту залізниць України ним не враховано норму природної втрати маси вантажу.

Відповідач надав власний розрахунок (а.с.43) з вирахуванням норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто - нетто - 19480 кг згідно п.27. Розділу 8 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644) 0,5% =97,4 кг. Недостача складає 2310 кг - 97,4 кг = 2212,6 кг

2212,6 кг х 33830,06 грн. (згідно позовної заяви вартість 1 тн. вантажу 1300 доларів США, по курсу дол. США на 20.06.2017 ) = 74852,39 грн.

У своєму відзиві також зазначив, що право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів, зокрема у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу, має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. В даному випадку із позовом про сплату збитків звернувся ТОВ Градалогістик, який є відправником. Одержувачем згідно перевізних документів є ПАТ Дніпроспецсталь. За таких обставин відповідач просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

24.04.2018р. позивач звернувся до господарського суду Одеської області з відповіддю на відзив (зареєстрована за вхід № 8516/18 від 24.04.2018р.) (а.с.69-74) в якій позивач заперечує проти тверджень відповідача, про те, що власником вантажу є ПАТ Дніпроспецсталь, а не Позивач. Вважає, що при вирішенні спору слід застосовувати норми закону, а не статуту Залізниць, та те, що саме Відповідач має відповідати за недостачу вантажу, оскільки саме з ним укладено договір охорони. Тому, позивач просить суд не приймати до уваги доводи, викладені у відзиві на позовну заяву Регіональної філії Одеська залізниця ПАТ Укрзалізниця від 10.04.2018р. № НЮ-14/718, оскільки вони є безпідставними та надуманими.

07.05.2018р. від відповідача надійшли до суду заперечення на відповідь на відзив (зареєстровані за вхід № 9126/18) в яких заперечує проти висновків позивача, щодо визнання відповідачем позову, проте відповідач визнає лише укладання між сторонами договору. Крім того, відповідач вважає, що посилання позивача на визнання відповідачем позову є безпідставними.

Відповідачем не заперечується лише факту недостачі вантажу при зважуванні, про що було складено ОСОБА_3 акт від 04.07.2017 №460005/1138. Тому, позивач безпідставно ототожнює зазначене твердження з визнанням порушення Відповідачем.

Відповідач заперечує проти пояснень Позивача щодо суперечності положень Цивільного кодексу України та Статуту залізниць України в частині визначення розміру збитків. ЦК України у загальних положеннях про перевезення місить посилання на застосування транспортних кодексів (статутів). Відповідач також посилається на те, що при укладанні Договору сторонами були визначені умови Договору, в тому числі умови щодо відповідальності сторін. Так, пунктами 2.2.3, 4 Договору визначено, що відповідальність визначається відповідно до п.п. 110-115 Статуту залізниць України.

Також вважає, що у разі якщо Позивач звертається до Відповідача як надавача послуг за договором охорони Позивач повинен довести наявність у нього збитків, завданих порушенням зобовязань Відповідачем за Договором на охорону вантажів, а розмір відповідальності Відповідача повинен враховувати порушення Позивачем умов Договору, а саме: в порушення п.2.1.3 Договору Позивачем не забезпечено постановку порожнього критого вагону для проїзду наряду охорони.

10.05.2018р. позивач звернувся до господарського суду Одеської області з клопотанням (зареєстроване за вхід. № 2-2376/18) про заміну первісного відповідача - Регіональна філія „Одеська залізниця ПАТ „Укрзалізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) належним відповідачем - Публічне акціонерне товариство Українська залізниця (код 40075815) в особі Регіональної філії „Одеська залізниця ПАТ „Укрзалізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) не закриваючи провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.05.2018р. замінено первісного відповідача - Регіональна філія „Одеська залізниця ПАТ „Укрзалізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) належним відповідачем - Публічне акціонерне товариство Українська залізниця (код 40075815) в особі Регіональної філії „Одеська залізниця ПАТ „Укрзалізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ).

26.06.2018р. позивач звернувся до суду з клопотанням (зареєстроване за вхід № 12827/18) про приєднання копії зворотної сторони накладної від 20.06.2017 року №41913369 до матеріалів справи (а.с.129-131).

16.07.2018р. від відповідача до господарського суду Одеської області надійшли письмові пояснення (зареєстровані за вхід № 14271/18) в яких повідомляє суд, що на його адресу 04.07.2018р. надійшов лист від позивача до опису якого стороною направлено копію зворотної сторони накладної від 20.06.2017 року №41913369. З отриманої від позивача копії документу відповідачу не зрозуміло, зворотною стороною якого саме документу є даний документ.

Зазначає, що переуступний напис, який міститься на копії зворотної сторони накладної не містить ні дати складання, ні будь-яких інших реквізитів, які ідентифікують документ саме як накладна від 20.06.2017 року №41913369.

17.07.2018р. позивачем надані додаткові пояснення (зареєстровані за вхід №14365/18) (а.с.148-153) в яких зазначив, що Залізниця не має права і не наділена повноваженнями визначати, хто саме є власником вантажу, який вона перевозить. На відміну від права відступлення права вимоги, передбаченого у статті 512 Цивільного кодексу України, спеціальна норма пункту 133 Статуту залізниць України не допускає передачу іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, квитанції про приймання вантажу, багажній квитанції), а для уповноваженої особи довіреністю, оформленою згідно із законодавством. На думку позивача, він звернулося з позовом до ПАТ Укрзалізниця на законних підставах, оскільки ТОВ Градалогістик є відправником вантажу та на накладній зазначено переуступний напис, що свідчить про передачу права на пред'явлення позову від ПрАТ Дніпроспецсталь до ТОВ Градалогістик.

17.07.2018 р. позивач звернувся до суду з клопотанням (зареєстроване за вхід № 14366/18) про приєднаня копію зворотної сторони накладної від 20.06.2017 року №41913369, а також копію листа ПрАТ Дніпроспецсталь від 10.07.2018 року №70-244 до матеріалів справи.

Позивачем в засіданні суду також надано оригінал накладної від 20.06.2017 року №41913369 для огляду, яку було оглянуто судом в судовому засіданні.

У судовому засіданні від 21.08.2018р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

06.06.2013 р. між ТОВ Градалогістик (Замовник) та Регіональною філією Одеська залізниця ПАТ Укрзалізниця (Виконавець, Одеська Залізниця) укладено Договір на охорону вантажів № ОД/НО-13-528д-НЮ.

Відповідно до умов вказаного вище договору (Розділ 1) ТОВ Градалогістик як Замовник доручає, а Одеська залізниця як Виконавець зобов'язується охороняти вантаж, завантажений у вагони та контейнери прийняті від Замовника на станціях відправлення Одеської залізниці та супроводжувати до станцій призначення в межах України.

До вказаного Договору Сторонами укладено додаткову угоду №4 від 07.07.2017р., якою розділ 1 викладено в наступній редакції: Виконавець зобов'язується охороняти вантаж (згідно письмової заявки Замовника), завантажений у вагони, прийняті від Замовника на станції відправлення (згідно письмової заявки Замовника) Одеської залізниці і супроводжувати до станції призначення (згідно письмової заявки Замовника).

Відповідно до п.2.2.2. Договору до зобов'язань Виконавця серед інших відноситься здійснювати охорону вантажу в вагонах/контейнерах з моменту прийняття його від Замовника до моменту здачі його вантажоотримувачу або представнику станції.

Згідно п.2.2.3. Договору Виконавець зобов'язаний нести відповідальність за втрату і недостачу вантажу згідно зі ст.ст. 110-115 Статуту залізниць України.

Відповідно до р. 4 Договору у випадку встановлення в належному порядку втрати або недостачі вантажу, що охоронявся, Виконавець несе відповідальність згідно зі ст.ст.110-115 Статуту залізниць України.

Стаття 110 Статуту Залізниць України говорить про те, що Залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до ст.113 цього Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Згідно ст. 114 Статуту Залізниць України Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

На підставі заявки №1541 від 19.06.2017 року Відповідачем було здійснено супроводження та охорону 1x20 футових контейнерів з вантажем, які слідували по залізниці по маршруту прямування: ОМТП - Запоріжжя - Ліве, Придніпровської залізниці.

При передачі вантажу отримувачу та зважуванні вантажу було виявлено недостачу вантажу - 2,310 тон вантажу, про що було складено ОСОБА_3 №460005/1138 від 04.07.2017 року, який підтверджує факт недостачі вантажу на 2,310 тон.

В результаті порушення Відповідачем умов Договору та вимог діючого законодавства України Позивачу було спричинено матеріальну шкоду у вигляді суми збитків від недостачі вантажу, що охоронявся.

08.11.2017р. на адресу Відповідача було направлено Претензію №7508 про сплату збитків на суму 78 147,44грн. Однак претензію не було задоволено та Позивачем отримано відповідь від Відповідача від 04.12.2017 № НО-09/1972, якою відмовлено у задоволенні претензії.

Відповідачем не було сплачено завдані збитки, що спричинило звернення позивача до господарського суду Одеської області з позовом, в рамках провадження у даній справі.

Відповідно до ст. 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями до ч.ч.1, 2 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пункт 1 ст.202 Цивільного Кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 Цивільного Кодексу України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із приписами ст.525 Цивільного Кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1,2 ст.530 Цивільного Кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 Цивільного Кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного Кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналогічні положення містяться в ч.1 ст.193 Господарського Кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст.901 Цивільного Кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання.

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Таким чином, обов'язковою умовою відшкодування збитків є порушення учасником господарських відносин його власних господарських зобов'язань перед іншими суб'єктами господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включаються: вартість втраченого пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою для притягнення особи до господарсько-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків є наявність складу господарського правопорушення, який включає в себе: протиправну поведінку (дію чи бездіяльність); збитки, завдані такою поведінкою; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вину особи, внаслідок протиправної поведінки якої було заподіяно збитки.

Господарський суд відзначає, що між сторонами виникли господарські зобовязання, підставами яких є письмовий Договір надання послуг з охорони.

В свою чергу Відповідачем не виконано покладених на нього законом та договором зобов'язань щодо збереження вантажу під час перевезення, тому завдав збитки позивачу у розмірі вартості втраченого вантажу.

Відповідач не надав належних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили б про відсутність у нього обов'язку відшкодувати завдані Позивачу збитки. Так, Відповідачем не було спростовано надані Позивачем докази та не доведено Суду, що втрата вантажу сталася не з вини Відповідача.

Частиною 2 статті 23 Закону України Про залізничний транспорт передбачено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Згідно п. б Правил заявлення та розгляду претензій (ст. 130-137 Статуту залізниць України), затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, якщо вантажовідправником є транспортно-експедиторське підприємство, яке не є виробником або постачальником вантажу, для підтвердження вартості відправленого вантажу заявником може бути додана завірена копія договору транспортного експедирування, укладеного між вантажовідправником (експедитором) і фактичним постачальником (виробником) вантажу, та рахунок або інший документ фактичною постачальника (виробника), що підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

На підтвердження вартості втраченого вантажу Позивачем надано суду копію інвойсу від 13.06.2017 року № DSS-086 та копію довідки від 22.08.1017 року №70-107, яка підписана комерційним директором та головним бухгалтером ПрАТ Дніпроспецсталь, які в силу положень ч. З ст. 314 Господарського кодексу України, та ст.ст. 114, 115 Статуту є належними та допустимими доказами визначення вартості вантажу.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені обставини, Позивачем надано докази понесених збитків, адже положення статті 115 Статуту залізниць України не визначають вичерпного переліку документів, якими може підтверджуватись вартість вантажу, а відтак такі обставини мають бути встановлені Судом за допомогою належних та допустимих доказів, зокрема, на підставі довідок про вартість, та рахунку постачальника товару, які підтверджують вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У відповідності до ч. З ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно частини 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

За змістом ст. 307 Господарського кодексу України, ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі- Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Звертаючись до суду з позовом до ПАТ Укрзалізниця про стягнення збитків, спричинених недостачею вантажу, яка виникла внаслідок невиконання та/або неналежного виконання Відповідачем своїх зобов'язань за договором на охорону вантажів, Позивач керувався не лише положеннями договору на охорону вантажів та законодавства, яке регулює цивільно-правові відносини у сфері охорони, але й нормами діючого законодавства, яке регламентує правові відносини в сфері перевезення вантажів - щодо аспектів відносин, які не врегульовані договором на охорону вантажів та законодавством, яке регулює цивільно-правові відносини у сфері охорони.

Позивачем до позову надано розрахунок завданих відповідачем збитків, а саме:

2,310 тони * (1300 дол. США/тону (згідно інвойсу та довідки про вартість - копії додаються) * 26,023126 (курс дол. США на 20.06.2017) = 33 830,06 грн.) = 78 147,44 грн.

Суд дослідивши наданий розрахунок, вважає за необхідне задовольнити його частково на суму 74852,39 грн., оскільки позивачем при розрахунку не було враховано норму природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто.

Згідно ч.1 ст.73 Господарського процесуального Кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з п.1 ст.86 Господарського процесуального Кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо необхідності розглядати справу керуючись нормами Статуту, оскільки між сторонами виникли зобовязання за договором надання послуг з охорони, нестачу вантажу не спростовано відповідачем, крім того відповідачем визнано, що при передачі вантажу отримувачу та зважуванні було виявлено недостачу вантажу 2,310 тон, про що було складено комерційний акт від 04.07.2017 №460005/1138.

Відповідач заперечуючи проти позову посилався на відсутність у накладній переуступного напису, а ті докази які надав позивач після переходу розгляду справи по суті не можуть прийматися судом.

Позивач пояснив, що ним було помилково не зроблено копію зворотньої сторони зазначеної накладної, після чого позивачем були усунуті недоліки та дано до суду завірену належним чином копію та оригінал для огляду. Також на підтвердження вказаного, позивачем надано лист ПрАТ Дніпроспецсталь від 10.07.2018р. № 70-244.

В накладній №41913369 від 20.06.2017 року зазначено переуступний напис, що свідчить про передачу права на пред'явлення позову від ПрАТ Дніпроспецсталь до ТОВ Градалогістик, оригінал вказаної накладної було оглянуто судом.

Суд вважає, що мало місце замість не надання доказу, надання його в неналежному вигляді через технічну помилку підчас зняття копій.

Щодо посилань відповідача на відсутність вагону, то фактично відповідач вантаж прийняв без зауважень, що дає підстави вважати, що відповідач вважав за можливе виконати взяті на себе обовязки навіть з урахуванням вказаного недоліку з боку позивача.

За таких обставин, суд вважає вимоги позивача про стягнення 78147,44грн. збитків підлягають частковому задоволенню на суму 74852,39 грн.

Відповідно до ст.ст.123, 129 Господарського процесуального Кодексу України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 202, 25, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 627, 629, 901, 903 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 46, 73, 74, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Градалогістик до Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії „Одеська залізниця ПАТ „Укрзалізниця про стягнення 78147,44грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (код 40075815) в особі Регіональної філії „Одеська залізниця ПАТ „Укрзалізниця (65012, м. Одеса, вул.Пантелеймонівська, 19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Градалогістик (65125, м. Одеса, вул.Базарна,5/5, оф.408, ) 74 852/сімдесят чотири вісімсот пятдесят дві/грн. 39коп. - збитків та 1687/одну тисячу шістсот вісімдесят сім/грн. 70коп. витрат повязаних зі сплатою судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом двадцяти днів з моменту складення повного рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 21.08.2018р. Повний текст рішення складений та підписаний 27 серпня 2018 р.

Суддя Р.В. Волков