ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 908/1399/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, Вронська Г.О., Мамалуй О.О.,

за участю секретаря судового засідання Бойка В.С.,

представники учасників справи:

позивача - не з'явився,

відповідача - Венгаренко Т.А.,

третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажснаб"

на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.04.2018

(головуючий суддя Стойка О.В., судді: Зубченко І.В., Попков Д.О.)

та рішення Господарського суду Запорізької області від 30.08.2017

(суддя Смірнов О.Г.)

у справі №908/1399/17

за позовом Запорізької міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажснаб"

за участю третьої особи: Комунального підприємства "Паркування"

про розірвання договору оренди нерухомого майна від 08.09.2006 та усунення перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У липні 2017 року Запорізька міська рада звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажснаб" (далі - ТОВ "Будмонтажснаб") про розірвання договору оренди нерухомого майна від 08.09.2006 нежитлових приміщень, а саме: в літ. А-2 приміщень 22, 23, загальною площею 47,5 м2, в літ. В приміщення 3, загальною площею 77,2 м2, що знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, 31, укладеного між Територіальною громадою в особі Запорізької міської ради та ТОВ "Будмонтажснаб"; усунення перешкод в користуванні нежитловими приміщеннями, а саме: в літ. А-2 приміщеннями 22, 23, загальною площею 47,5 м2, в літ. В приміщенням 3, загальною площею 77,2 м2, що знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, 31, шляхом виселення з них ТОВ "Будмонтажснаб".

1.2. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором в частині своєчасного внесення орендної плати за користування приміщеннями протягом трьох місяців підряд у період з січня 2017 року по травень 2017 року. За твердженням позивача, таке порушення умов договору є істотним, та є підставою для розірвання договору за рішенням суду. При цьому, у зв'язку з тим, що відповідач продовжує використовувати орендоване майно, а неповернення майна комунальної власності з користування відповідачем (орендарем) порушує права Запорізької міської ради як власника майна.

1.3. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.08.2017 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено Комунальне підприємство "Паркування" (далі - КП "Паркування").

2. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

2.1. 08.09.2006 між Територіальною громадою м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради (орендодавець) та ТОВ "Будмонтажснаб" (орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна (далі - договір).

Відповідно до п. п. 1.1-1.3 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення, а саме: в літ. А-2 приміщення 22, 23 загальною площею 47,5 м2, в літ. В приміщення 3, загальною площею 77,2 м2, розташовані за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Волгоградська, 31, які знаходяться на балансі КП "Паркування", вартість яких визначена у звіті про оцінку і становить за незалежною оцінкою (залишковою вартістю) 62672 гривень (далі - нерухоме майно). Нерухоме майно використовується орендарем на правах оренди під офіс та склад. Нерухоме майно належить територіальній громаді міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №912209, виданого Виконавчим комітетом Запорізької міської ради 17.04.2003.

Умовами п. 3.2, 3.3, 3.7, 3.9 договору сторони визначили, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Орендна плата перераховується орендарем згідно з рахунками на розрахунковий рахунок КП "Паркування" №0001, МФО 313849 щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним. За перший місяць оренди майна орендна плата становить: 825,20 грн без ПДВ (далі з урахуванням щомісячного індексу інфляції). У випадках закінчення дії договору оренди або його дострокового припинення орендна плата перераховується орендарем по добу фактичної здачі приміщення за актом приймання-передачі. Припинення договору оренди не тягне за собою припинення зобов'язання орендаря щодо погашення заборгованості з орендної плати, пені та неустойки. Припинення даного зобов'язання відбувається лише його належним виконанням.

Пунктом 5.2 договору передбачений обов'язок орендаря своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Згідно з п. 10.1 договору цей договір укладено строком на 7 (сім) років. Моментом обчислення строку договору є день його нотаріального посвідчення та передачі приміщення за актом приймання-передачі.

Пунктом 10.6 договору встановлено, що у разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну договору після закінчення його строку протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Враховуючи відсутність заяв сторін про припинення або зміну договору, умови вказаного договору є дійсними на момент розгляду справи.

Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Білоусовим О.І. 08.09.2006 за номером №2477.

2.2. До вказаного договору між сторонами була підписана додаткова угода №1 від 15.05.2007. Умовами додаткової угоди №1 від 15.05.2007 до договору сторони визначили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, та рішенням Запорізької міської ради від 28.04.2007 №31, і складає 12 947,70 грн без ПДВ на рік згідно з розрахунком (Додаток 3, 4 до договору).

2.3. За актом прийому-передачі від 08.09.2006 орендодавець згідно з умовами договору передав, а відповідач (орендар) прийняв у користування нерухоме майно вартістю 62 672,00 грн.

3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3.1. 30 серпня 2017 року рішенням Господарського суду Запорізької області позов задоволено частково. Розірвано договір оренди нерухомого майна від 08.09.2006 нежитлових приміщень, а саме: в літ. А-2 приміщень 22, 23, загальною площею 47,5 м2, в літ. В приміщення 3, загальною площею 77,2 м2, що знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, 31, укладений між територіальною громадою м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради та ТОВ "Будмонтажснаб". У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Здійснено розподіл судового збору.

3.2. 17 квітня 2018 року постановою Донецького апеляційного господарського суду рішення Господарського суду Запорізької області від 30.08.2017 залишено без змін.

3.3. Задовольняючи позовні вимоги, господарські суди виходили з підстав доведеності факту невнесення відповідачем орендної плати за користування орендованим нежитловим приміщенням у період (протягом трьох місяців підряд), що є підставою для розірвання договору оренди. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод Запорізькій міській раді в користуванні нежитловими приміщеннями шляхом виселення ТОВ "Будмонтажснаб", суди дійшли висновку, що заявлена позовна вимога є передчасною, оскільки умовами договору сторони чітко визначили умови повернення об'єкта оренди у разі його дострокового розірвання.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

4.1. 17 травня 2017 року ТОВ "Будмонтажснаб" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.04.2018 та рішення Господарського суду Запорізької області від 30.08.2017 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

4.2. На думку скаржника, рішення, що оскаржуються, прийняті при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та при недоведеності обставин, що мають значення для справи; при невідповідності висновків, викладених у рішеннях суду, обставинам справи, що є порушенням вимог ст.ст. 74, 76, 79, 236, 237 ГПК України.

4.3. Відповідач зазначає, що позивачем не було надано доказів, що підтверджують наявність заборгованості відповідача з орендної плати; не було надано актів звірки між сторонами та сам розрахунок заборгованості.

4.4. Господарськими судами не враховано вимоги ст.ст. 613, 614, 654 ЦК України, зокрема ту обставину, що позивачем не надавалось відповідачеві рахунку на оплату, який є підставою для оплати відповідно до п. 3.3 договору. Отже, відповідач вважає, що позивач повною мірою не виконав п. 3.3 договору, що фактично призводить до його прострочення, і тягне за собою наслідки передбачені ч. 2 ст. 613 ЦК України. Однак відповідні обставини судами першої та апеляційної інстанції враховані не були.

4.5. 23 серпня 2018 року позивач та третя особа подали відзиви на касаційну скаргу, в яких просять у задоволенні касаційної скарги ТОВ "Будмонтажснаб" відмовити, а рішення Господарського суду Запорізької області від 30.08.2017 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.04.2018 залишити без змін.

4.6. Відзиви мотивовано такими аргументами.

4.6.1. Сплата орендної плати вперше у 2017 році відбулась за квитанцією від 30.08.2017 на суму 5 941,44 грн, яка була надана представником відповідача в судовому засіданні 30.08.2017.

4.6.2. Оскільки несплата орендних платежів є істотним порушенням договору оренди згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України, то рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, прийнятими з додержанням норм матеріального і процесуального права.

4.6.3. Доводи відповідача, наведені в касаційній скарзі, безпосередньо пов'язані із встановленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

4.7. Склад судової колегії суду касаційної інстанції змінювався відповідно до протоколів повторного автоматизованого розподілу судової справи від 08.08.2018 та від 27.08.2018, які містяться у матеріалах справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

5.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

5.1.1. З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, не можуть бути взяті до уваги аргументи скаржника про необхідність встановлення обставин справи, про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

5.1.2. Згідно з компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.2. Щодо суті касаційної скарги

5.2.1. Спір по справі стосується розірвання договору оренди нежитлових приміщень від 08.09.2006 та усунення перешкод в користуванні нежитловими приміщеннями шляхом виселення з них відповідача.

5.2.2. Судові рішення в частині усунення перешкод в користуванні нежитловими приміщеннями шляхом виселення з них відповідача не оскаржуються.

5.2.3. З урахуванням приписів ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги.

Відповідач оспорює правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо задоволення позовних вимог в частині розірвання договору оренди нерухомого майна від 08.09.2006.

5.2.3. Так, господарськими судами правильно зазначено про те, що на правовідносини сторін розповсюджуються норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а також вимоги Цивільного та Господарського кодексів України.

Згідно з частиною третьою статті 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

При цьому повинні враховуватися приписи частини другої статті 651 ЦК України, які є загальними для розірвання договору та які передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом.

Статтею 782 ЦК України, передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Визначена наведеною статтею можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору в позасудовому порядку є правом, а не обов'язком наймодавця.

Право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною першою статті 782 ЦК України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" підставою для дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду може бути невиконання сторонами своїх зобов'язань.

Як правильно зауважено господарськими судами, аналогічні вимоги викладено у пункті 10.4 договору.

5.2.4. При цьому порушення відповідачем умов договору оренди нерухомого майна щодо несплати протягом законодавчо визначеного строку (три місяці) платежів за користування орендованим нерухомим майном, є істотним, оскільки значною мірою позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору, зокрема надходження відповідних коштів з орендної плати до місцевого бюджету Запорізької області із подальшим їх розподіленням відповідно до законодавства.

Отже, істотне порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди державного (комунального) майна, як невнесення орендної плати, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку.

Разом із тим, у разі звернення до суду з вимогою про розірвання договору оренди у зв'язку з несплатою орендарем орендної плати протягом трьох місяців позивачу необхідно довести, власне, факт такої несплати та її триваючий характер (протягом трьох місяців).

5.2.5. Водночас, як вбачається зі змісту рішення першої інстанції, задовольняючи позов в частині розірвання договору, суд зазначив про те, що факт порушення відповідачем договірних зобов'язань щодо повної і своєчасної сплати орендних платежів за договором протягом трьох місяців підряд підтверджується наявними у справі доказами, які надані позивачем.

З такими ж висновками господарського суду першої інстанції по суті погодився й суд апеляційної інстанції.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив про те, що додаткова угода №1 від 15.05.2007 не може бути взята до уваги як підстава для внесення змін до договору оренди, оскільки ця додаткова угода, на відміну від договору оренди, нотаріально не посвідчена, а тому не породжує правових наслідків у вигляді змін до договору.

У зв'язку з цим, апеляційна інстанція врахувала умови укладеного сторонами договору, за змістом п.п. 3.1, 3.2 якого орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, та рішенням Запорізької міської ради від 28.01.2004 №46, і складає 9814,10 грн без ПДВ на рік. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання договору, суд апеляційної інстанції зауважив на тому, що будь-якого розрахунку розміру орендної плати на підставі цього пункту, починаючи з моменту укладення договору, який би спростовував доводи позивача щодо несплати орендної плати, починаючи з 01.01.2017 по 01.05.2017, відповідачем не надано.

Однак, судом апеляційної інстанції не враховано, що не надано такого розрахунку і позивачем.

5.2.6. Більш того, господарський суд апеляційної інстанції, погоджуючись з доводами рішення суду першої інстанції про те, що надані відповідачем платіжні доручення не підтверджують сплату орендної плати у спірний період (з січня 2017 року по травень 2017 року), оскільки останній платіж з орендної плати за спірним договором відповідачем здійснено 22.12.2016, не перевірив тверджень відповідача про те, що у нього наявна переплата з орендної плати за попередній період.

Зі змісту судових рішень вбачається, що ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції не перевірили належним чином наявність або відсутність у відповідача перед позивачем заборгованості з орендної плати, оскільки такий розрахунок не був поданий ні позивачем на підтвердження своїх вимог, ні відповідачем, який таку заборгованість заперечує.

5.2.7. У зв'язку з наведеними обставинами, Верховний Суд не має можливості перевірити, з урахуванням пунктів 3.1, 3.2 договору, яка величина індексу інфляції щодо якої суми застосовувалася сторонами під час сплати орендної плати та відповідність цих індексів інфляції величинам, встановленим Держкомстатом у відповідні місяці.

5.2.8. Верховний Суд вважає за необхідне також зауважити на такому.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 4-2 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та порушенням основних засад (принципів) господарського судочинства, які наведені у статті 2 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017).

Верховний Суд звертає увагу на те, що вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом в сукупності.

Проте, господарські суди попередніх інстанцій, дійшовши висновку про обґрунтованість та доведеність матеріалами справи вимоги про наявність підстав для розірвання договору, не дотримались наведених норм та прийняли оскаржуване судове рішення без належного дослідження усіх матеріалів справи та без належного правового обґрунтування відхилення заперечень відповідача про відсутність у нього заборгованості перед позивачем (у зв'язку з переплатою орендної плати за попередні періоди); суд апеляційної інстанції, відхиляючи такі доводи відповідача взагалі обмежився загальною фразою про відсутність в матеріалах справи документального підтвердження таких доводів.

Водночас, ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції, встановивши факт довгострокових правовідносин між сторонами, враховуючи заперечення відповідача проти позову стосовно наявності у нього перед позивачем заборгованості за договором оренди, не були позбавлені права витребувати у сторін на підставі ст. 38 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) та ст. 81 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017) усі необхідні документи за період існування між сторонами у справі правовідносин на підставі договору оренди нерухомого майна від 08.09.2006 (розрахунок орендної плати з урахуванням коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць, банківські виписки, рахунки на сплату, тощо), для правильного вирішення спору і з'ясування дійсних обставин справи; і в цьому випадку мова не йде про перекладення на суд обов'язку тягаря доказування, який покладений на сторін у справі, а виконання процесуального обов'язку суду щодо витребування документів у разі недостатності поданих сторонами доказів.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що в частині задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди нерухомого майна від 08.09.2006, укладеного між територіальною громадою м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради та ТОВ "Будмонтажснаб", суди, не встановивши обставин, що входили до предмета з'ясування і доказування в цій справі, припустилися порушення вимог: у прийнятті рішення від 30.08.2017 - частини першої статті 47 ГПК України (у чинній на той час редакції) щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу (в тій же редакції) стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності; у прийнятті постанови від 17.04.2018 - частини першої статті 86 ГПК України щодо оцінки доказів судом на основі на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів та частин п'ятої статті 236 названого Кодексу стосовно ухвалення рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Відповідно до частини 3 ст. 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Частиною 4 ст. 310 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, допущено судами першої та апеляційної інстанцій, справа має бути передана на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

6.3. Таким чином, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові рішення, що оскаржуються, частковому скасуванню з направленням справи про розірвання договору оренди нерухомого майна від 08.09.2006, укладеного між територіальною громадою м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради та ТОВ "Будмонтажснаб", на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області.

6.4. При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене у цій постанові, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін; встановити фактичні обставини справи щодо наявності або відсутності у відповідача перед позивачем заборгованості за договором оренди і, залежно від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

7. Судові витрати

7.1. Відповідно до статті 315 Господарського процесуального кодексу України у постанові суду касаційної інстанції повинен бути зазначений розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

7.2. Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що в даному випадку справа в частині направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажснаб" задовольнити частково.

2. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.04.2018 та рішення Господарського суду Запорізької області від 30.08.2017 у справі №908/1399/17 скасувати в частині задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди нерухомого майна від 08.09.2006, укладеного між територіальною громадою м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради та ТОВ "Будмонтажснаб". Справу в цій частині передати на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області.

3. В іншій частині постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.04.2018 та рішення Господарського суду Запорізької області від 30.08.2017 у справі №908/1399/17 залишити без змін.

4. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І. Ткач

Судді: Г. Вронська

О. Мамалуй