РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.08.2018Справа № 910/1791/18

Господарський суд міста Києва у складі:

судді - Бондаренко Г. П.,

за участю секретаря - Бабаджанян М. Б..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Києві матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи- підприємця Купцової Наталії Сергіївни

до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 7)

про стягнення 74 200,00 грн

За участі представників сторін:

від позивача не прибув,

від відповідача адвокат Скрицький О. М., довіреність № 48-юр від 18.12.17;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець Купцова Наталія Сергіївна (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (далі - відповідач) про стягнення 74 200, 00 грн за договором суборенди нежитлового приміщення № 20016302 від 02.09.2014.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, що між ним та відповідачем було укладено договір суборенди нежитлового приміщення № 20016302 від 02.09.2014, на виконання умов якого він передав відповідачу у тимчасове платне користування майно, проте всупереч взятих на себе зобов'язань відповідач не сплачує орендну плату, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 74 200,00 грн. Враховуючи зазначене, позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2017 у справі № 910/1791/18 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Купцової Наталії Сергіївни до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення 74 200,00 грн залишено без руху, встановлено позивачу строк десять днів на усунення недоліків позовної заяви з дня вручення ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2018 позовні матеріали повернуто Фізичній особі - підприємцю Купцовій Наталії Сергіївні на підставі ч. 4 ст. 174, ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Купцової Наталії Сергіївни на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.03.2018 у справі № 910/1791/18 задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.03.2018 скасовано, матеріали справи №910/1791/18 направлено на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи №910/1791/18 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику сторін; запропоновано сторонам надати докази по справі та повідомлено, що подання ними додаткових письмових доказів, висновків експертів, клопотань, заяв, пояснень, можуть бути подані до суду у строк до 02.06.2018.

У строк визначений судом, а саме 22.05.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вих. № 8/ГО/0296 від 18.05.2018), в якому відповідач категорично заперечив проти задоволення позовних вимог та клопотав про здійснення розгляду справи в загальному позовному провадженні.

Ухвалою суду від 02.07.2018 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено розгляд справи в підготовчому судовому засіданні на 24.07.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2018 сторін повідомлено про те, що у зв'язку з перебуванням судді Бондаренко Г.П. у відпустці, розгляд справи, призначений на 24.07.2018 не відбудеться та призначено справу до розгляду на 07.08.2018.

В судовому засіданні 07.08.2018 судом було закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.08.2018.

13.08.2018 від представника позивача надійшла заява, в якій останній просив суд справу розглядати за його відсутності та зазначав про підтримання позову.

В судове засідання 28.08.2018 позивач не прибув, про причини неявки суд повідомив, просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідач в судове засідання 28.08.2018 прибув та надав суду усні пояснення по суті спору, в яких повністю заперечив проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши вступне слово відповідача, з'ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, Суд -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 02.09.2014 між позивачем (орендодавець) та відповідачем (суборендар) було укладено Договір №20016302 суборенди нежитлового приміщення (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець зобов'язується передати суборендарю в тимчасове платне користування (оренду) частину даху дачного будинку загальною площею 15 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що не є власністю Орендодавця, а знаходиться в оренді на підставі Договору № 01.09.2014 з ОСОБА_3

Об'єкт надається в оренду для розміщення базової станції (RBS) телекомунікаційного обладнання мобільного зв'язку ПрАТ «Телесистеми України» (п. 1.2. Договору).

Згідно з п. 2.1. Договору передача-приймання об'єкту оренди від орендодавця до суборендаря здійснюється уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п. 2.3. Договору при передачі об'єкта оренди сторонами складається двосторонній акт прийому-передачі об'єкта (Додаток №1), який підписується уповноваженими представниками сторін і є невід'ємною частиною цього Договору. В акті прийому-передачі вказується технічний стан об'єкту на момент передачі його в оренду.

Пунктом 2.4. Договору передбачено, що об'єкт вважається переданим суборендарю в користування з моменту підписання акта прийому-передачі уповноваженими представниками сторін.

За умовами п. 4.1. Договору за оренду об'єкта суборендар сплачує орендну плату. Розмір орендної плати за календарний місяць за погодженням сторін складає 5 300,00 грн. без урахування ПДВ. Орендна плата, встановлена по цьому Договору включає плату за користування об'єктом оренди, а також території, яка прилягала до об'єкта оренди і необхідна для досягнення мети оренди.

Згідно з п. 4.2. Договору оплата орендної плати за Договором здійснюється щомісячно протягом 10 банківських днів з дати завершення календарного місяця оренди, за який здійснюється оплата, але не раніше ніж протягом 5 банківських днів з моменту отримання суборендарем відповідного рахунку - фактури від орендодавця. Якщо згідно із актами приймання-передачі об'єкта оренди, кількість днів оренди не співпадає з кількістю календарних днів місяця оренди, за який розраховується орендна плата, то плата за користування об'єктом оренди розраховується пропорційно до використаних днів оренди.

Нарахування орендної плати починається з дати підписання обома сторонами акта прийому-передачі об'єкта (Додаток № 1). Датою припинення нарахування орендної плати вважається дата припинення дії Договору або його дострокового розірвання. У цих випадках обома сторонами підписується акт прийому-передачі об'єкта про повернення об'єкта оренди орендодавцю (п. 4.4. Договору).

Пунктом 4.5. Договору передбачено, що орендодавець зобов'язаний надати (надіслати) в термін до 10 числа поточного місяця суборендарю оригінали податкової накладної та акт виконаних робіт за минулий місяць, оформленої згідно чинного законодавства, на адресу: 04080, м. Київ, вул. В. Хвойки, 15/15, фінансовий відділ ЦТУ ПрАТ «Телесистеми України».

Цей Договір укладено на строк з 02.09.2014 по 02.08.2017, але в будь-якому випадку, до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим Договором (п. 5.1. Договору).

На виконання умов Договору позивач передав відповідачу в оренду частину даху дачного будинку, загальною площею 15 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Актом приймання-передачі об'єкта суборенди від 02.09.2014, підписаним представниками сторін без зауважень та заперечень.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.11.2016 у справі № 910/18677/16 за позовом Фізичної особи підприємця Купцової Наталії Сергіївни до Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України», яке було залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 22.06.2017, стягнуто 132 500, 00 грн за період з 02.09.2014 до 03.10.2016.

08.09.2017 відповідач направив позивач лист від 07.09.2017 вих. № 17/ГО/0408 «Щодо формалізації припинення відносин» (поштове відправлення 04), в якому зазначав, що йому не було надано доступу до об'єкту суборенди, що він не використовував об'єкт суборенди за цільовим призначенням та з метою формалізації питань припинення (відсутності) відносин за договором суборенди надсилає для підписання два примірники акти прийому - передачі (повернення) об'єкту суборенди. Вказане поштове відправлення позивач отримав 03.10.2017, що підтверджене матеріалами справи.

26.12.2017 позивач звернулася до відповідача з вимогою в якій в порядку та на умовах, визначених договору вимагала сплатити заборгованість за період з жовтня 2016 року до грудня 2017 року на загальну суму 74 200, 00 грн.

У відповідь на вимогу позивача відповідач надав листа від 09.01.2018 вих. № 18/ГО/0017, в якому відмовився від оплат рахунку та підписання актів, оскільки не користувався об'єктом суборенди.

Предметом позову у справі є вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 74 200, 00 грн заборгованості за договором. Також позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 18 524, 00 грн, з яких 1 762, 00 грн витрати на сплату судового збору за подачу позову, 1 762, 00 грн витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, 15 000, 00 грн витрати на професійну правничу допомогу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди.

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 283 Цивільного кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (частина 1 статті 762 Цивільного кодексу України).

Пунктом 5 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

В силу ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (частина 4 статті 286 Господарського кодексу України).

Як зазначалось судом вище, згідно з п. 4.2. Договору оплата орендної плати за Договором здійснюється щомісячно протягом 10 банківських днів з дати завершення календарного місяця оренди, за який здійснюється оплата, але не раніше ніж протягом 5 банківських днів з моменту отримання суборендарем відповідного рахунку - фактури від орендодавця.

Проаналізувавши вищевказані умови Договору, суд вважає, що відповідач повинен був здійснювати оплату орендної плати щомісячно протягом 10 банківських днів з дати завершення календарного місяця оренди.

При цьому, суд зазначає, що ненадання рахунку (рахунку-фактури) не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити орендну плату.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як вже зазначалось та встановлено судом, згідно з пунктом 4.2. договору оплата орендної плати за договором здійснюється щомісячно протягом 10 банківських днів з дати завершення календарного місяця оренди, за який здійснюється оплата, але не раніше ніж протягом 5 банківських днів з моменту отримання суборендарем відповідного рахунку - фактури від орендодавця. Надавши оцінку вказаним умовам договору, суд дійшов висновку про те, що відповідач повинен був здійснювати оплату орендної плати щомісячно протягом 10 банківських днів з дати завершення календарного місяця оренди. При цьому рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а ненадання рахунку (рахунку-фактури) не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити орендну плату.

Аналогічна позиція викладена Вищим господарським судом України і постанові № 910/18677/16 від 22.06.2017.

Судом також встановлено, що за умовами п. 5.1. договору договір укладено на строк по 02.08.2017, але в будь - якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором. При цьому відповідно до п. 4.4. договору датою припинення нарахування орендної плати вважається дата припинення дії договору, у цих випадках сторонами підписується акт прийому - передачі об'єкта про повернення об'єкта оренди орендодавцю. Об'єкт вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання сторонами двостороннього акту прийому - передачі.

Частиною 2 ст. 795 Цивільного кодексу України внормовано, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Враховуючи наведені положення чинного законодавства та умови укладеного між сторонами договору, а також приймаючи до уваги, що відповідач направив позивачу листом від 07.09.2017 вих. № 17/ГО/0408 для підписання два примірники акти прийому - передачі (повернення) об'єкту суборенди, і вказаний лист позивач отримав 03.10.2017, суд дійшов висновків, що об'єкт суборенди був повернутий 03.10.2017, відповідно з вказаної дати припинився договір укладений між сторонами, та по зазначену дату відповідач був зобов'язаний вносити орендну плату, визначену договором. За розрахунком суду за період з 03.10.2016 по 03.10.2017 заборгованість відповідача по орендній платі за договором становить 63 600, 00 грн (5 300, 00 *12 = 63 600, 00).

Відповідно до викладеного в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2012 року у справі N 3-54гс12 за змістом ст. 629, ч. 3 ст. 653, ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України вимога про стягнення орендної плати за період фактичного користування орендованим приміщенням після розірвання (припинення) договору оренди є правомірною.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 63 600, 00 грн відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 63 600, 00 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати орендної плати, у відповідності до п. 4.2. договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 63 600, 00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вимоги про стягнення з відповідача 10 600, 00 грн за період з 03.10.2017 по 31.12.2017 задоволенню не підлягають, як необґрунтовані та спростовані матеріалами справи.

Доводи відповідача щодо невикористання ним об'єкту суборенди впродовж дії договору, в тому числі в період з 03.10.2016 по 03.10.2017 відхиляються судом, як недоведені, оскільки відповідачем на підтвердження відповідних тверджень не надано суду жодного доказу.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України внормовано, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач під час розгляду справи просив суд зменшити заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки справа не є складною, складання позову у цій справі не потребувало значних витрат часу, справа є малозначною .

На підтвердження зазначених витрат в розмірі 15 000, 00 грн, до матеріалів справи позивачем надані Договір про надання правової допомоги від 25.12.2017, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 94 від 15.05.2018, Акт прийому-передачі від 15.05.2018, Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № НОМЕР_2 від 12.05.2009 на ім'я ОСОБА_4

Враховуючи, що відповідач у даній справі клопоче про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, вирішуючи питання про розподіл відповідних витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування витрат на оплату послуг адвоката не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціну позову та значенням справи для сторони може зменшити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Зважаючи що отримання позивачем юридичних послуг, пов'язаних з представленням інтересів останнього, не є обов'язковими витратами, які особа має зробити для захисту своїх прав, а вибір конкретного адвоката, який представлятиме його інтереси є його особистим правом; беручи до уваги предмет спору, тривалість розгляду і складність справи, суд дійшов висновку про те, що вимоги про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 15 000,00 грн є неспіврозмірними та завищеними.

В даному випадку, приймаючи до уваги обсяг виконаних адвокатом робіт, вказаний в Акті прийому-передачі від 15.05.2018 враховуючи те, що адвокат приймав участь не у всіх судових засіданнях, а також беручи до уваги гіпотетичний час на підготовку матеріалів до судового слухання, невисоку складність юридичної кваліфікації спірних правовідносин у справі № 910/1791/18, а також звичні ціни, що склалися на ринку юридичних послуг в Україні, суд дійшов висновку, що співмірними у даній справі є витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 7 000, 00 грн.

Згідно з положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд покладає витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги на відповідача, та витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви і на правничу професійну допомогу на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи- підприємця Купцової Наталії Сергіївни до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення 74 200,00 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 7; ідентифікаційний код 22599262) на користь Фізичної особи- підприємця Купцової Наталії Сергіївни (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) 63600 (шістдесят три тисячі шістсот) грн заборгованості, 1 510 (одна тисяча п'ятсот десять) грн 28 коп. витрати на сплату судового збору за подачу позову, 1 762, 00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн 00 коп. витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, 6 000 (шість тисяч) грн витрати на професійну правничу допомогу.

3. В задоволенні інших позовних вимог, щодо стягнення 10 600, 00 грн - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписано 04.09.2018.

Суддя Г.П. Бондаренко