ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2018 р. Справа № 922/467/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі судового засідання Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - директор Шелудько А.Д., наказ №73 від 06.12.2013 року;

відповідача - Ремінний В.І., за довіреністю від 22.08.2018 року №32-20-0.14, 1-95/62-18;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос", Харківська область (вх. № 1424Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2018р. у справі №922/467/18, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Ольшанченко В.І.), повний текст якого складено 27.06.2018р.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос", Харківська область

до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків

про визнання договору оренди землі поновленим

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.06.2017р. у справі №922/467/18 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Колос" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2018р. у справі №922/467/18 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на наступне.

Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений - у розумний строк.

Позивач завчасно повідомив листом від 03.10.2017 року про своє переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки.

Вказані дії відповідають домовленості сторін, які закріплені в п. 8 договору оренди від 19.01.2008 року.

Договором не передбачено необхідності при цьому одночасно направляти проект додаткової угоди.

Позивач дотримався вимог, які передбачені частинами 1-5 статті 33 ЗУ «Про оренду землі», друге звернення позивача отримано відповідачем, що підтверджується відміткою про отримання 22.11.2017 року, тобто, фактично, за два місця та один день до закінчення строку договору оренди земельної ділянки, в той час як законодавство передбачає строк не менш ніж за один місяць.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2018 року суддею - доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І, суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.07.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; відповідачу встановлено строк до 02.08.2018 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на 07.08.2018 року.

02.08.2018 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги (вх.№6040), який долучений до матеріалів справи.

В обгрунтування своєї правової позиції відповідач вказує на те, що строк дії договору закінчився, а позивач втратив своє переважне право на поновлення договору на новий строк і має повернути земельну ділянку до земель запасу державної власності.

Проте, після закінчення встановленого договоро строку, 21.11.2017 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про продовженння строку дії договору вже з проектом додаткової угоди, в якій були викладені нові істотні умови, а саме: строк дії договору 7 років та орендна плата 12% від нормативної оцінки землі, що по суті є новим договором.

Втім, відповідачем не були погоджені нові умови і 26.12.2017 року ним було відмовлено у підписанні додаткової угоди, оскільки змінилися умови договору, а стаття 33 Закону України «Про оренду землі» не передбачає переважного права орендаря на укладення нового договору оренди землі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 року оголошено перерву у розгляді справи до 04.09.2018 року.

13.08.2018 року на адресу суду з господарського суду Харківської області (вх.№6274) та 03.09.2018 року до відділу документального забезпечення та контролю суду від Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області надійшли заяви про залучення її в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача (64801, смт. Близнюки, вул. Незалежності, 39) в порядку статті 50 ГПК України, оскільки рішення у даній справі зачіпає інтереси Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області та Верхньосамарської сільської ради (до якої надходить орендна плата) і може вплинути на права та обов'язки останніх.

За приписами ч. 1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

При цьому, приписами ч. 3 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Разом з тим, всупереч наведеного, заявником у заяві про залучення третьої особи не обґрунтовано належним чином, на якій підставі слід залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Близнюківську районну державну адміністрацію Харківської області.

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову є визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, підставами позову позивач вказує поновлення позивачу договору оренди землі на новий строк.

Отже, рішення по справі жодним чином не вплине на права та обов'язки Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області та, відповідно, Верхньосамарської сільської ради.

Разом з цим в заяві про залучення третьої особи не вказано на які саме права та на які саме обов'язки вплине рішення по справі в разі задоволення чи відмови в задоволенні позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області про залучення її до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача.

16.08.2018 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання, в якому останній просить врахувати офіційну позицію Міністерства юстиції України щодо порядку укладення договору оренди землі на новий строк (вх.№6421), яке долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 04.09.2018 року представник позивача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2018р. у справі №922/467/18 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.09.2018 року заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

19.01.2008 року між позивачем (орендарем) та Близнюківською районною державною адміністрацією Харківської області (орендодавцем) було укладено договір оренди земельної ділянки (надалі - договір) загальною площею 202,0073 га, яка знаходиться на території Верхньосамарської сільської ради Близнюківського району Харківської області із державних земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказаний договір зареєстрований у Близнюківському РВ Харківської філії ДП "Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах", про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 23.01.2008 року за №01.

Згідно п. 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 2045120,51 грн.

Пунктом 8 договору передбачено, що договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

У відповідності до п. 9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 110 гривень за один гектар за кожний рік оренди.

Надалі, 26.12.2016 року між позивачем (орендарем) та Близнюківською районною державною адміністрацією Харківської області (орендодавцем) було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 19.01.2008 року, якою, зокрема, в п. 2 договору доповнено кадастровим номером земельної ділянки - :000:001.

У п. 9 визначено розмір річної орендної плати у 4% від нормативної оцінки земельної ділянки з урахуванням її індексації.

Як вбачається з умов договору, строк його дії - до 23.01.2018 року.

28.09.2017 року відповідачем було надіслано поштою на адресу позивача листа від 29.08.2017 року №32-20-14,3-13186/0/19-17, що підтверджується копією конверту та витягом з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта".

У вказаному листі було зазначено про необхідність позивача звернутись до Головного управління Держгеокадастру Харківської області протягом двох тижнів з моменту отримання даного листа з заявою про внесення змін до договору, встановивши розмір орендної плати на рівні 12% та строк дії договору у 7 років, надавши додатково витяги з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельних ділянок, копії договорів оренди, витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки та агрохімічний паспорт поля, земельних ділянок, інакше Головним управлінням Держгеокадастру буде ініційовано питання про розірвання договорів оренди земельних ділянок у судовому порядку.

04.10.2017 року відповідач отримав листа позивача вих. №160 від 03.10.2017 року про поновлення договору оренди на новий строк на умовах попереднього договору з посиланням на п. 8 договору.

До зазначеного листа позивач додав копії договору оренди, агрономічного паспорту поля, наказу про призначення директора, протоколу загальних зборів учасників товариства, виписок з ЄДРПОУ, статуту, паспорту та коду директора, оригінал витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Відповідачем було направлено позивачу лист-відповідь від 31.10.2017 року №19-20-6-15324/0/19-17, у якому відповідач відмовив у поновленні договору оренди земельної ділянки від 19.01.2008 року, посилаючись на те, що позивачем не виконано вимоги ст. 33 Закону України "Про оренду землі" в частині надання проектів додаткових угод та зазначено про можливість подальшої реалізації Головним управлінням права користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населених пунктів на території Верхньосамарської та Новоукраїнської сільських рад Близнюківського району Харківської області на земельних торгах та з метою поповнення місцевих бюджетів.

Також, відповідачем було повідомлено про те, що після закінчення строку дії договору оренди землі від 19.01.2008 року позивач має повернути земельну ділянку до земель запасу державної власності.

21.11.2017 року позивачем було направлено на адресу відповідача заяву №169 з повторним зверненням про поновлення договору оренди на строк 7 років із встановленням розміру орендної плати 12% від нормативної оцінки землі.

До заяви позивачем додано: додаткову угоду в трьох екземплярах з підписом керівника, копію договору оренди землі, копію витягу з Державного реєстру речових прав, копію агрономічного паспорту поля, земельної ділянки, оригінал витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку, копію наказу про призначення директора ТОВ "Колос", копію протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Колос", копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб ТОВ "Колос", копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб ТОВ "Колос", копію паспорту та реєстраційний номер облікової картки платника податків директора ТОВ "Колос", а також копію додаткової угоди від 26.12.2016.

26.12.2017 року відповідачем було направлено на адресу позивача лист №19-20-14-17272/0/19-17, в якому зазначено про те, після спливу договору оренди землі, позивач має повернути земельну ділянку відповідачу з метою її подальшої реалізації Головним управлінням на земельних торгах та одночасно зазначено про те, що листом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 31.10.2017 року №19-20-6-15324/0/19-17 позивача було проінформовано про відмову у поновлення вищезазначених договорів оренди земельних ділянок.

24.01.2018 року відповідачем було направлено на адресу позивача лист-повідомлення №32-20-14,3-634/0/19-18, в якому відповідач просив повернути земельну ділянку площею 202,0073 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Новоукраїнської сільської ради Близнюківського району Харківської області, у зв`язку з закінченням терміну дії договору оренди землі від 19.01.2008 року.

15.03.2018 року відповідачем був виданий наказ №1574-СГ "Про припинення права оренди земельної ділянки", у відповідності до якого наказано припинити право оренди земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 202,0073 га, в тому числі рілля 202,0073 га, яка надана ТОВ "Колос" на підставі договору оренди землі від 19.01.2008 року та віднесено вказану земельну ділянку до земель запасу.

Вказане вище й стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області в якому останній, з урахуванням заяви про уточнення позовної заяви, просив визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 19.01.2008 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Колос" та Близнюківською районною державною адміністрацією Харківської області, об'єктом оренди за яким є земельна ділянка державної власності сільськогосподарського призначення площею 202,0073 га з кадастровим номером :03:000:0001, розташована на території Верхньосамарської сільської ради Близнюківського району Харківської області, який зареєстровано у Близнюківському РВ Харківської філії ДП "Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах" 23.01.2008 за №01, у редакції, викладеній в позові.

21.06.2018 року господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав виклдаених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У відповідності до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 5 статті 6 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації (ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній станом на день укладення договору).

Таким чином, строк дії договору оренди землі від 19.01.2008 року закінчується 23.01.2018.

Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону (п. 5 ст. 126 Земельного кодексу України).

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно з частинами 1, 8 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Отже, спеціальним законом, який регулює відносини щодо найму (оренди) землі, є Закон України "Про оренду землі".

Згідно ч. 4 ст. 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Орендодавцем за договором у даній справі, станом на дату його укладення була Близнювікська районна державна адміністрація, що узгоджувалось з пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України в редакції, чинній на дату укладення договору.

В силу Закону України від "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 року №258, Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.01.2013 року №40, Наказу Держгеокадастру "Про затвердження положень про територіальні органи Держгеокадастру" від 17.11.2016 року №308 та Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Харківської області віднесено до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

Згідно з ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, строк дії договору оренди.

Статтею 31 Закону Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

У відповідності до ст. 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк.

Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

Згідно з ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" визначає правові підстави поновлення договору оренди землі та фактично об'єднує два випадки пролонгації такого договору.

Так, частинами першою та п'ятою статті 33 цього Закону України "Про оренду землі" передбачено, що до закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Отже, згідно положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Частиною 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просив поновити договір оренди з підстав, передбачених частинами 1 - 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Так, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

У пункті 8 договору сторони передбачили строк, у який позивач має звернутись до відповідача з повідомленням про намір продовжити дію договору, а саме за 90 днів до його закінчення.

Системний аналіз положень сатин 1 - 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі дає правові підстави для висновку про те, що орендар звертається до орендодавця не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі, у випадку, коли сторонами у договорі не встановлено інший термін такого повідомлення.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, позивач не належним чином виконав умови договору щодо своєчасного звернення до відповідача з пропозицією поновити договір на новий строк, а саме у визначений у п. 8 договору строк він не надав відповідачу проекту додаткової угоди про поновлення договору, в зв'язку з чим відповідач відмовив йому у поновленні договору на новий строк.

Отже, строк дії договору закінчився, позивач втратив переважне право на поновлення договору на новий строк і має повернути земельну ділянку до земель запасу державної власності.

Проте, після закінчення встановленого договором строку, 21.11.2017 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про продовження строку дії договору вже з проектом додаткової угоди, в якій були викладені нові істотні умови - строк дії договору 7 років та орендна плата - 12% від нормативної оцінки землі, що по суті є новим договором, а не поновленням попереднього.

Однак, відповідачем не були погоджені нові умови і 26.12.2017 року ним було відмовлено у підписанні додаткової угоди, оскільки змінилися умови договору, а положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" не передбачають переважного права орендаря на укладення нового договору оренди землі.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється, а отже договір оренди землі припинився.

Як вже зазначалось, 24.01.2018 року відповідачем було направлено на адресу позивача лист-повідомлення №32-20-14,3-634/0/19-18, в якому останній вказував на необхідність повернути до земель запасу державної власності земельну ділянку площею 202,0073 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Новоукраїнської сільської ради Близнюківського району Харківської області, у зв`язку з закінченням терміну дії договору оренди землі від 19.01.2008 року та відмовою у його поновленні.

Порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 33 Закону України "Про оренду землі", матиме місце при укладенні договору оренди: з новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; у разі недосягнення згоди щодо умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права; укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю в поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об'єкт оренди для власних потреб.

У матеріалах справи справі відсутні докази на підтвердження наявності відповідного порушення відповідачем переважного права позивача на отримання права оренди земельної ділянки, яка визначена предметом договору.

А отже, аргументи апелянта щодо того, що він дотримався вимог, які передбачені частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» є необгрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Разом з цим, відповідач неодноразово повідомляв позивача про необхідність повернення земельної ділянки після закінчення дії договору оренди, що свідчить про відсутність волевиявлення орендодавця на поновлення договору оренди з позивачем.

Щодо посилань апелянта на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі №912/562/17, від 28.02.2018 року у справі №912/556/17, від 07.03.2018 року у справі №917/769/17, від 07.03.2018 року у справі №911/888/17, від 01.02.2018 року у справі №924/503/17 та від 01.02.2018 року у справі №924/503/17, колегія суддів враховує наступне.

Так, зі змісту зазначених постанов вбачається, що підстави для задоволення позову є іншими, від даної справи, а саме погодження істотних умов договору, ухилення відповідача від підписання додаткової угоди у разі відсутності заперечень щодо продовження дії договору, в той час як у даній справі позивачем було пропущено строк звернення до відповідача з додатковою угодою про поновлення договору оренди.

Аргументи апелянта на своєчасну та повну оплату орендної плати за користування земельною ділянкою, як на підставу продовження дії договору, є безпідставними, оскільки в даному випадку зазначені обставини не можуть бути підставою для укладення додаткової угоди та не приймаються.

Як вже зазначалося, частинами 1 - 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" визначено переважне право на поновлення договору лише в разі дотримання певної процедури, передбаченої зазначеними нормами, а позивачем не було дотримано цієї процедури, оскільки лист-повідомлення разом із проектом додаткової угоди позивачем було направлено відповідачу з порушенням строків, встановлених договором.

Таким чином, сама по собі сплата орендної плати та користування земельною ділянкою без дотримання інших умов, передбачених ст. 33 Закону України "Про оренду землі", не може бути підставою для поновлення договору оренди.

Разом з тим, не приймаються до уваги посилання апелянта на лист відповідача від 26.12.2017 року №1-20-14-17272/0/19-17 в якому, як він зазначає, виключною підставою для відмови позивачу в поновленні договору оренди на умовах проекту додаткової угоди є необхідність проведення земельного аукціону, з огляду на наступне.

26.12.2017 року відповідачем було направлено на адресу позивача лист , в якому зазначено про те, що після спливу договору оренди землі позивач має право повернути земельну ділянку відповідачу з метою її подальшої реалізації Головним управлінням на земельних торгах та одночасно зазначено про те, що листом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 31.10.2017 року позивача було проінформовано про відмову у поновленні вказаних договорів оренди земельної ділянки.

Отже, відповідачем ще 31.10.2017 року було прийнято рішення про відмову у поновленні договору оренди земельної ділянки, оскільки лист-повідомлення разом з проектом додаткової угоди позивачем було направлено відповідачу з порушенням строків встановлених договором.

Таким чином, враховуючи, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів в розумінні статтей 76-77 ГПК України в обґрунтування своїх позовних вимог, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та відмовив в їх задоволенні.

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов'язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос", Харківська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2018р. у справі №922/467/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.09.2018 року

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Слободін М.М.