РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.09.2018Справа №910/6259/18

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Князькова В.В., розглянувши у письмовому провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА ДРУК», м. Львів

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард», м. Київ в особі філії «Чорнобаївське» Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард», Херсонська обл., Білозерський район, сел. Східне

про стягнення 87 411,89 грн., -

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКА ДРУК» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» в особі філії «Чорнобаївське» Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» про стягнення 87 411,89 грн.

В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням заяви про усунення недоліків в позовній заяві від 11.06.2018) позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором поставки в частині оплати вартості поставленого товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість за період з 31.12.2014 по 05.12.2017 на суму 87 411,89 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.06.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Також судом було часткового задоволено клопотання позивача про витребування доказів по справі, а саме витребувано у відповідача видаткові накладні, складені Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКА ДРУК», від 09.11.2017 на суму 21 600,00 грн., від 30.06.2016 на суму 16 800,34 грн., від 16.06.2016 на суму 16 800,34 грн., від 27.05.2016 на суму 16 800,00 грн., від 12.05.2016 на суму 12 600,00 грн., від 31.03.2016 на суму 16 000,32 грн., від 05.02.2016 на суму 14 160,00 грн., від 15.12.2015 на суму 11 180,21 грн., від 06.11.2015 на суму 7 920,00 грн., від 01.10.2015 на суму 1 854,00 грн., від 31.12.2014 на суму 51 704,83 грн.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №440 ухвалу про відкриття провадження від 20.06.2018 було вручено відповідачу 25.06.2018.

11.07.2018 відповідачем направлено на адресу Господарського суду міста Києва відзив на позов (надійшов до суду 13.07.2018). За твердженнями відповідача, позовні вимоги є безпідставними, оскільки сторонами не було встановлено в договорі строку оплати товару. На думку відповідача, оскільки позивач не звертався з вимогою про оплату товару, то згідно з положеннями статті 530 Цивільного кодексу України строк виконання грошового зобов'язання не настав.

Вимоги ухвали суду від 20.06.2018 в частині витребування доказів відповідач не виконав, письмових пояснень щодо поважності причин невиконання ухвали не надав.

23.07.2018 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла відповідь позивача на відзив, в якій позивач вказав, що 28.11.2017 відповідачем було отримано вимогу позивача про оплату товару, а протилежні доводи відповідача є безпідставними.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

При цьому, оскільки до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, у тому числі письмові пояснення учасників справи, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступні фактичні обставини справи.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКА ДРУК» (постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Агрохолдинг Авангард» в особі філії «Чорнобаївське» Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» (попереднє найменування Публічне акціонерне товариство «Птахогосподарство «Червоний Прапор») (покупець) склались господарські відносини з постачання товару, а саме стрічки клейкої, на підставі відповідних видаткових накладних.

За твердженнями позивача, у період з 31.12.2015 по 05.12.2017 останнім було поставлено відповідачу товар на загальну суму 209 811,57 грн., на підтвердження чого суду були надані підписані обома сторонами та скріплені печатками юридичних осіб видаткові накладні, а саме №51513 від 15.05.2015 на суму 10 980,96 грн., №60513 від 05.06.2015 на суму 8 784,77 грн., №10024 від 02.10.2015 на суму 15 840,00 грн., №10122 від 12.10.2015 на суму 15 840,00 грн., №10268 від 26.10.2015 на суму 11 880,00 грн., №102911 від 29.10.2015 на суму 6 732,00 грн., №11136 від 13.11.2015 на суму 7 920,00 грн., №11178 від 17.11.2015 на суму 17 200,32 грн., №11195 від 19.11.2015 на суму 1 800,00 грн., №112610 від 26.11.2015 на суму 4 300,08 грн., №112717 від 27.11.2015 на суму 17 200,32 грн., №113015 від 30.11.2015 на суму 5 207,04 грн., №12097 від 09.12.2015 на суму 12 900,24 грн., №12224 від 22.12.2015 на суму 17 200,32 грн., №12253 від 25.12.2015 на суму 38 700,72 грн., №122819 від 28.12.2015 на суму 25 800,48 грн., №1264 від 26.01.2016 на суму 17 200,32 грн., №1294 від 29.01.2016 на суму 2 700,00 грн., №21613 від 16.02.2016 на суму 12 390,00 грн., №2247 від 24.02.2016 на суму 16 800,00 грн., №3032 від 03.03.2016 на суму 10 000,20 грн., №30413 від 04.03.2016 на суму 6 400,13 грн., №31143 від 11.03.2016 на суму 6 848,06 грн., №3123 від 12.03.2016 на суму 12 000,24 грн., №32112 від 21.03.2016 на суму 16 000,32 грн., №32513 від 25.03.2016 на суму 20 000,40 грн., №41812 від 18.04.2016 на суму 15 199,68 грн., №42515 від 25.04.2016 на суму 15 199,68 грн., №42818 від 28.04.2016 на суму 18 999,60 грн., №51713 від 17.05.2016 на суму 16 800,00 грн., №52721 від 27.05.2016 на суму 16 800,00 грн., №61616 від 16.06.2016 на суму 16 800,34 грн., №63019 від 30.06.2016 на суму 16 800,34 грн., №7134 від 13.07.2016 на суму 20 000,40 грн., №72953 від 29.07.2016 на суму 24 000,48 грн., №82516 від 25.08.2016 на суму 18 000,00 грн., №83021 від 30.08.2016 на суму 64 000,80 грн., №10274 від 27.10.2016 на суму 10 800,00 грн., №12513 від 05.12.2016 на суму 36 000,00 грн., №13134 від 31.01.2017 на суму 6 969,86 грн., №22219 від 22.02.2017 на суму 13 800,24 грн., №31010 від 10.03.2017 на суму 20 240,35 грн., №32127 від 21.03.2017 на суму 18 400,32 грн.

Також матеріали справи містять копії відповідних податкових накладних, наданих позивачем на підтвердження здійснення господарських операцій з поставки товару відповідачу.

Згідно з вимогою про сплату вих.№13/11/3 від 13.11.2017 позивач звернувся до відповідача з претензією щодо погашення заборгованості в розмірі 95 410,77 грн. Вказану вимогу отримано відповідачем 28.11.2017.

Спір у справі виник у зв'язку із несвоєчасним, як вказує позивач, виконанням відповідачем грошових зобов'язань з оплати поставленого товару у повному обсязі. Зокрема, за твердженнями позивача, відповідач розрахувався за отриманий товар частково - на суму 122 399,68 грн., а заборгованість останнього перед позивачем становить 87 411,89 грн.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За приписами ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст.181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Дослідивши надані позивачем копії видаткових накладних, податкових накладних, складений позивачем акт звірки взаєморозрахунків, та зважаючи на підтвердження відповідачем у відзиві на позов факту постачання товарів, господарський суд дійшов висновку, що між сторонами у спрощений спосіб укладено договір поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

При цьому, з огляду на доводи позивача про непідписання відповідачем частини видаткових накладних, судом враховано, що відповідні накладні витребовувались у відповідача ухвалою суду від 20.06.2018, однак не були надані останнім на вимогу суду.

У даному випадку судом прийнято до уваги, що згідно з ч. 9 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може, зокрема, визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ.

Відтак, з огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає надані позивачем документи (підписані обома сторонами видаткові накладні) як належну та достатню підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вказує позивач, заборгованість відповідача в розмірі 87 411,89 грн. утворилась за видатковими накладними №12513 від 05.12.2016 на суму 36 000,00 грн., №13134 від 31.01.2017 на суму 6 969,86 грн., №22219 від 22.02.2017 на суму 13 800,24 грн., №31010 від 10.03.2017 на суму 20 240,35 грн., №32127 від 21.03.2017 на суму 18 400,32 грн. Вказані видаткові накладні, копії яких наявні в матеріалах справи, підписані відповідачем без зауважень та заперечень, а також скріплені печаткою відокремленого підрозділу юридичної особи.

Відтак, факт постачання позивачем товару за вказаними вище накладними підтверджується матеріалами справи, внаслідок чого у відповідача виникло зобов'язання отриманий товар оплатити.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріали справи не містять доказів погодження сторонами строку виконання покупцем обов'язку оплатити отриманий товар.

Відтак, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню спеціальна норма частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом пункту 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 Цивільного кодексу України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Таким чином, враховуючи, що судом було встановлено факт отримання відповідачем товару за видатковими накладними №12513 від 05.12.2016 на суму 36 000,00 грн., №13134 від 31.01.2017 на суму 6 969,86 грн., №22219 від 22.02.2017 на суму 13 800,24 грн., №31010 від 10.03.2017 на суму 20 240,35 грн. та №32127 від 21.03.2017 на суму 18 400,32 грн., у останнього виник обов'язок оплатити такий товар негайно після його прийняття.

Протилежні заперечення відповідача про те, що строк виконання грошового зобов'язання не настав, є помилковими та спростовуються вищевикладеним. До того ж, матеріалами справи підтверджується отримання відповідачем вимоги позивача про сплату заборгованості.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Разом з цим, відповідачем було підтверджено обставини постачання товару позивачем, однак всупереч викладеним вище нормам закону не надано до матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів погашення заборгованості в розмірі 87 411,89 грн., про стягнення якої заявлено позов.

Враховуючи наведене, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА ДРУК» та стягнення з Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» в особі філії «Чорнобаївське» Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» заборгованості з оплати поставленого товару в розмірі 87 411,89 грн.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, господарський суд дійшов висновку, що судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 1 762,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА ДРУК» до Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» в особі філії «Чорнобаївське» Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» про стягнення заборгованості з оплати поставленого товару в розмірі 87 411,89 грн. - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» (03115, м. Київ, пр. Перемоги, буд. 121В; ідентифікаційний код 00851519) в особі філії «Чорнобаївське» Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» (75020, Херсонська обл., Білозерський район, сел. Східне; ідентифікаційний код 39765712) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА ДРУК» (79020, Львівська обл., м. Львів, пр. Чорновола, буд. 67Г; ідентифікаційний код 39168974) заборгованість з оплати поставленого товару в розмірі 87 411 (вісімдесят сім тисяч чотириста одинадцять) грн. 89 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 03.09.2018.

Суддя В.В. Князьков