РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.09.2018Справа № 910/3666/18

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім"

про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 49 500,00 грн.

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кукота О.Ю.

Представники учасників справи:

від позивача: Макєєв В.М. (представник за довіреністю);

від відповідача : не з'явились.

В судовому засіданні 04 вересня 2018 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представника позивача, що повне рішення буде складено 11.09.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

28 березня 2018 року до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (позивач) надійшла позовна заява № ДККА-44066 від 23.03.2018 року до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" (відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 49 500,00 грн. (сорок дев'ять тисяч п'ятсот гривень).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за полісом № АЕ/3055846.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що позивачем не доведено правомірність заявлених позовних вимог, не до доведено належними доказами наявність пошкоджень, їх характер і обсяги, необхідність заміни запасних частини та виконання конкретних робіт.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2018 року у справі № 910/3666/18 позовну заяву № ДККА-44066 від 23.03.2018 року Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Київський страховий дім" про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 49 500,00 грн. залишено без руху, надано Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Українська страхова група" строк до 20.04.2018 року для виправлення встановлених судом недоліків.

18 квітня 2018 року через відділ діловодства суду від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" надійшла заява № ДККА-44066 від 12.04.2018 року "Про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 2 квітня 2018 року".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/3666/18 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання у справі призначено на 22.05.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 року ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 19.06.2018 року.

В підготовчому засіданні 19.06.2018 року судом оголошувалася перерва до 05.07.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2018 року підготовче засідання відкладено на 26.07.2018 року.

В підготовче засідання 26.07.2018 року представники сторін на з'явилися.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2018 року відмовлено в задоволені клопотання б/н від 10.05.2018 року "Про призначення експертизи" Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" та заяви б/н від 18.05.2018 року "Про зупинення провадження у справі" Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім", закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/3666/18 до судового розгляду по суті на 04.09.2018 року.

Представник позивача в судовому засіданні 04.09.2018 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 04.09.2018 року не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №170 (міститься в матеріалах справи), відповідно до якого відповідач отримав ухвалу суду 30.07.2018р. На адресу суду від відповідача клопотань, заяв тощо не надходило.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.04.2014 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (надалі - страховик) та ОСОБА_2 (надалі - страхувальник) було договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирів на транспорті №28-0107-14-00463, об'єктом страхування за яким є транспортний засіб "Audi А6 Limousine", державний номерний знак НОМЕР_1.

Вказаний транспортний засіб позивач прийняв на страхування, на випадок пошкодження внаслідок страхових подій (випадку), зокрема, на випадок ДТП.

Відповідний страховий випадок настав 19.04.2015 року в с. Блиставиця Бородянського району Київської області, а саме: водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем "МАЗ-5334", реєстраційний номер НОМЕР_2, не дотримався інтервалу-дистанції, а також не закріпив праву виносну опору, котра під час руху відкрилася та пошкодила припаркований транспортний засіб "Audi А6 Limousine", державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

В результаті ДТП транспортний засіб транспортний засіб "Audi А6 Limousine", державний номерний знак НОМЕР_1 було пошкоджено, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 61882374 (копія довідки міститься в матеріалах справи).

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 95 348,36 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 8835 від 06.05.2015 року на суму 92 167,29 грн. та № 9965 від 25.05.2015 року на суму 3181,07 грн. Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується наявними в матеріалах справи страховими актами № ДККА-44066 від 05.05.2015 року та № ДККА-44066/1 від 22.05.2015 року.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до положень частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до постанови Бородянського районного суду Київської області від 06.05.2015 року у справі №360/891/15-п (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 п. 13.1 Правил дорожнього руху. Останнього визнано винним у скоєнні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 14 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування (п. 21.1. ст. 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Як свідчать матеріали справи, цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу "МАЗ-5334", реєстраційний номер НОМЕР_2 застраховано відповідачем, шляхом укладення поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3055846.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, на підставі зазначених вище норм та укладеним відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/3055846, відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу "МАЗ-5334", реєстраційний номер НОМЕР_2.

У відповідності до вищевказаних норм, ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло право вимоги, яке Страхувальник мав до відповідача, як страхувальника цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм транспортного засобу "МАЗ-5334", реєстраційний номер НОМЕР_2.

Як підтверджується матеріалами справи, вартість матеріального збитку "Audi А6 Limousine", державний номерний знак НОМЕР_3 становить - 95 348,36 грн.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно частини 2 підпункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Враховуючи викладене, зважаючи на положення ст. 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з огляду на те, що полісом № АЕ/3055846 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000,00 грн. і франшизу в сумі - 500,00 грн., суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача про те, що стягненню з відповідача підлягає сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації транспортного засобу "МАЗ-5334", реєстраційний номер НОМЕР_2, в розмірі - 49 500,00 грн., з розрахунку 50 000,00 грн. (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну) - 500,00 грн. (франшизи за полісом № АЕ/3055846).

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладені судом обставини та факти, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем у відзиві заперечення на позов не спростовують зазначених позивачем в позові доводів за встановлених вище судом фактів та обставин.

Щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 Цивільного кодексу України ).

Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст. 261 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 у справі №6-68цс15, яка була прийнята на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах зазначив, що оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996р. за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до п. 1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013 року, позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Так, враховуючи загальну позовну давність тривалістю у три роки, факт настання страхового випадку 19.04.2015 року та факт звернення позивача з даним позовом до суду 28.03.2018 року (що підтверджується відтиском реєстраційного штампу Господарського суду міста Києва про одержання позовної заяви від 28.03.2018), суд дійшов висновку, що строк позовної давності за позовними вимогами позивачем не пропущений.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Артема, 37-41), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (, адреса: 03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, 32-А), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: страхового відшкодування - 49 500,00 грн. (сорок дев'ять тисяч п'ятсот гривень) та судовий збір - 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.09.2018р.

Суддя О.В. Котков