РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2018Справа № 910/5265/18
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Ваховській К.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Релігійної організації "Всеукраїнський духовний центр "Відродження" (49000, м. Дніпро, вул. Робоча, 23В)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Студія 1+1" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 23)

про визнання недостовірною інформацію та зобов'язання її спростувати

Представники сторін:

Від позивача: Телегуз С.В. (на підставі довіреності)

Від відповідача: Мартиновська З.І. (на підставі довіреності)

ВСТАНОВИВ

Релігійна організація "Всеукраїнський духовний центр "Відродження" (надалі також - «позивач») звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Студія 1+1" (надалі також - «відповідач») про визнання недостовірною і такою, що порочить та принижує ділову репутацію та зобов'язання її спростувати, в якій просить: 1) визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи ганьбить ділову репутацію Релігійної організації «Всеукраїнський духовний центр «Відродження» інформацію, що була озвучена ведучим телепередачі «Гроші» на телеканалі « 1+1» ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» 29 січня 2018 року о 22 год 00 хв., починаючи з 10 секунди і по 14 секунду; 2) Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» спростувати неправдиву інформацію про Релігійну організацію «Всеукраїнський духовний центр «Відродження», що була озвучена 29 січня 2018 року о 22 год. 00 хв. на телеканалі « 1+1» в ефірі телевізійної програми «Гроші» починаючи з 10 секунди по 14 секунду в такий же спосіб як вона була поширена.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на розповсюдження відповідачем недостовірної інформації, пов'язаної з діяльністю позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.05.2018 судом залишено позовну заяву без руху; зобов'язано позивача усунути недоліки та надати суду докази доплати судового збору у розмірі 1 762,00 грн. до 17.05.2018.

15.05.2018 позивач через відділ діловодства суду подав заяву про усунення недоліків та докази доплати судового збору у розмірі 1 762,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2018 відкрито провадження по справі № 910/5265/18 та призначено підготовче засідання на 11.06.2018.

06.06.2018 через відділ діловодства суду відповідач подав суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

11.06.2018 через відділ діловодства суду позивач подав клопотання про витребування доказів.

В підготовче засідання 11.06.2018 з'явилися представники сторін.

Розглянувши клопотання позивача про витребування доказів від відповідача, а саме, журналу обліку передач (журнал реєстрації програм і передач) за 29 січня 2018 року та Запис Телепрограми «Гроші», яка транслювалась на телеканалі « 1+1» (11 сезон 2 випуск) у повній та незмінній формі, Суд зазначає таке.

Як встановлено у ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, у клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів у справі від відповідача як необґрунтованого та такого, що не відповідає вимогам щодо змісту відповідного клопотання, встановлених частиною 2 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивачем не вказано: обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2018, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.

22.06.2018 в підготовчому засіданні судом оголошено перерву до 25.06.2018.

22.06.2018 позивач через відділ діловодства суду заяву про уточнення позовних вимог та зміну предмета позову, у якій викладено вимоги таким чином: 1) визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить ділову репутацію Релігійної організації «Всеукраїнський духовний центр «Відродження» інформацію, що розміщена на офіційному сайті ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» за посиланням: https://1plus1.ua/ru/groshi/video/najbilsa-sekta-cerkva-i-ak-nezakonno-pozbavlaut-zitla-grosi, починаючи з 10 секунди і по 14 секунду телепередачі «Гроші» (11 сезон 2 випуск); 2) зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» спростувати неправдиву інформацію про Релігійну організацію «Всеукраїнський духовний центр «Відродження», що розміщена на офіційному сайті ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» за посиланням: https://1plus1.ua/ru/groshi/video/najbilsa-sekta-cerkva-i-ak-nezakonno-pozbavlaut-zitla-grosi, починаючи з 10 секунди і по 14 секунду телепередачі «Гроші» (11 сезон 2 випуск) в такий же спосіб як вона була поширена.

У підготовче засідання 25.06.2018 з'явився представник позивача, відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2018, занесеною до протоколу судового засідання, заяву про уточнення позовних вимог та зміну предмета позову прийнято до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2018 відкладено підготовче засідання у справі на 16.07.2018.

16.07.2018 через відділ діловодства суду відповідач подав відзив на уточнену позовну заяву та клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання 16.07.2018 з'явився представник позивача, відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив.

Представник позивача подав в засіданні клопотання про продовження підготовчого провадження у справі № 910/5265/18 на 30 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2018, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 01.08.2018.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 16.07.2018 відзив на уточнену позовну заяву та клопотання про відкладення розгляду справи повернуто відповідачу без розгляду.

20.07.2018 через відділ діловодства суду позивач подав клопотання про витребування доказів у відповідача.

У підготовче засідання 01.08.2018 з'явився представник позивача, відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив, про причини його неявки суд не повідомив.

В підготовчому засіданні 01.08.2018 Суд розглянув клопотання позивача про витребування доказів від відповідача, а саме, запису Телепрограми "Гроші" (11 сезон 2 випуск) у повній та незмінній формі, який розміщений на офіційному сайті ТОВ "Телерадіокомпанія "Студія 1+1", та відмовив у його задоволенні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2018 (з урахуванням ухвали від 03.08.2018 про виправлення описки) закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/5265/18 до судового розгляду по суті на 28.08.2018.

В судове засідання 28.08.2018 з'явились представники позивача та відповідача.

В судовому засіданні представник позивача подав клопотання про приєднання до матеріалів справи запису Телепрограми «Гроші» (11 сезон 2 випуск), який був записаний на електронний носій Acer.

Як встановлено у ч.ч. 1-8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. У випадку прийняття судом відмови сторони від визнання обставин суд може встановити строк для подання доказів щодо таких обставин. Якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Суд зазначає, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2018, якою закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/5265/18 до судового розгляду по суті на 28.08.2018, повідомлено сторони, що додаткові письмові докази, висновки експертів, клопотання, заяви, пояснення, можуть бути подані до суду у строк до 20.08.2018.

Однак, клопотання про приєднання доказів відповідачем подано в судовому засіданні 28.08.2018. При цьому, відповідачем не було обґрунтовано неможливість подання вказаних доказів у строк, встановлений Судом, з причин, що не залежали від нього.

За приписами ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. (стаття 119 Господарського процесуального кодексу України)

Відповідно до статті 207 Господарського процесуального кодексу України головуючий з'ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Однак, Суд звертає увагу, що відповідачем не було подано заяви про продовження процесуального строку, встановленого Судом, на вчинення процесуальних дій, а також не обґрунтовано поважності причин строку неподання доказів в підготовчому провадженні.

З огляду на викладене вище, клопотання відповідача про приєднання доказів залишається Судом без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2018, занесеною до протоколу судового засідання, клопотання відповідача про приєднання до матеріалів справи запису Телепрограми «Гроші» (11 сезон 2 випуск), який був записаний на електронний носій Acer, залишено без розгляду.

В судовому засіданні 28.08.2018 представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 28.08.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як встановлено у ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

Статтею 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Разом з тим, ст. 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Відповідно до статті 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім'я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

За змістом статті 200 Цивільного кодексу України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Аналогічні приписи закріплені у статті 1 Закону України "Про інформацію".

Статтею 5 цього Закону передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

За приписами статті 7 Закону України "Про інформацію" право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

За змістом статей 94, 277 Цивільного кодексу України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 Цивільного кодексу України вважається, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною.

Згідно ч. 5 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Частиною 2 статті 34 Господарського кодексу України передбачено, що дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних з особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Відповідно до частини 1 статті 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» громадянин або юридична особа мають право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи.

Позов мотивовано тим, що 29 січня 2018 о 22 год. 00 хв. на телеканалі « 1+1» ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» вийшла в ефір телевізійна програма «Гроші» (11 сезон 2 випуск), в якій було розповсюджено неправдиву інформацію про Релігійну організацію «Всеукраїнський духовний центр «Відродження». Дана телепередача вийшла як в ефірі телеканалу « 1+1», так і на сайті відповідача (https://1plus1.ua/ru/groshi/video/najbilsa-sekta-cerkva-i-ak-nezakonno-pozbavlaut-zitla-grosi). На самому початку телепередачі, починаючи з 10 секунди і по 14 секунду ведучий телепередачі промовив у стверджувальній формі (дослівно): «...і сьогодні про секту, яка змушує вбивати власних дітей» (далі по тексту - неправдива інформація), при тому вже, починаючи з 23 секунди і по 10 хв. 47 секунду ефіру телепередачі відповідач відкрито вказує, що даний вислів стосується саме позивача та проводить паралелі між вбивством матері своєї хворої дитини і позивачем, ніби саме діяльність позивача призвела до даного злочину. Дане твердження позивач вважає таким, що не відповідає дійсності та принижує, порочить ділову репутацію позивача. Неправдива інформація відповідача ганебним чином паплюжить репутацію позивача та вводить в оману глядачів телеканалу, які є прихожанами Релігійної організації «Всеукраїнський духовний центр «Відродження». В Україні та за її межами зареєстровано більше 100 дочірніх релігійних організацій Позивача. Таким чином, репутації Позивача надано величезної шкоди як в Україні, так і поза її межами. Крім того, дана телепередача знаходиться на сайті Відповідача до теперішнього часу і вводить в оману глядачів та ганьбить ділову репутацію Позивача. Позивач вважає, що неправдива інформація, розповсюджена Відповідачем нанесла величезної шкоди діловій репутації Позивача і продовжує наносити свій негативний вплив. В пошуках сенсації та в боротьбі за рейтингом Відповідач грубо порушив права та інтереси Позивача, забуваючи про будь-які принципи моральності та законності у своїй діяльності. Релігійна організація «Всеукраїнський духовний центр «Відродження» зареєстрована відповідно до законодавства України як неприбуткова організація, за діяльністю якої стоять тисячі людей по всьому світу - прихожани церкви, стосовно яких і розповсюджується неправдива інформація. Відповідач в телепередачі зверхньо та з осудом ставиться до вибору людей відвідувати релігійні зібрання Релігійної організації «Всеукраїнський духовний центр «Відродження», хоча право сповідувати ту чи іншу релігію належить кожному громадянинові України та гарантується Конституцією України та законом України «Про свободу совісті та релігійні організації». Відповідач, перекручуючи факти, поширюючи недостовірну інформацію, звинувачуючи позивача у вчинені злочинів та ображаючи вибір людей розпалює релігійну ворожнечу та порушує закони України.

У зв'язку з викладеним, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та зміну предмета позову, яка прийнята Судом до розгляду, позивачем заявлено вимоги про визнання недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить ділову репутацію Релігійної організації «Всеукраїнський духовний центр «Відродження» інформації, що розміщена на офіційному сайті ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» за посиланням: https://1plus1.ua/ru/groshi/video/najbilsa-sekta-cerkva-i-ak-nezakonno-pozbavlaut-zitla-grosi, починаючи з 10 секунди і по 14 секунду телепередачі «Гроші» (11 сезон 2 випуск), та зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» спростувати неправдиву інформацію про Релігійну організацію «Всеукраїнський духовний центр «Відродження», що розміщена на офіційному сайті ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» за посиланням: https://1plus1.ua/ru/groshi/video/najbilsa-sekta-cerkva-i-ak-nezakonno-pozbavlaut-zitla-grosi, починаючи з 10 секунди і по 14 секунду телепередачі «Гроші» (11 сезон 2 випуск) в такий же спосіб як вона була поширена.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що позивачем не доведено сповіщення відео сюжету в ефірі Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», а також те, що спірна інформація є оціночним судженням.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: - поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; - поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; - поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; - поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. (п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»)

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Проте, Суд зазначає, звернувшись до Суду з даним позовом, позивачем не надано до суду а ні разом з поданням позовної заяви, а ні у підготовчому провадженні, жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів відповідно до статей 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджують юридичний склад правопорушення щодо поширення недостовірної інформації, а саме: поширення інформації саме відповідачем; факт того, що поширена інформація стосується саме позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

При цьому, Суд також звертає увагу, що мотиви відмови у задоволенні клопотань позивача про витребування доказів у відповідача наведені в описовій частині цього рішення та ухвалі суду від 01.08.2018.

Поряд з викладеним, Суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 47 1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги Релігійної організації "Всеукраїнський духовний центр "Відродження" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Студія 1+1" про визнання недостовірною інформацію та зобов'язання її спростувати є недоведеними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 03.09.2018

Суддя Т.Ю. Трофименко