ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 911/2755/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Щасливської сільської ради - Пілягіна О.В.,

Товариства з обмеженою відповідальністю

"Київська Русь, ХХІ століття" - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Щасливської сільської ради

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 (у складі колегії суддів: Корсакова Г.В. (головуючий), Чорна Л.В., Хрипун О.О.)

та рішення Господарського суду Київської області від 24.07.2017 (суддя Ярема В.А.)

у справі за позовом Щасливської сільської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська Русь, ХХІ століття"

про стягнення 1 225 449,57 грн, розірвання договору, зобов'язання повернути земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

29.08.2016 Щасливська сільська рада звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська Русь, ХХІ століття" (далі - ТОВ "Київська Русь, ХХІ століття"), яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Київська Русь, ХХІ століття" (далі - ВАТ "Київська Русь, ХХІ століття"), з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 11.10.2016, про:

- стягнення 1 225 449,57 грн, у тому числі 855 179,90 грн заборгованості з орендної плати за договором оренди земельної ділянки №36 від 08.02.2003, 20 232,66 грн пені, 34 866,07 грн 3% річних, 315 170,94 грн інфляційних втрат;

- розірвання договору оренди земельної ділянки №36 від 08.02.2003, укладеного між Щасливською сільською радою Бориспільського району Київської області та ВАТ "Київська Русь, ХХІ століття", посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Кузьміченко А.П. та зареєстрованого в реєстрі за №453 зі змінами внесеними відповідно до додаткової угоди №1/130 від 01.06.2009;

- зобов'язання ТОВ "Київська Русь, ХХІ століття" повернути Щасливській сільській раді Бориспільського району Київської області земельну ділянку загальною площею 2,1356 га у стані, не гіршому у порівнянні з тим, у якому ТОВ "Київська Русь, ХХІ століття" одержало її в оренду, відповідно до п. 2.4 договору оренди №36 від 08.02.2003 за актом прийому-передачі (повернення).

Позовні вимог обґрунтовано тим, що: відповідач неналежним чином виконує обов'язки зі своєчасної та повної сплати нового розміру орендної плати за договором оренди від 08.02.2003, визначеного з урахуванням нормативної грошової оцінки, відповідно до змін, внесених додатковою угодою від 01.06.2009 № 1/130; підставою для розірвання спірного договору оренди та повернення земельної ділянки є те, що відповідач систематично не сплачував орендну плату за землю.

Рішенням господарського суду Київської області від 24.07.2017 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Місцевий суд мотивував свої висновки тим, що рішенням господарського суду в іншій справі встановлено, що додаткова угода від 01.06.2009 № 1/130, якою обґрунтовано позовні вимоги у даній справі, є неукладеною, а отже вона не породила для її сторін жодних прав та обов'язків; позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості по орендній платі за спірний період.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 рішення Господарського суду Київської області від 24.07.2017 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з мотивами, викладеними в рішенні місцевого суду.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, 16.03.2018 Щасливська сільська рада звернулась з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 та рішення Господарського суду Київської області від 24.07.2017 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що суди попередніх інстанцій безпідставно не врахували, що: річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати; невнесення орендної плати у встановленому розмірі та строки є істотним порушенням умов договору оренди земельної ділянки від 08.02.2003.

ТОВ "Київська Русь, ХХІ століття" подало відзив на касаційну скаргу, у якому просить рішення та постанову судів попередніх інстанцій залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак відповідач не скористався передбаченим законом правом на участь у розгляді справи судом касаційною інстанцією. Оскільки явка учасників справи не визнавалась судом обов'язковою, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком, Верховний Суд в складі колегії суддів дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 08.02.2003 між Щасливською сільською радою (орендодавець) та ВАТ "Київська Русь, ХХІ століття", правонаступником якого є ТОВ "Київська Русь, ХХІ століття" (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки № 36, який був посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Кузьміченко А.П. (зареєстрований в реєстрі за №453) та зареєстрований у Бориспільському районному відділі земельних ресурсів, про що вчинено запис №19 від 12.02.2003 (далі - договір оренди).

Відповідно до пп. 1 договору оренди орендодавець надає, а орендар приймає в строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, яка знаходиться в адмінмежах Щасливської сільської ради, Бориспільського району, Київської області, в межах с. Щасливе, Бориспільського району, Київської області, загальна площа якої згідно з п. 3 даного договору становить 2,1356 га земель громадського призначення.

Договір укладається на 49 років, починаючи з дати його реєстрації (п. 2.2 договору оренди).

Відповідно до п. 2.3 договору оренди орендна плата становить 3 900,00 грн за поточний рік, що становить 325,00 грн за кожний місяць. У розмір орендної плати входить податок на землю в розмірі 1 984,61 грн. Періодичність внесення орендної плати: щомісячно не пізніше 15 числа наступного місяця.

У п. 2.3 договору оренди сторони також дійшли згоди про те, що розмір орендної плати щорічно переглядається у випадку і з моменту, зокрема, збільшення розмірів ставки земельного податку.

Водночас зі змісту п. 4 договору оренди вбачається, що сторони домовились про те, що зміна умов договору можлива за взаємною згодою сторін.

01.06.2009 між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі була укладена додаткова угода №1/130 до договору оренди земельної ділянки №36 від 08.02.2003, відповідно до п. 1 якої сторонами погоджено укладення даної додаткової угоди в письмовій формі без нотаріального посвідчення.

Відповідно до п. 2 вказаної додаткової угоди розмір річної орендної плати встановлюється в розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №946-п від 25.02.2011 Управління держкомзему у Бориспільському районі Київської області нормативна грошова оцінка земельної ділянки, переданої відповідачу у користування за договором оренди, становить 3 684 370,88 грн.

Посилаючись на те, що на підставі додаткової угоди № 1/130 від 01.06.2009 відповідач був зобов'язаний сплачувати орендну плату, виходячи з нової нормативної грошової оцінки, позивач звернувся до відповідача з пропозицією № 312 від 21.03.2013 про внесення змін до договору оренди.

04.12.2014 позивач звернувся до відповідача з претензією №02-14-1406, відповідно до якої вимагав провести донарахування плати за користування земельною ділянкою згідно з додатковою угодою №1/130 від 01.06.2009 до договору оренди землі, яка виконана відповідачем не була.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

За змістом з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Орендна плата відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою; розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін в договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК України .

Підставою позову у даній справі є те, що відповідач здійснював сплату орендної плати за договором оренди за спірний період без урахування змін, внесених додатковою угодою №1/130 від 01.06.2009, в частині розміру орендної плати - 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Господарського суду Київської області від 13.03.2017 у справі №911/4244/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2017, відмовлено

Щасливській сільській раді у задоволенні позовних вимог до ТОВ "Київська Русь, ХХІ століття" про визнання дійсною та укладеною додаткової угоди №1/130 від 01.06.2009.

При прийнятті вказаних судових рішень у справі №911/4244/16 суди встановили, що додаткова угода №1/130 від 01.06.2009 до договору оренди земельної ділянки №36 від 08.02.2003 не була зареєстрована у визначеному на той час законодавством України порядку, а тому в силу ст. ст. 210, 640 ЦК України є неукладеною, а тому не створює прав та обов'язків для сторін.

Таким чином, встановивши, що додаткова угода №1/130 від 01.06.2009, на підставі якої позивачем розраховано відповідачу заборгованість з орендної плати, є неукладеною, а також враховуючи умови договору оренди земельної ділянки № 36 від 08.02.2003 щодо можливості внесення до нього змін (у тому числі щодо розміру орендної плати) лише за згодою сторін (п. 4 договору оренди), а з позовом про внесення змін до договору оренди щодо розміру орендної плати позивач до суду не звертався, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо безпідставності позовних вимог про стягнення відповідної заборгованості в сумі 855 179,90 грн.

Враховуючи зазначене, суди правомірно відмовили у задоволенні похідних позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно зі ст. ст. 32, 34 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 4 договору оренди підставою розірвання договору є, зокрема, вимога однієї із сторін у випадку невиконання іншою стороною обов'язків, передбачених договором.

В разі припинення або розірвання цього договору орендар має забезпечити виконання умов повернення земельної ділянки, визначених у п. 2.4 цього договору.

Оскільки вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки №36 від 08.02.2003 та її повернення позивачу були обґрунтовані систематичною несплатою орендної плати і вказані обставини не знайшли свого підтвердження з урахуванням наведених вище обставин, суди правомірно відмовили у задоволенні позову і у вказаній частині.

Крім того, апеляційним судом правомірно відхилено посилання позивача на те, що розмір орендної плати, яку вносить відповідач, суперечить пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України, оскільки наведені обставини не були підставою позову у даній справі, в той час як позивач в порядку ст. 22 ГПК України ( в редакції до 15.12.2017) підстав позову не змінював, розрахунок заборгованості відповідача за період з липня 2013 року по червень 2016 року, здійснений у відповідності до вимог ПК України, не надавав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правомірності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального законодавства при прийнятті оскаржуваних судових актів, то Верховний Суд не вбачає підстав для зміни чи скасування законних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку ст. 129 ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017) покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Щасливської сільської ради залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 та рішення Господарського суду Київської області від 24.07.2017 у справі №911/2755/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді І.С. Міщенко

В.Г. Суховий