ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2018 р. Справа № 921/600/17-г/5

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Данко Л.С.

Желік М.Б.

за участю секретаря судового засідання Мазепи Н.

з участю представників:

від позивача - Франчук М.М.

від відповідача-1 - Сойка Г.Є.

від відповідача-2 - Марцун А.А.

від третьої особи - не з»явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові апеляційну скаргу прокуратури Тернопільської області, м.Тернопіль, вх.№ 01-05/1902/18 від 23.06.2018р.

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.04.2018р. (час проголошення об 11 год. 20 хв. в м.Тернополі, суддя - Стопник С.Г., повний текст рішення складено 14.05.2018р.)

у справі № 921/600/17-г/5

за позовом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості, м.Тернопіль

до відповідача-1 Тернопільського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, м.Тернопіль

до відповідача-2 прокуратури Тернопільської області, м.Тернопіль

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_5, с.Гаї-Шевченківські Тернопільської області

про стягнення 23 385,55 грн,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.04.2018р. у справі № 921/600/17-г/5 (суддя Стопник С.Г.) задоволено позов Тернопільського міськрайонного центру зайнятості, м.Тернопіль до Тернопільського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, м.Тернопіль та прокуратури Тернопільської області, м.Тернопіль, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5, с.Гаї-Шевченківські Тернопільської області, стягнуто з прокуратури Тернопільської області на користь Тернопільського міськрайонного центру зайнятості 23 385,55 грн виплаченого забезпечення (допомоги по безробіттю) безробітному ОСОБА_5; стягнуто з прокуратури Тернопільської області в дохід Державного бюджету України 1600 грн судового збору; Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області звільнено від відповідальності щодо відшкодування Тернопільському міськрайонному центру зайнятості 23 385,55 грн виплаченого забезпечення (допомоги по безробіттю) безробітному ОСОБА_5.

Рішення суду мотивоване тим, що звернення до центру зайнятості ОСОБА_5 за допомогою у працевлаштуванні в даному випадку спричинила не відмова Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі у призначенні пенсії за вислугу років, а саме звільнення його з посади прокуратурою Тернопільської області, яке в подальшому визнано в судовому порядку незаконним та протиправним. Таким чином, саме внаслідок неправомірних дій відповідача-2 - прокуратури Тернопільської області, щодо організації та безпідставного звільнення ОСОБА_5 з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, позивачем здійснено виплату ОСОБА_5 допомоги по безробіттю, як особі, яка не має будь-яких доходів, за рахунок Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) Тернопільському міськрайонному центру зайнятості у розмірі отриманої третьою особою допомоги по безробіттю (23385,55 грн). Внаслідок протиправної поведінки відповідача-2 у справі ОСОБА_5 змушений був звернутися до центру зайнятості, в якого були відсутні законні підстави для відмови йому у виплаті допомоги по безробіттю.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідач-2 - прокуратура Тернопільської області подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати згадане рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю посилаючись, зокрема, на те, що воно є незаконне, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Підставами для скасування оскаржуваного рішення скаржник вважає те, що поза увагою суду першої інстанції залишилось з»ясування обставин щодо підставності стягнення виплачених позивачем суми допомоги по безробіттю у розмірі 23385,55 грн., не встановлено наявність чи відсутність умислу ОСОБА_5 щодо отримання допомоги по безробіттю з 21.04.2016р. по 13.06.2016р., не обгрунтовано наявність законних підстав для отримання ОСОБА_5 допомоги по безробіттю з 11.01.2016р. ( з часу ухвалення постанови Тернопільського міськрайонного суду від 11.01.2016р. у справі № 607/18146/15-а). Окрім того, на думку скаржника, у разі призначення органом Пенсійного фонду України ОСОБА_5 пенсії з 15.06.2015р. в останнього не виникло б право на набуття 22.12.2015р. статусу безробітного та виплати допомоги по безробіттю з 04.01.2016р.

Наводить скаржник і інші доводи, що є, на його думку, підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2018 р. справу № 921/600/17-г/5 призначено судді-доповідачу Костів Т.С. та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Марку Р.І. та Якімець Г.Г..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27.06.2018 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 17.07.2018 року.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 16.07.2018 року №290 справу №921/600/17-г/5 призначено до повторного автоматизованого розподілу у зв'язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Марка Р.І..

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів судову справу № 921/600/17-г/5 від 16.07.2018 року розприділено головуючому судді Костів Т.С. та іншим суддям, а саме: Якімець Г.Г. та Желіку М.Б..

В судове засідання 17.07.2018 року представник від позивача не з'явився, проте надіслав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№01-04/4234/18 від 17.07.2018 року).

Від відповідача-1 представник в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу та клопотання, у якому зазначає, що уповноважений представник відповідача 1 не має можливості з'явитись у судове засідання призначене на 17.07.2018 року, а таким чином клопоче про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконфернцзв'язку посилаючись на фінансову доцільність (вх.№01-04/1485/18 від 16.07.2018 року).

Представник від відповідача 2 в судове засідання з»явився, доводи апеляційної скарги підтримав, надав усні пояснення по суті спору.

Від третьої особи представник не з'явився, надіслав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу та клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням уповноваженого представника останнього у відпустці (вх.№01-04/3860/18 від 26.06.2018 року, вх.№01-04/4194/18 від 16.07.2018 року).

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.07.2018р. задоволено клопотання відповідача-1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв»язку та відкладено розгляд апеляційної скарги на 04.09.2018р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів судову справу № 921/600/17-г/5 від 04.09.2018 року розприділено головуючому судді Костів Т.С. та іншим суддям, а саме: Данко Л.С. та Желіку М.Б..

В судове засідання 04.09.2018 року представник апелянта з'явився, надав усні пояснення по суту справи, вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представники позивача та відповідача-1 в режимі відеоконференції проти вимог апеляційної скарги заперечили, надали усні пояснення по суті спору.

Відводів складу суду та секретаря судового засідання в порядку ст.ст.35,37 Господарського процесуального кодексу України не заявлялось.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 04.09.2018р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

15.06.2015 ОСОБА_5, працюючи на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області, звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру".

Однак рішенням комісії Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі по розгляду спірних питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії відповідно до чинного законодавства України №11 від 18.06.2015, ОСОБА_5 було відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" з посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення".

Вважаючи таку відмову Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі незаконною, ОСОБА_5 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із адміністративним позовом про визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років та зобов'язання вчинити дії (справа №607/18146/15а).

В процесі розгляду Тернопільським міськрайонним судом справи № 607/18146/15а встановлено, що 03.12.2015 старшого радника юстиції ОСОБА_5 звільнено з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області та з органів прокуратури у зв'язку із реорганізацією органів прокуратури та скороченням кількості прокурорів прокуратури Тернопільської області на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" та п.1. ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України.

Після звільнення, а саме 22.12.2015, ОСОБА_5 звернувся за сприянням у працевлаштуванні у Тернопільський міськрайонний центр зайнятості та відповідно до ст.43 Закону України "Про зайнятість населення" отримав статус безробітного (наказ від 22.12.2015 року №НТ15122).

Згідно наказу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості від 29.12.2015 №НТ151229 ОСОБА_5 призначено допомогу по безробіттю як застрахованій особі та відкладено її виплату з 29.12.2015 по 03.01.2016 у зв'язку із наданням особі вихідної допомоги або інших виплат при звільненні з ПОУ або закінченні строку повноважень за виборною посадою, що забезпечують часткову або тимчасову компенсацію втраченого заробітку.

З 04.01.2016 відповідно до наказу центру зайнятості від 04.01.2016 №НТ160104 розпочато (поновлено) виплату ОСОБА_5 допомоги по безробіттю.

В період перебування ОСОБА_5 на обліку в центрі зайнятості, як безробітного, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.01.2016 року у справі № 607/18146/15а задоволено його адміністративний позов до Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі - визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі щодо відмови ОСОБА_5 у призначенні пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру"; скасовано рішення комісії Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі №11 від 18.06.2015 року щодо відмови ОСОБА_5 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру"; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі призначити ОСОБА_5 пенсію за вислугу років з 15.06.2015 року відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2016 року у справі № 876/1200/16 постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.01.2016 по справі № 607/18146/15-а залишено без змін, а апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі - без задоволення.

16.05.2016 на виконання рішення (постанови) Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.01.2016 у справі №607/18146/15-а, яке набрало чинності 21.04.2016, видано виконавчий лист про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі призначити ОСОБА_5 пенсію за вислугу років з 15.06.2015 року відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Слід зазначити, що 29.03.2016 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 №1055 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" Управління Пенсійного Фонду України в Тернопільському районі реорганізоване шляхом злиття та перейменоване в Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, про що внесено відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно протоколу №767 від 27.05.2016 Тернопільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України виконано постанову Тернопільського міськрайонного суду від 11.01.2016.

Довідкою Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області №424/03 від 13.06.2016 підтверджено виконання постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.01.2016 у справі № 607/18146/15а та призначення ОСОБА_5 пенсії за вислугу років з 31.05.2015 року довічно.

Вказана обставина стала підставою для прийняття Тернопільським міськрайонним центром зайнятості наказу від 13.06.2016 №НТ160613 про припинення з 11.05.2016 виплати ОСОБА_5 допомоги по безробіттю та припинення реєстрації його як безробітного.

Сума виплаченого центром зайнятості забезпечення - допомоги по безробіттю безробітному ОСОБА_5 за період перебування на обліку з 22.12.2015 по 13.06.2016 (а фактично за період з 04.01.2016 по 11.05.2016) становить 23385,55 грн.

13.07.2016 Тернопільським міськрайонним центром зайнятості видано наказ №127 "Д" про повернення виплачених ОСОБА_5 коштів (допомоги по безробіттю) шляхом їх стягнення з Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області.

14.07.2016 Тернопільським міськрайонним центром зайнятості направлено Тернопільському об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України Тернопільської області претензію з вимогою повернути вказану суму коштів протягом 15 календарних днів з дня отримання претензії.

У відповіді на претензію №7174/11 від 20.07.2016 Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області заперечило щодо відшкодування вказаних коштів центру зайнятості, зазначивши про відсутність вини об'єднаного управління у виплаті Тернопільським міськрайонним центром зайнятості ОСОБА_5 допомоги по безробіттю.

В процесі розгляду справи також встановлено, що після отримання статусу безробітного (29.12.2015), 30.12.2015 ОСОБА_5 звернувся у Тернопільський окружний адміністративний суд із позовом до прокуратури Тернопільської області про визнання протиправними дій посадових осіб прокуратури Тернопільської області щодо організації і проведення безпідставного його звільнення, скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (справа №876/1837/16).

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.02.2016 року у справі №876/1837/16 у задоволенні позову відмовлено.

12.07.2016 постановою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №876/1837/16 судом частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_5 - постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.02.2016 року у справі №819/3567/15 (про відмову в позові) скасовано, прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Зокрема, визнано протиправними дії прокуратури Тернопільської області щодо організації та безпідставного звільнення ОСОБА_5 з посади начальника Відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації та з органів прокуратури; скасовано наказ прокурора Тернопільської області від 3 грудня 2015 року №1119-к про звільнення ОСОБА_5 з посади начальника Відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Тернопільської області та з органів прокуратури; постановлено поновити ОСОБА_5 на посаді начальника Відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області з 04 грудня 2015 року (з урахуванням ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2016 у справі №876/1837/16 про виправлення описки).

12.07.2016, на виконання вказаної постанови, Львівським апеляційним адміністративним судом видано виконавчий лист.

В матеріалах справи наявна копія наказу виконувача обов'язків прокурора області №23к від 13.01.2017 року про поновлення на роботі ОСОБА_5, яку прокуратурою Тернопільської області направлено Тернопільському міськрайонному центру зайнятості, і який покладено в основу висновків, викладених в Акті №3 від 10.01.2018 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а саме про те, що ОСОБА_5 поновлений на роботу в органах прокуратури Тернопільської області.

Поряд з цим, третьою особою долучено копію постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.02.2017 у справі №819/37/17, якою частково задоволено позов ОСОБА_5 до прокуратури Тернопільської області та визнано протиправними дії посадових осіб прокуратури Тернопільської області щодо безпідставного невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 в справі №876/1837/16 в частині поновлення ОСОБА_5 на публічній службі, яка підлягає негайному виконанню, та виплати заробітної плати; постановлено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань прокуратури Тернопільської області 69687,04 грн середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 13.07.2016 року по 12.01.2017, провівши необхідні відрахування з обов'язкових податків і зборів.

У вказаній постанові, вказується про прийняття прокуратурою Тернопільської області наказу №23к від 13.01.2017 року "Про поновлення на роботі ОСОБА_5.", водночас зазначено, що згідно норм чинного законодавства рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактичного допущено до роботи такого працівника. Із змісту постанови слідує, що на час звернення до адміністративного суду із позовом ОСОБА_5 не поновлений на посаді, з якої незаконно звільнений, а факт невиконання судового рішення в цій частині сторонами (у справі №819/37/17) не заперечується і також підтверджується оглянутою в судовому засіданні трудовою книжкою ОСОБА_5

Відсутність належним чином відновлених трудових відносин ОСОБА_5 з прокуратурою Тернопільської області станом на 02.04.2018 року, а також станом на час розгляду даної справи, підтверджено третьою особою та не заперечувалось представником відповідача-2. Однак, вказана обставина не стосується предмету даного спору і не підлягає доказуванню при наявності розглядуваного предмету спору (відшкодування шкоди).

Посилаючись на неправомірність дій відповідачів в частині відмови у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_5 та щодо організації і звільнення останнього з роботи, які призвели до отримання ОСОБА_5 допомоги по безробіттю в розмірі 23385,55 грн, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Згідно ч.1 ст.1, ч.1 ст.7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; одним із видів такого забезпечення за Законом, зокрема, є: допомога по безробіттю.

Пунктом 8 ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.43 Закону України "Про зайнятість населення" статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (ч.2 ст.43 Закону України "Про зайнятість населення").

Згідно з п.2 ч.1 ст.44 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Як вже зазначалось вище, в період з 22.12.2015 по 13.06.2016 громадянин ОСОБА_5 перебував на обліку як безробітний у Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості.

На момент звернення ОСОБА_5 до позивача із заявою про надання статусу безробітного в центру зайнятості не було підстав для відмови у наданні йому такого статусу, оскільки станом на 22.12.2015 ОСОБА_5 фактично був безробітний (незаконне звільнення 03.12.2015), як і не було підстав для надання такого статусу до фактичного звільнення з роботи. При цьому, правомірність взяття на облік ОСОБА_5 центром зайнятості та надання йому статусу безробітного сторонами не заперечується, як і факт виплати ОСОБА_5 коштів в розмірі 23385,55 грн в якості допомоги по безробіттю.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", п. 37 підп. 1 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 №198, центр зайнятості припиняє реєстрацію особи як безробітної та виплату їй допомоги по безробіттю, зокрема, з дня поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили, призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Матеріалами справи та поясненнями представника позивача підтверджено, що 13.06.2016 Тернопільським міськрайонним центром зайнятості видано наказ від 13.06.2016 №НТ160613 про припинення з 11.05.2016 (дата останнього відвідування центру зайнятості) виплати ОСОБА_5 допомоги по безробіттю та припинення реєстрації його як безробітного у зв'язку із призначенням останньому за рішенням суду пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" з 15.06.2015 року, тобто з дати його звернення до Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду закріплені у 1166 Цивільного кодексу України.

Положеннями вказаної статті передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

Підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, яке включає у якості складових елементів: шкоду, протиправність поведінки особи, яка заподіяла шкоду, причинний зв'язок між ними, а також вину особи, що заподіяла збитки.

Поряд з цим, статтею 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

При цьому відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, настає незалежно від вини цих органів, тобто і при випадковому завданні.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Таким чином, позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди, має довести наявність лише трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою (вказана позиція відображена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №915/282/17).

Матеріали справи свідчать про те, що неправомірні дії по відношенню до ОСОБА_5 мали місце як зі сторони Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі - щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" (що встановлено постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.01.2016 у справі №607/18146/15-а та підтверджено ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2016 року у справі №876/1200/16), так і зі сторони прокуратури Тернопільської області - щодо організації та безпідставного звільнення ОСОБА_5 з посади начальника Відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації та з органів прокуратури (що встановлено постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2016 у справі №876/1837/16). Вказані судові акти станом на час розгляду даної справи набрали законної сили та у встановленому порядку не скасовані.

В силу приписів частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Однак, звернення до центру зайнятості ОСОБА_5 за допомогою у працевлаштуванні в даному випадку спричинила не відмова Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі у призначенні пенсії за вислугу років, а саме звільнення його з посади прокуратурою Тернопільської області, яке в подальшому визнано в судовому порядку незаконним та протиправним.

Таким чином, саме внаслідок неправомірних дій відповідача-2 - прокуратури Тернопільської області, щодо організації та безпідставного звільнення ОСОБА_5 з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та з органів прокуратури, позивачем здійснено виплату ОСОБА_5 допомоги по безробіттю, як особі, яка не має будь-яких доходів, за рахунок Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) Тернопільському міськрайонному центру зайнятості у розмірі отриманої третьою особою допомоги по безробіттю (23385,55 грн).

Внаслідок протиправної поведінки відповідача-2 у справі ОСОБА_5 змушений був звернутися до центру зайнятості, в якого були відсутні законні підстави для відмови йому у виплаті допомоги по безробіттю.

Між завданою шкодою і неправомірними діями відповідача-2 є причинний зв'язок, при тому незалежно від фактичного працевлаштування (поновлення на роботі) ОСОБА_5 прокуратурою області на даний час.

Враховуючи викладене, суд дійшов вірного висновку про наявність у даному випадку усіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, а відповідно і підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача-2 - прокуратури Тернопільської області, завданої позивачу шкоди в розмірі 23 385,55 грн виплаченого забезпечення (допомоги по безробіттю) безробітному ОСОБА_5.

Водночас, на переконання суду, відсутній причинний зв'язок між неправомірними діями Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі і заподіяною позивачу шкодою (хоч такі дії і мали місце раніше), що свідчить про відсутність усіх передбачених чинним законодавством складових елементів правопорушення, яке є підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди та виключає в даному випадку відповідальність Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (як правонаступника Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі) по відшкодуванню заподіяної позивачу шкоди. Адже до звільнення (незаконно) з посади третя особа не мала ні об'єктивних, ні правових підстав, можливостей стати на облік у позивача і отримувати допомогу по безробіттю, посилаючись на неправомірні дії відповідача-1.

У зв'язку з наведеним, посилання відповідача-2 на те, що виплата позивачем допомоги по безробіттю не здійснювалася би у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії ОСОБА_5 судом вірно відхилено як необґрунтовані.

Щодо тверджень відповідача-2 про несвоєчасне повідомлення третьою особою про обставини, які могли б вплинути на умови виплати ОСОБА_5 допомоги по безробіттю, а саме про рішення суду від 11.01.2016 у справі №607/18146/15а, набрання ним законної сили, та, відповідно, можливу відсутність підстав для покладення відповідальності по відшкодуванню виплаченої допомоги по безробіттю за період з 21.04.2016 по 13.06.2016 на відповідачів, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування на випадок безробіття" сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Отже, з викладеного слідує, що відповідальність застрахованої особи настає лише у випадку несвоєчасного подання нею інформації про обставини, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг або умисного невиконання особою своїх обов'язків та зловживання ними, щодо неповідомлення про існування таких обставин.

Як вже зазначалось вище, постанова Тернопільського міськрайонного суду від 11.01.2016 у справі №607/18146/15а набрала чинності після її перегляду Львівським апеляційним адміністративним судом 21.04.2016 (повний текст ухвали від 21.04.2016 складено 26.04.2016). Виконавчий лист щодо зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі призначити ОСОБА_5 пенсію за вислугу років з 15.06.2015 року видано Тернопільським міськрайонним судом 16.05.2016. Фактично виконано рішення суду про призначення пенсії управлінням Пенсійного фонду України 27.05.2016.

Враховуючи наведене, а також необхідність пред'явлення до відповідних органів (в даному випадку Тернопільському міськрайонному центру зайнятості) не інформації, а відповідних документів в підтвердження обставин, що впливають на умови виплати забезпечення, як підставу для вчинення останнім відповідних дій; наявність встановленого терміну для підготовки процесуальних документів в повному обсязі; поштопробіг; звернення судового рішення в адміністративній справі до виконання на підставі виконавчого листа, а також беручи до уваги фактичне виконання рішення суду управлінням Пенсійного фонду України 27.05.2016, суд дійшов обгрунтованого висновку, що можлива обізнаність третьої особи із прийнятими судовими рішеннями не призвела до виплати позивачем допомоги по безробіттю після звернення такого судового рішення до виконання (після 16.05.2016) та після фактичного його виконання органом ПФУ, оскільки виплату допомоги по безробіттю центром зайнятості було припинено з 11.05.2016 року.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об»єктивно не залежали від нього.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.04.2018 року у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 277 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.04.2018 року у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 129, 275, 276, 281, 282, 283, 284, 285 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу прокуратури Тернопільської області, м.Тернопіль, вх.№ 01-05/1902/18 від 23.06.2018р. - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.04.2018р. у справі № 921/600/17-г/5 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 10 вересня 2018р.

Головуючий суддя Костів Т.С.

суддя Данко Л.С.

суддя Желік М.Б.