ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
С У Д О В И Й Н А К А З
07 вересня 2018 року Справа № 926/1482/18
Суддя Господарського суду Чернівецької області Миронюк С.О., розглянувши заяву
видачу судового наказу про стягнення заборгованості 126696,22 грн.
03 вересня 2018 року до господарського суду Чернівецької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «ММ-ПЛАСТ» (стягувач) із заявою за вих. № 1482 від 03.09.18 р. про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи - підприємця Луканюк Руслана Федоровича (боржника) заборгованості за договором поставки № 38/18 від 31 травня 2018 року на загальну суму 126696,22 грн., з якої 111819,85 грн. сума основного боргу, 7298,14 грн. пені, 7578,23 грн. 36% річних, а також 176,20 грн. судового збору.
Заяву обґрунтовано неналежним виконанням боржником умов договору поставки товару № 38/18 від 31 травня 2018 року.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 вересня 2018 року заяву за вих. № 1482 від 03.09.18 передано для розгляду судді Миронюку С.О.
Розглянувши заяву про видачу судового наказу, судом не виявлено підстав передбачених статтею 152 Господарського процесуального кодексу України для відмови у видачі судового наказу.
Згідно з ч.1 ст.148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч.1 ст.154 ГПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п'яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.
Згідно з п.7 ч.1 ст.155 ГПК України під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
Згідно з ч.1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня може бути грошовою сумою або майном. У даній справі пеня визначена у відсотках від суми зобов'язання, тобто має грошове вираження.
Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто, в розумінні вказаної статті інфляційні та відсотки річних є частиною суми боргу, тобто є грошовим зобов'язанням, яке вираховується у відсотках від суми так само як і пеня.
Законодавець не обмежував поняття "грошової заборгованості", визначеної статтею 148 Господарського процесуального кодексу України, певним її видом, а лише обмежив сумою такої заборгованості - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Виходячи із змісту коментованих статей, дослідивши долучені до заяви докази, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги про видачу судового наказу підлягають задоволенню щодо стягнення з боржника 111819,85 грн. суми основного боргу, 7298,14 грн. пені, 7578,23 грн. 36% річних, право на стягнення яких виникло на підставі договору поставки № 38/18 від 31 травня 2018 року, а також відповідно до положень ст.ст. 509, 530, 610, 611, 625, 901 Цивільного кодексу України.
Керуючись ст.ст. 12, 147, 148, 150, 151, 154, 155, 156, 159 Господарського процесуального кодексу України, суд
3. Суд повідомляє, що під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
4. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 157 ГПК України боржник має право протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до нього документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі.
5. Відповідно до ч. 1 ст. 159 ГПК України, у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п'яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили.
7. Копію судового наказу, копію заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами надіслати боржнику.
8. Судовий наказ після набрання ним законної сили видати стягувачу.
9. Дата набрання судовим наказом законної сили ___________________.
10. Строк пред'явлення судового наказу до виконання ________________.
11. Дата видачі судового наказу (співпадає з датою набрання законної сили наказом).
Суддя Миронюк С.О.