Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/550/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

за участі секретаря судового засідання: Шевчук - Сингаївської І. Г.

за участю представників сторін:

- від позивача: Невисевич М. В. - директор (наказ № 3-К від 13.01.2017) (в засіданні суду 21.08.2018)

- від відповідача: Орєхов Р.В. - представник за дов. № ННВ 066989 від 14.03.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (Житомирська область, м. Коростишів)

до Фізичної особи - підприємця Денисюк Лариси Вікторівни (м. Коростишів, Житомирської області)

про стягнення 23639, 52 грн.

В засіданні суду 21.08.2018 було оголошено перерву до 11:30 23.08.2018 відповідно до ст. 216 ГПК України.

У засіданні суду оголошено вступну і резолютивну частини рішення та повідомлено дату складення повного рішення у відповідності до вимог ст. 238 ГПК України.

Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Денисюк Лариси Вікторівни про стягнення 23639,52 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування торгівельними майданчиками № 90 та № 91 за договором оренди № 402 від 31.12.2013, укладеним між сторонами.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вказаний договір оренди діяв до 31.12.2015; орендар (відповідач) не виконала умови п. 6.3 договору, не подала заяви про намір укласти договір, отже, згідно з п. 6.1 договір припинив свою дію; оскільки відповідач не виконала свого обов'язку щодо повернення орендованих торговельних майданчиків, позивач скористався правом, визначеним у ч. 2 ст. 785 ЦК України, на нарахування відповідачу неустойки в розмірі подвійної плати за користування об'єктом оренди за час прострочення, а саме за період з 01.01.2016 по 01.06.2017 в загальній сумі 23639,52 грн.

Ухвалою від 27.06.2018 господарський суд, зокрема, відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 17.07.2018.

Ухвалою від 17.07.2018 господарський суд відклав розгляд справи, призначив наступне засідання суду на 21.08.2018 о 10:00.

21.08.2018 в засіданні суду представником позивача надано клопотання про долучення до матеріалів справи постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 15.08.2018 у справі № 906/359/18 (а. с. 46 - 49).

21.08.2018 в засіданні суду представником відповідача надано відзив на позовну заяву від 21.08.2018 разом з доданими до нього документами, у тому числі, судовою практикою у справах №906/496/17, 906/748/17, 906/66/17, 906/65/17 (а. с. 50 - 84).

23.08.2018 до суду від представника позивача надійшла заява від 23.08.2018, вих. № 263 (а. с. 87), якою повідомлено про неможливість бути присутнім засіданні суду, тому заявлено клопотання розглядати справу без його участі; позовні вимоги підтримано повністю з підстав, викладених у позовній заяві, в якій зазначено таке:

- відповідач не надала письмову заяву за один місяць до закінчення терміну дії договору №402 від 31.12.2013 про намір укласти його на наступний 2016;

- на пропозицію позивача про укладення договору на наступний рік не реагувала;

- термін дії договору оренди №402 закінчився 31.12.2015;

- відповідач не виконала вимоги ч. 1 ст. 785 ЦК України та п. 4.3.8 договору №402, не звільнила торгівельний майданчик №90,91, продовжує його використовувати в своїй господарській діяльності, а позивач несе витрати по його утриманню;

- не припиняючи господарську діяльність на ринку, відповідач уклала з позивачем договори, відповідно, №338 від 01.06.2017 та №213 від 01.01.2018;

- у зв'язку з тим, що відповідач не маючи договірних відносин з позивачем у період з 01.01.2016 по 01.06.2017, продовжувала користуватися об'єктом оренди, у позивача виникло право відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України нарахувати за вказаний період неустойку в подвійному розмірі.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 21.08.2018, посилаючись, зокрема, на те, що:

- продовження користування майном після закінчення строку договору найму, за відсутності заперечень наймодавця, призводить до поновлення строку дії договору;

- припинення договору не одне і те саме, що закінчення строку дії договору;

- у спорі відсутні правові підстави для застосування ч. 2 ст. 785 ЦК України;

- наголошено, що строк дії договору № 402 від 31.12.2013 в редакції додаткової угоди до договору від 17.12.2014, станом на момент розгляду справи судом закінчився, натомість станом на 01.01.2016 договір продовжував діяти, оскільки зобов'язання за ним не припинилися;

- позивач не виразив свого заперечення проти продовження користування відповідачем орендованим майном у встановлений договором спосіб, а також не заперечив проти такого користування у будь - який інший спосіб;

- вважає, що строк дії спірного договору був автоматично продовжений на 2016 та 2017 роки на підставі імперативних положень ст. 764 ЦК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 20.06.2018 (а. с. 32 - 35) та п. 1.1 Статуту Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (а. с. 8 - 10), вказане підприємство створене Коростишівською районною спілкою споживчих товариств, яка є його засновником та власником всього майна, про що свідчить інвентаризаційний опис торгівельних майданчиків № 3 від 27.01.2011 (а. с. 19, 20).

Згідно з п.1.2 даного Статуту, Підприємство райспоживспілки "Кооперативний ринок" є правонаступником прав та обов'язків КП "Кооперативний ринок"; створене виділенням з райспоживспілки на базі майна КП "Кооперативний ринок" відповідно до рішення Ради Засновників зборів від 25.11.2003, протокол № 5 з передачею йому прав і зобов'язань райспоживспілки в межах прав та зобов'язань КП "Кооперативний ринок".

За п.п. 2.3.2, 2.3.3 Статуту одним з предметів діяльності позивача є організація та надання ринкових послуг фізичним та юридичним особам, що здійснюють торгівлю на ринку і надають послуги; надання в оренду основних засобів та торгових місць ринку.

31.12.2013 між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (орендодавець/позивач) та Фізичною особою - підприємцем Денисюк Ларисою Вікторівною (орендар/відповідач) укладено договір оренди №402 (а.с. 11,12), предметом якого є торговельний майданчик № 90;91 загальною площею 5,3 кв.м. і 6,75 кв.м., місцезнаходження якого зазначене на плані розміщення торговельних місць ринку (далі - об'єкт оренди) (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 1.3 договору об'єкт оренди надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендарю для провадження торговельної діяльності

Згідно з п. 2.1 договору орендар набуває права користування об'єктом оренди з дати початку дії договору відповідно до п.6 договору.

Орендна плата складає 305,81 грн., 389,47 грн. на місяць та вноситься орендарем на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 4.2.5 договору сторонами погоджено, що орендодавець має право: у разі якщо орендар після припинення дії договору в семиденний термін не звільнить об'єкт оренди орендодавець переміщає тимчасову споруду, що встановлена на орендованому торговельному місці, на штраф майданчик ринку.

У пункті 4.3.3 договору оренди сторони, зокрема, погодили обов'язок орендаря своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно з п. 4.3.8 договору орендар зобов'язаний у разі припинення або розірвання договору у 7-ми денний термін звільнити об'єкт оренди та повернути його орендодавцеві у стані не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об'єкта оренди з вини орендаря.

За п. 6.1 договору, його укладено на 1 рік; діє з 01.01.2014 до 31.12.2014 включно.

Додатковою угодою від 13.03.2015 до договору оренди №402 від 31.12.2013 сторони пролонгували договір №402 на термін з 01.01.2015 по 31.12.2015 (а. с. 13).

Як зазначено позивачем, відповідач (орендар) не виконала умови п. 6.3 договору, не подала заяви про намір укласти договір, а отже, згідно з п.6.1 термін дії договору № 402 закінчився 31.12.2015.

Як вбачається з опису вкладення у цінний лист, 10.04.2016 позивач направив відповідачу повідомлення від 18.01.2016 вих. №4 (а. с.14,15) про припинення терміну дії договору оренди №402 з 31.12.2015; негайне повернення об'єктів оренди; попередив про нарахування з 01.01.2016 неустойки, передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Матеріали справи не містять відповіді відповідача на вказане повідомлення.

Оскільки відповідач не повернула орендованих торговельних майданчиків, позивач на підставі ч. 2 ст. 185 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу неустойку в розмірі подвійної плати за користування об'єктом оренди за період з 01.01.2016 по 01.06.2017 в загальній сумі 23639,52 грн.

В подальшому, 01.06.2017 між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено договір оренди №338 (а. с. 28, 29), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування торгівельні майданчики площею 5,3 кв.м., 6,75 м. кв., 2,5 кв.м. № 90,91,91/1, які відповідно до карти-схеми ринку, яка розроблена згідно з "Правилами торгівлі на ринку", являються торговим місцем № 90, 91, 91/1 за адресою: м. Коростишів, вул. Шевченка, 40; строком дії з 01.06.2017 по 31.12.2017 (п. 2.1 договору).

Також в матеріалах справи є договір оренди №213 від 01.01.2018, укладений між тими ж сторонами та з того ж предмету договору (а. с. 30, 31), строком дії з 01.03.2018 по 31.12.2018 (п. 2.1 договору №213).

Позивачем у позовній заяві повідомлено, що за період з 01.01.2016 по 01.06.2017 відповідач продовжувала користуватись об'єктом оренди та сплатила 11819,76 грн. як орендну плату за об'єкт оренди, однак вказана сума обліковується на розрахунковому рахунку позивача та не може бути зарахована як орендна плата за період з 01.01.2016 по 01.06.2017 у зв'язку з відсутністю договору оренди за вказаний період.

Таким чином, посилаючись на ч. 2 ст. 785 ЦК України, позивач вважає, що з 01.01.2016 по 01.06.2017 у нього виникло право нараховувати неустойку за час прострочення користування річчю в подвійному розмірі, що стало підставою для звернення до суду з позовною заявою.

2. Норми права, які застосував господарський суд.

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (п. 2 ч. 1 ст.193 ГК України).

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором найму (оренди).

Відповідно до приписів ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України).

Згідно із ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Таким чином, після збігу одного місяця з моменту закінчення строку дії договору найму наймодавець зможе вимагати його припинення тільки після закінчення нового строку або в разі настання підстав для дострокового розірвання або відмови від договору. Крім того, у вказаній статті зазначається про "поновлення" договору, тобто про продовження його на новий термін, всі інші умови користування орендованим майном залишаються такими самими. В разі виникнення бажання змінити якісь умови договору, сторони повинні укласти новий договір найму або додаткову угоду до договору найму, де передбачити нові умови взаємовідносин.

3. Норми права, на які посилався позивач, та які суд не застосував.

В підтвердження позовних вимог позивач послався на статтю 785 Цивільного кодексу України.

За приписами ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч. 2 ст. 785 ЦК України).

Зазначеною нормою передбачається відповідальність орендаря за неповернення орендованого майна у встановлений термін у вигляді неустойки, застосування якої не ставиться в залежність від фактичного користування річчю за час прострочення, а встановлюється розмір штрафної санкції, що дорівнює подвійному розміру плати за користування річчю.

Однак, суд вважає, що застосування до відповідача відповідальності є безпідставним за відсутності вини, що згідно із ст. 614 ЦК позбавляє права позивача на неустойку.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов'язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст.614 ЦК України.

Так, для застосування ч. 2 ст. 785 ЦК України необхідно встановлення (доведення) обставин, за яких відповідач мала можливість повернути майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов'язку не виконала.

Разом з тим, позивач виходить з можливості розширеного тлумачення ст. 785 ЦК України, частиною 1 якої передбачено обов'язок наймача негайно, у разі припинення договору найму повернути наймодавцеві орендовану річ.

Частина 2 ст. 785 ЦК України не пов'язує цей обов'язок з наявністю будь-яких інших обставин, зокрема, витребування майна орендодавцем, крім однієї підстави - не повернення майна у разі припинення договору найму.

4. Висновок господарського суду за результатами розгляду позовної заяви.

Як встановлено матеріалами справи, відповідач не звільнила торгівельні майданчики та продовжувала використовувати об'єкт оренди в своїй господарській діяльності.

Матеріали справи не містять документів, які б свідчили про те, що орендодавець (позивач) у строк, встановлений ст. 764 ЦК України, заперечував проти дій відповідача щодо користування спірними об'єктами оренди.

Натомість, позивачем надано суду опис вкладення у цінний лист датований 10.04.2016, з якого вбачається направлення відповідачу повідомлення від 18.01.2016 вих. № 4 (а. с. 14,15) про припинення терміну дії договору оренди № 402 від 31.12.2013 з 31.12.2015; негайного повернення об'єктів оренди та попередження про нарахування з 01.01.2016 неустойки передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Тобто, строк місячний строк, встановлений ст. 764 ЦК України, позивачем дотримано не було, оскільки термін дії договору припинивсь 31.12.2015, а вказане повідомлення направлено 10.04.2016.

Водночас, матеріали справи не містять також документів щодо наявності обов'язку відповідача, визначеного у п. 4.3.8 договору, згідно з яким останній зобов'язаний у 7-денний термін звільнити об'єкт оренди та повернути його орендодавцеві, на виконання вимог ч.1 ст.785 ЦК України.

В той же час, як зазначено у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо відповідача, основним видом діяльності ФОП Денисюк Л.В. є (за даними КВЕД (47.81)) роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями, тютюновими виробами (а. с. 36, 37).

Таким чином, торгівля на ринку є фактичним місцем праці Денисюк Лариси Вікторівни, що в умовах реального безробіття, скорочення соціальних виплат, є суттєвим джерелом її додаткових стабільних доходів.

Тому, дія договору оренди №402 від 31.12.2013 станом на 31.05.2017 не припинилась, відтак у відповідача не виникло обов'язку щодо негайного повернення об'єкту оренди згідно із ч. 1 ст. 785 ЦК України, а у позивача - права, наданого п.4.2.5 договору №402 щодо переміщення тимчасової споруди на штраф майданчик ринку.

Також підтвердженням щодо продовження правовідносин з оренди торгівельних майданчиків є укладення між сторонами 01.06.2017 та 01.01.2018 відповідних договорів оренди (а. с. 28 - 31).

Встановлення факту користування орендарем об'єктами оренди за відсутності заперечень орендодавця з цього приводу є істотними обставинами справи, дослідження яких є необхідним для правильного вирішення спору у справі, на що звернув увагу Верховний Суд в постанові від 11.04.2018 у справі №906/66/17 (а.с.78-80).

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити.

5. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розподіл судових витрат врегульовано ст. 129 ГПК України, п. 4 якої передбачено, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 28.08.18

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - 3 - сторонам (реком. з повідомл.)