РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.08.2018Справа № 910/4727/18

За позовом: Державного підприємства "Укркомунобслуговування"

до: Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

про зобов'язання укласти договір

Суддя: Шкурдова Л.М.

Секретар с/з Рижонкова М.Ю.

Представники:

від позивача - Ходос Д.С. за дов.

від відповідача - Шелудько Ж.В. за дов.

від відповідача - Карпенко К.В. за дов.

від третьої особи - Бондар М.В. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Державного підприємства "Укркомунобслуговування" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву про зобов'язання укласти договір.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.05.2018р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що п.5.10. Договору оренди передбачено, що орендар (відповідач) відшкодовує витрати на утримання орендованого майна та зобов'язаний укласти відповідний договір. Позивач зазначає, що відповідачем не в повному обсязі дотримано вимог Договору оренди, а саме не укладено договір відшкодування витрат на податок на землю та податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що відшкодування витрат на утримання орендованого майна не включає в себе сплату податку на землю та податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки; нормами Податкового кодексу України передбачено звільнення від сплати орендної плати за земельні ділянки та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема на об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідачем подано клопотання про застосування наслідків пропущення строків позовної давності.

В судовому засіданні 06.06.2018р. відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про об'єднання справ №910/4727/18 та №910/5343/18 в одне провадження.

В судовому засіданні 19.07.18р. судом задоволено клопотання представника третьої особи про заміну третьої особи у справі її правонаступником - Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву.

В судовому засіданні 19.07.2018 року закрито підготовче засідання, призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 17.08.2018 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.01.2015 року між Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (орендар ) та Фондом державного майна України (орендодавець) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №24 від 12.01.2015р. (далі - Договір оренди).

Відповідно до п.1.1.Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення, розташовані на третьому, четвертому та п'ятому поверхах загальною площею 1596,4 кв. м по вул. Ділова, 24 у місті Києві (майно), що належить до сфери управління Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України та обліковується на балансі Державного підприємства «Укркомунобслуговування» (балансоутримувач). Вартість майна згідно з Актом оцінки нерухомого майна станом на 31.10.2014 становить 420 440,70 грн. (чотириста двадцять тисяч чотириста сорок грн. 70 коп.).

В подальшому до вищезазначеного Договору оренди вносилися зміни відповідними додатковими договорами щодо строку дії Договору, який встановлено до 30.11.2018р.

Згідно Акту приймання-передавання державного нерухомого майна від 12.01.2015р., балансоутримувач з відома орендодавця передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 1596,4 кв. м по вул. Ділова, 24 у місті Києві.

Відповідно до п.5.10. Договору на орендаря покладено обов'язок здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що Договором оренди передбачено, що орендар (відповідач) зобов'язаний відшкодувати витрати балансоутримувача на утримання орендованого майна та укласти Договір про відшкодування витрат балансоутримувача. Протягом дії Договору оренди Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та ДП «Укркомунобслуговування» укладалися договори на відшкодування витрат балансоутримувача, натомість за зазначений період договори про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання будівлі в якій знаходиться орендоване приміщення, не передбачали відшкодування витрат Балансоутримувача в частині відшкодування податків. ДП «Укркомунобслуговування» неодноразово на адресу відповідача надсилалися листи щодо відшкодування таких витрат та проекти Договорів предметом яких є відшкодування ДП «Укркомунобслуговування» витрат пов'язаних із сплатою податків, але відповідачем не підписано такий договір. Вказуючи на те, що відповідач за умовами договору повинен відшкодовувати витрати балансоутримувача на утримання орендованого майна, в тому числі й витрат, пов'язаних із сплатою податку за користування земельною ділянкою на якій знаходиться орендоване майно та податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, пропорційно до площ орендованих відповідачем приміщень, позивач просить суд зобов'язати відповідача укласти з Державним підприємством «Укркомунобслуговування» Договір на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна, (відшкодування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки та земельного податку при утриманні нерухомого майна розташованого за адресою: м. Київ, вул. Димитрова, (Ділова) 24), в обсягах відповідно до розрахунку та здійснених витрат ДП «Укркомунобслуговування» за період з 12.01.2015 по 31.12.2017р., пропорційно до орендованих площ та відповідно до умов Договору оренди №24 від 12.01.2015р., з моменту передачі відповідного майна в оренду.

Згідно зі ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 Цивільного кодексу України).

В ст.638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В ч.1 ст. 640 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Загальний порядок укладання господарських договорів наведений в ст. 181 Господарського кодексу України, згідно з якою господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Судом встановлено, що за умовами п.5.10. Договору на орендаря покладено обов'язок здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна; протягом 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Таким чином, договором передбачено обов'язок орендаря відшкодовувати витрати балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем понесені витрати щодо оплати земельного податку та податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки при утриманні нерухомого майна розташованого за адресою: м. Київ, вул. Димитрова, (Ділова) 24), що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, податковими деклараціями з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Обираючи спосіб захисту позивач просить суд зобов'язати відповідача укласти з Державним підприємством «Укркомунобслуговування» Договір на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна за період з 12.01.2015 по 31.12.2017р., тобто зобов'язати відповідача укласти договір на минулий період.

Згідно зі ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

В ч.3 ст. 653 Цивільного кодексу України вказано, що у разі, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Таким чином, укладення договору на період з 12.01.2015 по 31.12.2017р. суперечить вимогам ч.3 ст. 653 Цивільного кодексу України.

Враховуючи те, що позивачем не доведено неможливості звернення до суду з вимогою укласти договір на відшкодування витрат по утриманню майна вчасно виходячи із строків, обумовлених в договорі оренди, а також беручи до уваги невідповідність вимог про укладення договору на минулий час вимогам Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

З огляду на те, що судом відмовлено у задоволенні позову за результатом розгляду спору у справі по суті, заява відповідача про застосування судом наслідків пропущення спливу строку позовної давності судом не розглядається.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 236 - 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Київського апеляційного господарського суду.

Суддя Шкурдова Л.М.

Текст рішення суду складено: 30.08.18р.