ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року справа № 925/705/18

Господарський суд Черкаської області в складі :

Головуючий суддя Єфіменко В.В.,

з секретарем судового засідання Ковбою І.М.

представники сторін :

представники сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_1 за довіреністю;

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ,

до Комунального підприємства Міський водоканал, м.Золотоноша

про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, посилаючись на ст.ст. 11, 16, 509, 525, 526, 629, 655 Цивільного кодексу України та ст.ст. 20, 173, 193 Господарського кодексу України заявив позов про стягнення з відповідача - Комунального підприємства Міський водоканал на користь позивача 2740 грн. 52 коп. пені, 435 грн. 84 коп. 3% річних та 2574 грн. 08 коп. втрат внаслідок інфляції за неналежне виконання зобовязань по грошовим розрахункам за отриманий у січні-грудні 2014 р. природний газ по договором купівлі-продажу природного газу від 04.12.2013 № 1700/14-ТЕ-36 (далі Договір).

Позивач обґрунтовує заявлені вимоги тим, що оплату за переданий газ Відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов'язання у строк визначений Договором, чим порушив умови господарського зобов'язання, зокрема вимоги пункту 6.1 Договору. Оскільки Відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобов'язаний сплатити на користь Позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми.

Представник позивача в судове засідання не зявився, 28.08.2018 надіслав через засоби електронної пошти клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Відповідач у відзиві на позов та його представник в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав посилаючись на те, що 15 січня 2015 року Відповідач здійснив останню оплату та виконав в повному розмірі свої грошові зобов'язання по Договору.

Представник відповідача зазначив, що законодавством визначено строк (позовна давність), у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права (ст. 256 ЦК України) і у зв'язку з тим, що Позивач звернувся до суду з позовом поза межами річного строку, установленого законом для вимог про стягнення пені та поза межами 3-х років, установлених законом для вимог про стягнення 3-х % річних та інфляційних втрат, заявляє про безпідставність позовних вимог у зв'язку із закінченням строку позовної давності.

Справа розглядається за наявними матеріалами.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, приходить до наступного.

За приписами ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача боргу та господарських санкцій за неналежне виконання умов договору купівлі-продажу природного газу, який використовувався покупцем виключно для виробництва теплової енергії , яка споживається населенням та релігійними організаціями.

За приписами ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (стаття 626 ЦК України).

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що 04.12.2013 за № 1770/14-ТЕ-36 між сторонами укладено договір купівлі - продажу природного газу (далі - Договір) (а.с.13-18).

П.12 Договору закріплено: газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками.

П.2.1 сторони визначили, що Продавець (він ж - Позивач) передає Покупцеві (Відповідачу) з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року 120 тис.куб.м природного газу (далі газ) із поквартальним/помісячним визначенням обсягів газу, що планується передати за цим договором.

Додатковими угодами № 1 і № 2 сторони узгодили ціну газу та категорію споживачів (а.с.19-20).

Факт передачі Відповідачу газу за Договором підтверджується дослідженими у судовому засіданні Актами приймання-передачі природного газу, які підписані повноважними особами та засвідчені печатками сторін:

- від 31.01.2014;

- від 28.02.2014;

- від 31.03.2014;

- від 31.10.2014;

- від 30.11.2014;

- від 31.12.2014 (а.с.24-29).

Частиною 1 статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України № 1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі - Закон).

Позивач не надав до Суду доказів того, що природний газ, який використовувався Відповідачем виключно для виробництва теплової енергії,яка споживалась не бюджетними установами та організаціями і населенням, а іншими споживачами субєктами господарської діяльності.

Датою остаточного розрахунку за отриманий природний газ є 15 січня 2015 року.

З Довідки відповідача від 07.08.2018 № 838, підписаної директором підприємства та головним бухгалтером, дослідженої в судовому засіданні, вбачається, що станом на 01.01.2015 вартість отриманого природного газу сплачена КП «Міський водоканал» в повному обсязі (а.с.57).

Вищевказаних обставин Позивач не оспорює.

Суд приходить до переконання, що на день набрання чинності Закону Відповідач не мав перед Позивачем кредиторської заборгованості за придбаний природний газ по вищевказаному Договору.

За статтею 1 Закону - заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно ст.2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (про що повідомило і Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України у межах своєї компетенції).

Суд, при ухваленні рішення, враховує правову позицію Верховного Суду щодо аналогічного спору, висловлену у постанові від 16.04.2018 по справі № 904/11361/16.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про відсутність підстав у Позивача для стягнення з Відповідача нарахованих сум пені, 3% річних та втрат внаслідок інфляції.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що Позивач не довів заявлених ним вимог, і позов задоволенню не підлягає.

Відтак, у суду немає потреби вирішувати питання про застосування позовної давності.

Відповідно до приписів ст.123, ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 123,219, 220,232 240 ГПК України, суд -,

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в порядку визначеному ГПК України.

Рішення складено 06.09.2018.

Суддя В.В.Єфіменко