ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2018 р. Справа № 922/883/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Медуниця О.Є., суддя Ільїн О.В.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників сторін:

позивач - Рибчинчук Д.А., довіреність № б/н від 27.02.2018

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій "ТІДІСІ - ДАЛЬНОБОЙ", м. Київ (вх. №1327 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 05.06.18 (повний текст рішення складено 06.06.18) у справі № 922/883/18

за позовом ТОВ "Мережа сервісних станцій "Тідісі-Дальнобой", м. Київ

до Фірма "НЕМО ЛТД" у формі ТОВ, м. Харків

про стягнення 28 223,40 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій "ТІДІСІ - ДАЛЬНОБОЙ" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фірми "НЕМО ЛТД" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 27049,00 грн., 3% річних у розмірі 244,55 грн. та втрат від інфляції у розмірі 929,85 грн. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.06.2018 у справі № 922/883/18 (суддя Буракова А.М.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач звернувся з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Харківської області від 05.06.2018 у справі № 922/883/18, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 27612,00 грн., 3% річних в розмірі 249,06 грн., втрати від інфляції в розмірі 938,80 грн.

Зокрема у доводах апеляційного оскарження відповідач зазначає про те, що на виконання взаємної домовленості постачальником з червня 2017 року по вересень 2017 року поставлявся покупцю (відповідачу) товар за видатковими накладними № ЕХА 0622290 від 22.06.2017, № ЕХА 0622289 від 22.06.2017, № ЕХА 0627297 від 27.06.2017, № ЕХА 0704219 від 04.07.2017, № ЕХА 0706151 від 06.07.2017, № ЕХА 0815351 від 15.08.2017, № ЕХА 0816199 від 16.08.2017 та № ЕХА 0907332 від 31.08.2017 на загальну суму 63 112,00 грн. За даними позивача, відповідач сплатив товар лише в сумі 35 500,00 грн., про що свідчить виписка по рахунку № 6900 з 02.08.2017 до 01.11.2017. Відповідач вказує, що у зв'язку з частковою оплатою відповідачем отриманого товару сума боргу становить 27612,00 грн. Позивач зазначає про те, що з метою досудового врегулювання спору, 26.09.2017 відповідачу була направлена претензія щодо оплати заборгованості в розмірі 40 595,00 грн., яка була отримана відповідачем 25.10.2017 та залишилась останнім без належного реагування. Позивач також посилається на акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.06.2017 по 26.09.2017, який був не підписаний та не повернутий відповідачем. Позивач вважає, що з 02.11.2017 він має право звернутись до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості, втрат від інфляції та 3% річних від простроченої суми. Позивач посилається на відсутність жодних первинних документів на підтвердження належного виконання відповідачем своїх зобов'язань по оплаті за отриманий від позивача товар по вище зазначеним видатковим накладним.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.07.2018 відкрито провадження за апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій "ТІДІСІ - ДАЛЬНОБОЙ" на рішення господарського суду Харківської області від 05.06.2018 у справі № 922/883/18 та призначено справу до розгляду на 27.08.2018 об 10:30 год.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає, що викладене позивачем не спростовує правової позиції відповідача по справі, викладеній у відзиві на позовну заяву та відповідно обґрунтувань суду першої інстанції, на підставі яких суд прийняв оскаржуване рішення. Відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Відповідач в призначене судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням № 525 про вручення поштового відправлення уповноваженій особі Фірма "НЕМО ЛТД" у формі ТОВ - 18.07.2018.

Відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов'язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 120, ст. 270 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, звертаючись до господарського суду, позивач зазначив про те, що між сторонами у справі було укладено усну угоду, згідно з якою позивач передав у власність відповідача товари, а відповідач прийняв їх та зобов'язався їх оплатити, про що свідчать підписані Товариством з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій "ТІДІСІ - ДАЛЬНОБОЙ" та Фірмою "НЕМО ЛТД" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, а також скріплені печатками зазначених підприємств, видаткові накладні № ЕХА 0614229 від 15.06.2017, № ЕХА 0615113 від 15.06.2017, № ЕХА 0622290 від 22.06.2017, № ЕХА 0622289 від 22.06.2017, № ЕХА 0627297 від 27.06.2017, № ЕХА 0704219 від 04.07.2017, № ЕХА 0706151 від 06.07.2017, № ЕХА 0815351 від 15.08.2017, № ЕХА 0816199 від 16.08.2017 та № ЕХА 0907332 від 31.08.2017. Однак, відповідач у повному обсязі за отриманий товар не розрахувався.

Також, позивачем в обґрунтування позовних вимог надано до суду копії наступних документів: довіреності № 19 від 15.06.2017, рахунку-фактури № ЕТИ-0616124 від 16.06.2017, рахунку-фактури № ЕТО-0627106 від 27.06.2017, рахунку-фактури № ЕТО-0627115 від 27.06.2017, рахунку-фактури № ЕХА-0706072 від 06.07.2017, рахунку-фактури № ЕХА-00815092 від 11.08.2017, рахунку-фактури № ЕХА-0816079 від 16.08.2017, довіреності № 30 від 15.08.2017, рахунку-фактури № ЕХА-0831089 від 31.08.2017, довіреності № 32 від 31.08.2017, рахунку-фактури № ЕХА-0920068 від 20.09.2017.

Позивач зазначає про те, що з метою досудового врегулювання спору, 26.09.2017 відповідачу була направлена претензія щодо оплати заборгованості в розмірі 40 595,00 грн., яка була отримана відповідачем 25.10.2017 та залишилась останнім без належного реагування. Позивач також посилається на акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.06.2017 по 19.02.2018 та акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.06.2017 по 26.09.2017, який був не підписаний та не повернутий відповідачем.

Крім того, як вказує позивача, у зв'язку з простроченням зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати товару, ним на підставі відповідних положень Цивільного кодексу України додатково нараховано до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 244,55 грн. та втрат від інфляції у розмірі 929,85 грн.

Зазначені обставини стали підставою звернення позивача до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фірми "НЕМО ЛТД" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 27 049,00 грн., 3% річних у розмірі 244,55 грн. та втрат від інфляції у розмірі 929,85 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем в межах даної справи належними та допустимими доказами наявності заборгованості в розмірі 27049,00 грн.

Однак, з такими висновками колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла за товар, поставлений відповідачу за видатковими накладними. Позов обґрунтований ст.ст. 509, 526, 530, 610, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 193, 216, 230, 231 ГК України.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що позивач поставив відповідачеві товар на загальну суму 68 209,00 грн., що підтверджується видатковими накладними, а саме:

№ ЕХА 0614229 від 15.06.2017 на суму 563,00 грн.;

№ ЕХА 0615113 від 15.06.2017 на суму 4 534,00 грн.;

№ ЕХА 0622290 від 22.06.2017 на суму 32 400,00 грн.;

№ ЕХА 0622289 від 22.06.2017 на суму 5 400,00 грн.;

№ ЕХА 0627297 від 27.06.2017 на суму 2 098,00 грн.;

№ ЕХА 0704219 від 04.07.2017 на суму 1 435,00 грн.;

№ ЕХА 0706151 від 06.07.2017 на суму 7 859,00 грн.;

№ ЕХА 0815351 від 15.08.2017 на суму 6 368,00 грн.;

№ ЕХА 0816199 від 16.08.2017 на суму 3 836,00 грн.;

та № ЕХА 0907332 від 31.08.2017 на суму 3 716,00 грн.

Позивач виставив відповідачеві рахунки-фактури на оплату товару № ЕТИ-0616124 від 16.06.2017, рахунку-фактури № ЕТО-0627106 від 27.06.2017, рахунку-фактури № ЕТО-0627115 від 27.06.2017, рахунку-фактури № ЕХА-0706072 від 06.07.2017, рахунку-фактури № ЕХА-00815092 від 11.08.2017, рахунку-фактури № ЕХА-0816079 від 16.08.2017, довіреності № 30 від 15.08.2017, рахунку-фактури № ЕХА-0831089 від 31.08.2017, довіреності № 32 від 31.08.2017, рахунку-фактури № ЕХА-0920068 від 20.09.2017.

Відповідач товар прийняв, про що свідчить підпис представника відповідача на видаткових накладних, яка завірена печаткою Фірма "НЕМО ЛТД" у формі ТОВ, але вартість товару не сплатив.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що дії сторін у даному випадку (передача продавцем товару покупцю за видатковими накладними та прийняття цього товару покупцем) свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки у спрощений спосіб, що узгоджується з нормами чинного законодавства.

Так, відповідно до ст.ст. 202, 205, 207 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, зокрема, двох або багатостороннім правочином (договором) є погоджена дія двох або більше сторін. Правочин може вчинятись усно або в письмовій формі, сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, якщо він підписаний сторонами.

Правочин до якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків ( ч. 2 ст. 205 ЦК України).

Відповідно до положень ст. ст. 174-175, 181, 193 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Здійснив аналіз вказаних накладних колегія суддів зазначає про те, що вони відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та мають всі передбачені обов'язкові реквізити первинних документів, зокрема: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис постачальника та отримувача, а також скріпленими з боку відповідача (отримувача) його власною печаткою.

Крім того, вказані видаткові накладні містять посилання на відповідні рахунки-фактури, які додані позивачем до матеріалів справи.

Таким чином, вивчення наявних у справі документів дає підстави вважати, що наданими позивачем належним чином засвідченими копіями первинних документів - накладними підтверджується факт передачі відповідачу товару на загальну суму 68 209,00 грн., що свідчить про схвалення відповідачем даної господарської операції. При цьому, самим відповідачем факт поставки товару у вказаних обсягах та сумі жодним доказом не спростовується.

Отже, сторони підтвердили свій намір щодо встановлення між ними господарських правовідносин, відповідно до яких позивач, як продавець, зобов'язався поставити продукцію, а відповідач, як покупець, її прийняти та сплатити. Дані відносини не були обумовлені конкретними строками виконання зобов'язань з оплати поставленого товару.

За таких обставин, встановлений судом факт отримання товару відповідачем на підставі видаткових накладних, які надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Крім того, з наявного в матеріалах справи акту звірки взаємних розрахунків (а.с. 41-42), на який посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, вбачається, що станом на момент здійснення спірної поставки за видатковими накладними на користь відповідача обліковувалось початкове сальдо в розмірі 563,00 грн. (сплачені відповідачем кошти в загальній сумі 20 997,00 грн. - 20 434,00 грн. сума поставленого товару).

Також, позивачем у вищевказаному акті звірки визнається, що за період з 07.07.2017 по 19.07.07.2017 відповідачем сплачені грошові кошти в розмірі 4 534,00 грн.; за період з 02.08.2017 по 20.09.2017 відповідачем сплачені грошові кошти в загальній сумі 23 500,00 грн.; 15.09.2017 товар повернуто на суму 563,00 грн.

Крім того, згідно наданої позивачем виписки по рахунку № 6900 з 02.08.2017 по 01.11.2017 відповідачем сплачено згідно рахунку № ЕТИ-0616124 від 16.06.2017 всього 35 500,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Таким чином судом встановлено, що у відповідача існує заборгованість перед позивачем з оплати товару за вище вказаними видатковими накладними в розмірі 27 049,00 грн. (загальна сума поставки за видатковими накладними 68 209,00 - 563,00 грн. початкове сальдо на користь відповідача - 4 534,00 грн. оплата товару з 07.07.2017 по 19.07.2017 - 35 500,00 грн. оплата товару з 02.08.2017 по 01.11.2017 - 563,00 грн. повернення товару 15.09.2017).

Дана заборгованість відповідачем залишалась не сплаченою, під час розгляду справи жодним доказом не спростована.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до Інформаційного листа Вищим господарським судом України від 17.07.2012 за №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді окремих норм матеріального права", підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Виходячи з положень ст. 692 Цивільного кодексу України, перебіг строку виконання грошового зобов'язання починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Отже, зважаючи на встановлений судом факт поставки позивачем товару та отримання його відповідачем, з огляду на відсутність доказів відмови відповідача від одержання товару, а також належних доказів оплати товару у повному обсязі, враховуючи, що згідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 27 049,00 грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Матеріали справи свідчать про те, що 26.09.2017 відповідачу була направлена претензія щодо оплати заборгованості в розмірі 40 595,00 грн., яка була отримана відповідачем 25.10.2017 (а.с. 40, 43) та залишилась останнім без належного реагування.

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховані за період з 02.11.2017 по 19.02.2018 інфляційній втрати в розмірі 929,85 грн. та 3% річних в розмірі 244,55 грн. в зв'язку з порушенням відповідачем виконання грошового зобов'язання з оплати товару за видатковими накладними.

Перевіривши правильність нарахування позивачем суми інфляційних та 3% річних, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 929,85 грн. інфляційних та 244,55 грн. 3% річних на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги позивача у зв'язку з її юридичною та фактичною обґрунтованістю і наявності фактів для скасування оскаржуваного рішення з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 273, п. 2 ч. 1 ст. 275, ч. 1 ст. 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій "ТІДІСІ - ДАЛЬНОБОЙ", м. Київ задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 05.06.2018 у справі № 922/883/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Фірма "НЕМО ЛТД" у формі ТОВ (61202, м. Харків, пр-т Перемоги, б. 54-а, кв. 68, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій "ТІДІСІ - ДАЛЬНОБОЙ" (01042, м. Київ, вул. Івана Кудрі, 5, кімн. 312, ) заборгованості у розмірі 27049,00 грн., 3% річних у розмірі 244,55 грн., інфляційних втрат у розмірі 929,85 грн., 1762,00 грн. витрат по сплаті судового збору за звернення з позовною заявою та 2643,00 грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів в порядку ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 03.09.2018.

Головуючий суддя Білецька А.М.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Ільїн О.В.