ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2018 р. Справа № 917/517/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.,

представників сторін:

апелянта - Бікеєв Р.В. на підставі рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", затвердженого протоколом від 27.12.2017, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, статуту товариства, затвердженого загальними зборами учасників протоколом від 27.12.2017,

позивача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" (вх.№1657 П/2) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 26.07.2018, постановлену у приміщенні господарського суду Полтавської області суддею Ціленко В.А., час проголошення ухвали - 10:33:35, дата складання повного тексту ухвали - не зазначено, у справі № 917/517/16

за позовом Приватного акціонерного товариства "Технологія", м. Суми

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська обл.

про стягнення 581 219, 08грн

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 24.05.2016 стягнуто з ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" на користь ПрАТ "Технологія" 435 129, 29грн основного боргу, 85 431, 75грн пені, 5 927, 97грн 3% річних, 22 118, 73грн інфляційних; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.10.2016 рішення суду першої інстанції змінено, пункт 2 резолютивної частини викладено у наступній редакції: "Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" на користь Приватного акціонерного товариства "Технологія" 435 129, 29грн основного боргу, 85 431, 75грн пені, 5 927, 97грн 3% річних та 22 818, 73грн інфляційних, 8 229, 12грн витрат по сплаті судового збору"; в іншій частині рішення від 24.05.2016 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.01.2017 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" залишено без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.10.2016 та рішення господарського суду Полтавської області від 24.05.2016 у справі №917/517/16 - без змін.

27.06.2018 до місцевого господарського суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 24.05.2016 у справі № 917/517/16 на 12 місяців з моменту винесення ухвали за результатом розгляду даної справи.

У заяві боржник посилається на складний фінансовий стан з огляду на втрату ринків збуту і накладення арештів на кошти товариства, загрозу банкрутства з огляду на відсутність власних коштів та залучення для фінансування діяльності значних кредитних коштів; як вказує заявник, все рухоме та нерухоме майно товариства в якості забезпечення кредитних зобов'язань знаходиться в заставі та іпотеці. Крім того, заявник посилається на наявність укладених контрактів на поставку продукції, пошук нових ринків збуту продукції; як зазначено заявником, товариство уклало нові контракти зі строками та обсягами запланованих поставок, учасниками товариства прийнято рішення внести додаткові внески до статутного капіталу товариства для відновлення виробництва.

Як вказує заявник, його дії спрямовані на виконання рішення суду у даній справі, проте вони принесуть очікуваний результат лише за умови відстрочення сплати суми боргу та скасування арештів, накладених на кошти товариства.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 26.07.2018 у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення у справі №917/517/16 відмовлено з тих підстав, що складне фінансове становище заявника за змістом статті 331 Господарського процесуального кодексу України не є обставинами, котрі ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим у встановленим господарським судом способом, а відтак не виступають підставою для відстрочки виконання рішення суду; відповідач не надав належних доказів, які б обґрунтовували неможливість виконання рішення суду, а посилання на складне фінансове становище відповідача не є доказом неможливості виконання рішення.

Крім того, суд вважає, що фактичне зупинення виконання рішення на тривалий період порушує баланс інтересів стягувача та боржника, що в свою чергу, порушує основні принципи обов'язковості виконання судового рішення і, як наслідок позбавляє кредитора на можливість захисту своїх прав. Судом також враховано, що відповідно до частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, у той час як на момент подання та розгляду заяви пройшло більше двох років.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на формальний підхід суду першої інстанції до розгляду справи, вважає, що суд не в повній мірі дослідив та не надав належну правову оцінку всім обставинам справи, без достатніх підстав та дослідження матеріалів справи відмовив у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення. За таких обставин, просить суд апеляційної інстанції оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву відповідача про відстрочку виконання рішення у справі №917/517/16 задовольнити та відстрочити виконання вказаного рішення суду на 12 місяців.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що відповідач через дію об'єктивних і незалежних від заявника причин опинилось у скрутному матеріальному становищі і як наслідок не може одномоментно виконати рішення суду; на підтвердження збитковості та скрутного фінансового становища заявником надано до суду фінансові і бухгалтерські документи, висновок аудиту.

Апелянт також не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо того, що відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення. Вважає, що законодавець встановлює максимальний строк, на який може бути відстрочене виконання судового рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.08.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" на ухвалу господарського суду Полтавської області від 26.07.2018 у справі №917/517/16; встановлено позивачу строк до 30.08.2018 для подання до Харківського апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання відзиву апелянту; призначено справу до розгляду на 05.09.2018 о 15:00год.

До початку судового засідання 05.09.2018 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (30.08.2018 подано до органу поштового зв'язку) (вх.№6891), зазначає, що відповідач фактично усунувся від обов'язку виконати рішення суду; відповідачем вже нанесені позивачу збитки шляхом несплати боргу за отриману продукцію, а тому надання відповідачу відстрочки виконання судового рішення негативно вплине на права та охоронювані законом інтереси позивача.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 05.09.2018 представник апелянта оголосив доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити.

Позивач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, в судове засідання свого повноважного представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином завчасно повідомлений про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги (матеріали оскарження ухвали, т.5 а.с.34).

Враховуючи, що наявних матеріалів оскарження ухвали достатньо для розгляду апеляційної скарги, представник апелянта висловив свої доводи і вимоги апеляційної скарги, позивач належним чином повідомлений до час, дату і місце розгляду апеляційної скарги, а неявка у судове засідання його представника не перешкоджає розгляду скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Місцевим господарським судом встановлено, що звертаючись із заявою про відстрочення виконання судового рішення, заявником на підтвердження наведених ним доводів щодо складного фінансового стану товариства в обґрунтування своєї заяви долучено Економічний аналіз аналітичних показників ліквідності та фінансової стійкості товариства, проведений Аудиторською фірмою "Центр розвитку бізнесу".

При цьому, відповідач не надав жодних належних доказів, які б обґрунтовували неможливість виконання рішення суду.

Апеляційним господарським судом встановлено, що наданий заявником Економічний аналіз аналітичних показників ліквідності та фінансової стійкості товариства, проведений Аудиторською фірмою " Центр розвитку бізнесу", стосується не заявника, а Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод", який не є учасником даної справи.

Із наданого заявником Економічного аналізу аналітичних показників ліквідності та фінансової стійкості Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" не вбачається зв'язку між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод", як і не вбачається, яким чином Економічний аналіз аналітичних показників ліквідності та фінансової стійкості Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" може підтвердити доводи заявника щодо складного фінансового стану Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат".

Заявником також надано баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.03.2018, звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І квартал 2018 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод", які не стосуються обставин даної справи; надано довідку щодо розміру зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" та алгоритм розрахунку основних аналітичних показників ліквідності (платоспроможності) та фінансової стійкості Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" станом на 31.03.2018, довідку про судові рішення, які прийняті відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" станом на 31.03.2018.

Усі ці документи ніяким чином не підтверджують доводів заявника у поданій ним заяві про відстрочення виконання рішення суду у даній справі, де відповідачем є Товариство з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", і не обґрунтовують викладених заявником у заяві обставин.

У заяві про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 24.05.2016 у даній справі заявник жодним чином не посилається на наявність зв'язку між діяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" та складним фінансовим становищем заявника.

За таких обставин, колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що заявником не надано жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування своїх доводів щодо складного фінансового становища Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат".

Заявником в обґрунтування своїх доводів, що все його рухоме і нерухоме майно перебуває в заставі та іпотеці, надано копію іпотечного договору, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" і ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", згідно якого відповідачем в якості забезпечення викладених в кредитному договорі (копію кредитного договору заявником не надано) зобов'язань в іпотеку передано комплекс будівель та споруд, розташованих за адресою: Житомирська обл., м. Овруч, вул. Б. Хмельницького, 92, а також копії договорів застави, укладених з ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору.

Проте, заявником не надано доказів наявності заборгованості у боржника перед банком за кредитним договором, як і переліку майна боржника.

Заявником в обґрунтування своїх доводів щодо можливого покращення його фінансового стану надано копії договорів поставки від 22.05.2018 і від 04.06.2018, укладених заявником із контрагентами, із яких вбачається, що відповідач як постачальник з липня 2018 року по грудень 2019 буде здійснювати поставку товару - продукт молоковмісний згущений з рослинним жиром та цукром "ОМКА" 8, 5% жиру, фасований в ж/б, проте, заявником не надано жодних доказів щодо вартості товару та, відповідно, ціни договорів.

Заявником також до суду апеляційної інстанції не надано доказів виконання відповідачем даних договорів з липня 2018 року та доказів оплати покупцями за поставлений товар.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 05.09.2018 представник апелянта підтвердив, що на даний час дані договори поставки сторонами не виконуються.

Заявником надано Інформацію з Єдиного реєстру боржників станом на 22.06.2018 на підтвердження наявності численних виконавчих проваджень щодо нього. При цьому, заявником не надано суду доказів щодо наявних рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" та наявності/відсутності на них грошових коштів.

Заявником надано копію протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" від 01.11.2017, відповідно до якого учасниками товариства було вирішено протягом шести місяців внести додаткові внески до статутного капіталу Товариства на загальну суму 5 000 000, 00грн для відновлення виробництва Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат".

Проте, відповідачем не надано доказів виконання учасниками прийнятого ними рішення та внесення ними грошових коштів до статутного капіталу товариства.

Апелянтом надано копію договору №б/н про надання безвідсоткової допомоги від 14.05.2018, укладеного боржником з Сільськогосподарським приватним підприємством "РВД-Агро", відповідно до умов якого останній зобов'язався надати боржнику безвідсоткову поворотну фінансову допомогу, а боржник - повернути надану йому безвідсоткову поворотну фінансову допомогу у термін встановлений умовами договору. Поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах суми 10 000 000, 00грн. Термін надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги договору з 15.08.2018 по 31.12.2018. Термін повернення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги договору 31.12.2019.

Проте, апелянтом не надано доказів суду, що безвідсоткова поворотна фінансова допомога йому вже була надана.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, апеляційний господарський суд, з урахуванням положень статті 269 Господарського процесуального кодексу України, виходить з такого.

Згідно з частиною 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до положень статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що на момент звернення заявником із заявою про відстрочення виконання рішення (червень 2018 року) пройшло вже майже два роки з моменту набрання рішенням законної сили (жовтень 2016 року), а боржник не сплатив навіть частково наявну у нього заборгованість перед позивачем, при цьому, просить відстрочити виконання рішення ще на 12 місяців з моменту винесення ухвали за результатом розгляду заяви про відстрочку, що безумовно порушує баланс прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення органу судової влади повинно розглядатись як невід'ємна частина "процесу" у розмінні статті 6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі" проти Італії", заява 22774/93, 28.07.1999, п. 63; "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997, п. 40).

Норма чинного Господарського процесуального кодексу України щодо можливості розстрочення та відстрочення виконання судового рішення може бути застосована, проте виключно із забезпеченням дотримання балансу прав і законних інтересів як стягувача, так і боржника.

У рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013 також зазначено, що відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Судова колегія також зазначає, що при вирішенні питання щодо відстрочки виконання рішення суд враховує наявність вини відповідача у виникненні спору, невиконання ним зобов'язань за укладеним між сторонами договором, а також інтереси та право позивача на відновлення свого порушеного права щодо своєчасного отримання грошових коштів за поставлений товар; колегія суддів також враховує, що наведені відповідачем доводи в обґрунтування складного економічного становища, яке зумовлено скороченням обсягів виробництва та реалізації молочної продукції внаслідок обставин, які склалися на ринку, збільшення вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності населення об'єктивно стосуються не лише відповідача, а й позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що відстрочка судового рішення у даному випадку фактично зупиняє виконання рішення на тривалий період, що порушує баланс інтересів стягувача та боржника, і в свою чергу, порушує основні принципи обов'язковості виконання судового рішення і, як наслідок позбавляє кредитора на можливість захисту своїх прав.

Щодо доводів апелянта стосовно його складного фінансового становища колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, відповідач, беручи на себе ризики підприємницької діяльності, мав на власний розсуд прогнозувати очікувані прибутки та можливі фінансові втрати.

Крім того, майновий стан суб'єкта господарювання визначається сукупністю належних йому майнових прав та майнових зобов'язань, що відображається у бухгалтерському обліку його господарської діяльності відповідно до вимог закону (частина 1 статі 145 Господарського кодексу України).

Поняття "фінансовий стан підприємства" визначено у спільному наказі Міністерства фінансів України та Фонду державного майна України №49/121 від 26.01.2001, яким затверджено Положення про порядок здійснення аналізу фінансового стану підприємств, що підлягають приватизації (надалі - Положення).

Пунктом 1.1. Положення визначено, що фінансовий стан підприємства - це сукупність показників, що відображають наявність, розміщення і використання ресурсів підприємства, реальні й потенційні фінансові можливості підприємства.

Відповідно до пунктів 3.1 та 3.2 Положення, основним джерелом інформації для фінансового аналізу є фінансова звітність підприємства за два останні календарні роки та за останній звітній період. Фінансовий аналіз підприємства складається з таких етапів: оцінка майнового стану підприємства та динаміка його зміни; аналіз фінансових результатів діяльності підприємства; аналіз ліквідності; аналіз ділової активності; аналіз платоспроможності (фінансової стійкості); аналіз рентабельності.

Доказами матеріального становища можуть бути фінансова звітність, у тому числі Форма 1 "Баланс"; співвідношення загального обсягу кредиторської та дебіторської заборгованості - звіт про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованість (форма N1-Б); наявність або відсутність грошових коштів на розрахункових рахунках підприємства - Форма 2 "Звіт про рух грошових коштів"; наявність або відсутність основних та оборотних засобів та їх вартість; розмір та вартість інших матеріальних активів підприємства.

Судова колегія зазначає, що апелянтом ні до місцевого господарського суду, ні до апеляційного господарського суду не було надано належних та допустимих доказів в обґрунтування поданої заяви, зокрема не надано доказів, які б свідчили про існування загрози банкрутства підприємства, відсутності майна, на яке можливо було б звернути стягнення, крім того, не надано доказів відсутності грошових коштів на рахунках боржника, зокрема, банківських довідок про відсутність необхідної суми коштів.

Відповідач не надав жодних належних доказів, які б обґрунтовували неможливість виконання ним рішення суду, а посилання на складне фінансове становище відповідача не є доказом неможливості виконання судового рішення.

Разом з тим, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що складне фінансове становище заявника за змістом статті 331 Господарського процесуального кодексу України не є обставинами, котрі ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим у встановленим господарським судом способом, а відтак не виступають підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Крім того, у матеріалах оскарження ухвали відсутні докази, що відповідач вчиняв дії щодо укладення з позивачем мирової угоди на умовах розстрочення або відстрочення суми боргу та що позивач заперечував проти умов відповідача.

Як вказує позивач, відповідач фактично усунувся від виконання судового рішення, не звертався до позивача щодо вирішення даного питання, а заявник доказів іншого не надав.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що ним вживаються всі можливі заходи з метою збереження виробництва та отримання прибутку для подальшого функціонування підприємства.

Проте, не зазначено жодних обставин, які саме вчиняються заходи з метою збереження виробництва та не надано доказів в обґрунтування своїх доводів, як і не надано жодних належних доказів, які заходи вчиняються відповідачем для зменшення заборгованості, у тому числі, перед позивачем.

Колегія суддів також зазначає, що апелянт просить відстрочити рішення суду на 12 місяців, при цьому, апелянт не обґрунтовує та не надає жодного належного доказу, з яких міркувань виходить апелянт щодо можливості погасити заборгованість саме через 12 місяців, та якими обставинами та належними документами це підтверджується.

Судова колегія не приймає до уваги надану заявником судову практику зі схожих правовідносин, оскільки суд у кожному конкретному випадку з урахуванням наданих заявником належних та допустимих доказів, виходячи із обставин справи, має встановити обґрунтованість вимог заявника щодо наявності правових підстав для відстрочення/розстрочення виконання судового рішення з дотриманням балансу інтересів як боржника, так і стягувача.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду є обґрунтованим.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги всі наведені обставини та наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду від 26.07.2018 у справі №917/517/16 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст.254-255, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 26.07.2018 у справі №917/517/16 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складено 10.09.2018

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Шутенко І.А.